Справа №522/9972/21
Провадження №2/522/1525/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2022 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси

у складі: головуючого судді - Домусчі Л.В.,

за участі секретаря судового засідання - Семешиної Л.В.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, треті особи, які не заявляють самостійні вимоги: Приморська окружна прокуратура міста Одеси Одеської обласної прокуратури, ОСОБА_2 , про зменшення розміру відшкодування майнової шкоди, за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета позову ОСОБА_2 до Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, треті особи: ОСОБА_1 , Приморська окружна прокуратура міста Одеси Одеської обласної прокуратури, про зменшення розміру відшкодування майнової шкоди,

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м.Одеси надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, треті особи, які не заявляють самостійні вимоги: Приморська окружна прокуратура міста Одеси Одеської обласної прокуратури, ОСОБА_2 , про зменшення розміру відшкодування майнової шкоди, за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета позову ОСОБА_2 до Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, треті особи: ОСОБА_1 , Приморська окружна прокуратура міста Одеси Одеської обласної прокуратури, про зменшення розміру відшкодування майнової шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , після смерті ОСОБА_3 17.12.2018 року позивачка звернулася до Малиновської державної нотаріальної контори у місті Одеса із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_3 . На підставі вказаної заяви була заведена спадкова справа №198г/2018. Разом з тим, окрім позивачки до Малиновської державної нотаріальної контори у місті Одеса із заявою про прийняття спадщини за законом звернувся також син померлого - ОСОБА_2 . До складу спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , входила ј частина квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 29,5 кв.м. Отже, спадкоємці після смерті батька прийняли спадщину у вигляді 1/8 частини квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 29,5 кв.м., кожний. Після смерті батька позивачу стало відомо, що ще за його життя 21.03.2011 року Приморським районним судом м. Одеса розглянуто справу №2-2853/11, за результатами розгляду якої ухвалено заочне рішення, яким стягнуто з ОСОБА_3 на користь Державного казначейства України в особі Головного управління Державного казначейства України в Одеській області шкоду, спричинену злочином, у розмірі 372919,33 гривень. В подальшому, на підставі виконавчого листа, виданого Приморським районним судом м.Одеса відкрито виконавче провадження №37830975 з примусового виконання заочного рішення Приморського районного суду м.Одеси від 21.03.2011 року по справі №2-2853/11. Ухвалою Приморського районного суду м.Одеса від 13.06.2019 року по справі №2-2853/11 замінено сторону у виконавчому провадженні №37830975 з примусового виконання заочного рішення Приморського районного суду м.Одеси від 21.03.2011 року по справі №2-2853/11, а саме боржника ОСОБА_3 на його правонаступників: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Після того як позивачка ОСОБА_1 дізналася про вищевказану ухвалу та те, що вона стала боржником у виконавчому проваджені №37830975, з метою встановлення вартості успадкованого майна та відповідно розміру належного відшкодування, остання звернулася до Одеського науково-дослідного центру експертних досліджень ім Скибінського С.С. для проведення судової оціночно-будівельної експертизи, на вирішення якої поставила питання стосовно визначення дійсної ринкової вартості станом на 13.06.2019 року 1/4 частини квартири що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , частина якої належала їй на праві власності ОСОБА_3 , та ј частини якої успадкована нею разом із ОСОБА_2 після смерті боржника ОСОБА_3 . Згідно висновку середньоринкова вартість ј частини квартири АДРЕСА_1 , тобто всього успадкованого позивачкою та її братом ОСОБА_2 майна, станом на 13.06.2019 року становить 118 967 гривень, що еквівалентно 4 506 дол. США. Тому, ОСОБА_1 успадкувала після смерті батька ОСОБА_3 майно загальною вартістю 59 484 гривень, оскільки успадкована нею частина складає 1/8 від вищевказаної квартири. Позивач в своїх позовних вимогах просить зменшити їй розмір відшкодування майнової шкоди, який був нею успадкований після смерті ОСОБА_3 згідно заочного рішення Приморського районного суду м.Одеси від 21.03.2011 року по справі №2-2853/11, встановивши ОСОБА_1 розмір належного до сплати відшкодування майнової шкоди в сумі 59 484 гривень та стягнути з Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області судові витрати в розмірі 22 962 гривні, що складаються з судового збору в розмірі 1 362 гривні, витрат на правничу допомогу у розмірі 16 600 гривень та витрат, пов`язаних із проведенням експертизи в розмірі 5 000 гривень.

Справа була розподілена на суддю Приморського районного суду м.Одеси Кузнецову В.В. згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.06.2021 року.

Ухвалою суду від 03.06.2021 року провадження у справі було відкрито.

На підставі рішення зборів суддів Приморського районного суду м.Одеси № 2 від 04.11.2021 року, на підставі службової записки помічника судді Кузнецової В.В. - Іванової О.І., згідно розпорядження керівника апарату суду від 16.11.2021 року №512/21, 16 листопада 2021 року було здійснено повторний авторозподіл справи та остання була розподілена на суддю Приморського районного суду м.Одеси Домусчі Л.В.

Матеріали справи були передані судді 17.11.2021 року.

17.11.2021 року від Приморської окружної прокуратури міста Одеси Одеської обласної прокуратури надійшли письмові пояснення щодо позовної заяви про зменшення розміру відшкодування майнової шкоди, у яких просили у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Ухвалою суду від 29.11.2021 року справу прийнято до свого провадження та призначено справу до судового розгляду в загальному позовному провадженні з призначенням підготовчого засідання на 21.12.2021 року.

У підготовче засідання призначене на 21.12.2021 року з`явилися: представник позивача - адвокат Згода О.О., представник відповідача - ОСОБА_5 , представники третіх осіб - Дикун І.М. , ОСОБА_7 .

Ухвалою суду, повний текст якої складено 23.12.2021 року, підготовче провадження у справі було закрито та призначено до розгляду по суті на 22.02.2022 року.

У судовому засіданні 22.02.2022 року представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Посилався на те, що позивачка отримала після смерті батька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 спадщину до складу якої входила ј частина квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 29,5 кв.м. Спадкоємці вона та її брат ОСОБА_2 прийняли спадщину у вигляді 1/8 частини квартири кожний. Проте позивач дізналась, що на підставі рішення Приморського районного суду м.Одеса від 21.03.2011 року з померлого батька ОСОБА_3 на користь Державного казначейства України в особі Головного управління Державного казначейства України в Одеській області шкоду, спричинену злочином, у розмірі 372919,33 гривень. Ухвалою Приморського районного суду м.Одеса від 13.06.2019 року замінено сторону у виконавчому провадженні №37830975 з примусового виконання заочного рішення з боржника ОСОБА_3 на його правонаступників: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Звернувшись до експерта, висновком якого зазначено, що середньоринкова вартість ј частини квартири АДРЕСА_1 , тобто всього успадкованого позивачкою та її братом ОСОБА_2 майна, станом на 13.06.2019 року становить 118 967 гривень, що еквівалентно 4 506 дол. США. Успадкована 1/8 частина після смерті батька ОСОБА_3 майна становить 59 484 гривень. За викладеного просив задовольнити їх позов.

Також була присутня представник ГУ Державної казначейської служби України в Одеській області - Олійник А.М., яка заперечувала проти позову та просила відмовити. Посилалась на те, що ОСОБА_3 нанесено збитки державі та заочним рішенням Приморським районним судом м. Одеса від 21.03.2011 року розглянуто справу № 2-2853/11, за результатами розгляду якого стягнуто з ОСОБА_3 на користь Державного казначейства України в особі Головного управління Державного казначейства України в Одеській області шкоду, спричинену злочином, у розмірі 372919,33 гривень. Після смерті ОСОБА_3 та звернення позивача до Малиновської державної нотаріальної контори у м.Одеси про прийняття спадщини, до відома спадкоємців нотаріусом було доведено наявність у спадковій масі обов`язку спадкодавця відшкодувати майнову шкоду. Стосовно ймовірної середньоринкової вартості ј частини квартири АДРЕСА_1 висновок експерта проводився станом на 13.06.2019 р. становить 118 967 грн., тому позивач дійшов до висновку, що належний до сплати розмір відшкодування має становити 59 484,00 грн. Вважає, що вартість вказаного майна з моменту проведення експертизи зросла, а тому вважає не доцільним брати даний висновок за основу.

В судовому засіданні представник Приморської окружної прокуратури м.Одеси Одеської обласної прокуратури - Смірнова О.О. заперечувала проти позову та просила відмовити, посилалась на те, що з 2012 року позивач був обізнаний із наявністю судового рішення та обов`язком батька ОСОБА_3 сплатити кошти на його виконання. ОСОБА_1 була зобов`язана повідомити відповідача про відкриття спадщини однак не зробила цього. Позивач погоджується з обов`язком відшкодувати майнову шкоду завдану спадкодавцем, однак не погоджується із сумою в розмірі 186 459,67 грн. Однак питання розміру шкоди, яка підлягає стягненню, вже вирішена судом, а рішення перебуває на примусовому виконанні, а тому вважає, що всі питання щодо виконання повинні вирішуватись в рамках виконавчого провадження на стадії виконання рішення суду.

В судому засіданні був присутнім представник третьої особи ОСОБА_2 - авд. Дикун І.М. , який заявляє самостійні вимоги щодо предмета позову, позовні вимоги ОСОБА_1 вважає обґрунтованими та законними, а тому вважає їх такими, що підлягають задоволенню. Пояснивши, що ОСОБА_2 за ухвалою суду було залучено в якості третьої особи, однак вважає, що має всі підстави для пред`явлення позову до відповідачів, з наступних підстав. ОСОБА_2 є рідним братом ОСОБА_1 , у встановлений законом строк також звернувся із заявою прийняття спадщини після померлого батька, ОСОБА_3 , ухвалою суду був залучений в якості правонаступника у виконавчому провадженні зі стягнення шкоди, вважає, що правовідносини, які склалися між сторонами, є ідентичними за своєю суттю, тому з метою захисту прав при спадкуванні обов`язку із відшкодування шкоди, завданої злочином, лише в межах вартості успадкованого майна, прийнято рішення про подання аналогічного позову з наступних підстав. Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на ј частину квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 29,5 кв.м. Після смерті ОСОБА_3 звернулись його діти ОСОБА_1 та ОСОБА_2 із заявою про прийняття спадщини, після відкриття спадкової справи їм стало відомо, про борг ОСОБА_3 в розмірі 372 919,33 грн. Згідно висновку експерта №08/2020 оціночно-будівельної експертизи від 18.02.2020 р., імовірна середньо ринкова вартість 1/4 частини квартири станом на 13.06.2019 р. становить 118 967 грн., тому кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора в межах суми 59 483,50 грн.

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши пояснення сторін, надані докази та заяви в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено наступні фактичні обставини.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер в листопаді 2018 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 28.11.2018 року серія НОМЕР_1 (а.с.12, т.1).

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є донькою ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 16.01.2020 року серія НОМЕР_2 (а.с.12, т.1).

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 є сином ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 21.06.1998 року серія НОМЕР_3 (а.с.169, т.1).

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 17.04.2019 року встановлено факт, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер в листопаді 2018 року є рідним батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.14, т.1).

Після смерті ОСОБА_3 залишилось спадкове майно, а саме квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 29,5 кв.м.

Право власності за померлим ОСОБА_3 на вказане майно було зареєстровано в Управлінні житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради 13.01.1999 р. (а.с.17, т.1).

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 21.03.2011 року по справі №2-2853/11, яким стягнуто з ОСОБА_3 на користь Державного казначейства України в особі Головного управління Державного казначейства України в Одеській області шкоду, спричинену злочином, у розмірі 372919,33 гривень (а.с.22-24, т.1).

На підставі виконавчого листа, виданого Приморським районним судом м.Одеса відкрито виконавче провадження №37830975 з примусового виконання заочного рішення Приморського районного суду м.Одеси від 21.03.2011 року по справі № 2-2853/11 (а.с.25, т.1).

Постановою державного виконавця відкрито 29.04.2021 виконавче провадження №65303608 з примусового виконання про стягнення з ОСОБА_2 на користь Державного казначейства України в особі Головного управління Державного казначейства України в Одеській області шкоду, спричинену злочином, у розмірі 372919,33 грн. (а.с.12, т.2).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеса від 13.06.2019 року по справі №2-2853/11 замінено сторону у виконавчому провадженні № 37830975 з примусового виконання заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21.03.2011 року по справі №2-2853/11, а саме боржника ОСОБА_3 на його правонаступників: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.26-28, т.1).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 13.03.2020 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адв. Згоди О.О. на ухвалу Приморського районного суду м.Одеса від 13.06.2019 року про заміну сторони виконавчого провадження по цивільній справі № 2-2853/11 залишено без руху (а.с.85-87, т.2).

ОСОБА_1 звернулась 17.12.2018 року до Малиновської державної нотаріальної контори у м.Одеса із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті батька ОСОБА_3 , який помер у листопаді 2018 року(а.с.145 т.1).

ОСОБА_2 звернувся 03.05.2019 року до Малиновської державної нотаріальної контори у м. Одеса із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті батька ОСОБА_3 , який помер у листопаді 2018 року(а.с.158 т.1).

Листом Малиновської державної нотаріальної контори у м.Одеса від 31.05.2019 №2525/02-14 повідомлено Одеську місцеву прокуратуру №3 Прокуратури Одеської області, що 17.12.2018 року була заведена спадкова справа №198г/2018 майна померлого ОСОБА_3 , яким помер у листопаді 2018 року. З заявою про прийняття спадщини звернулась дочка спадкодавця - ОСОБА_1 та син спадкодавця - ОСОБА_2 (а.с.174 т.1).

Згідно висновку експерта №08/2020 оціночно-будівельної експертизи від 18.02.2020 р., ймовірна середньоринкова вартість 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 станом на 13.06.2019 р. становить 118 967 грн. (а.с.31-42, т.1).

Також під час судового розгляду, судом досліджена спадкова справа №198г/2018 майна померлого у листопаді 2018 року ОСОБА_3 заведеної 17.12.2018 року Малиновською державною нотаріальною конторою у м.Одеса. (а.с.145-179, т.1), з якої вбачається, що з заявами звернулись спадкомці ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на прийняття спадщини на ј частину квартири АДРЕСА_1 .

Вирішуючи спір суд виходить із наступного.

Частиною першою статті 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, шляхом: визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (стаття 16 ЦК України).

За змістом положень указаних норм права суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права й охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються. Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. При цьому особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачено нормою матеріального права.

Установивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту їх порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу в захисті, встановивши безпідставність та (або) необґрунтованість заявлених вимог.

Згідно із приписами статей 392, 393 ЦК України захист права власності особи здійснюється, зокрема, шляхом визнання прав, визнання незаконним та скасування за позовом власника майна правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника.

Отже ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як особи, яким належать право власності на спірне нерухоме майно, наділені правом на звернення до суду з метою захисту порушеного права.

Згідно з нормою ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

В порядку ст.1231 ЦК України до спадкоємця переходить обов`язок відшкодувати майнову шкоду (збитки), яка була завдана спадкодавцем. Майнова та моральна шкода, яка була завдана спадкодавцем, відшкодовується спадкоємцями у межах вартості рухомого чи нерухомого майна, яке було одержане ними у спадщину.

Оскільки ст.1231 ЦК не містить якихось спеціальних застережень щодо виду шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню спадкоємцями, то можна дійти висновку, що йдеться про спадкування обов`язку відшкодування будь-якої шкоди (збитків): і тієї, що виникла внаслідок неналежного виконання спадкодавцем договірних зобов`язань, і тієї, яка була завдана ним іншим особам внаслідок пошкодження їхнього манна, каліцтва або заподіяння смерті, крім того, до спадкоємців переходить обов`язок відшкодування моральної шкоди, завданої спадкодавцем, яке було присуджено судом зі спадкодавця за його життя, а також обов`язок сплатити неустойку (штраф, пеню), яка була присуджена судом кредиторові зі спадкодавця за життя спадкодавця (ч.2 і 3 ст.1231 ЦК).

При цьому, обсяг відповідальності спадкоємців за боргами спадкодавця може бути меншим, ніж відповідальність спадкодавця, якби останній виконав покладені на нього зобов`язання. По-перше, це випливає з загальновизнаного принципу спадкового права про обмеження спадкового пасиву вартістю спадкового активу. Разом з тим норма ч.4 ст.1231 ЦК України уточнює це положення, обмежуючи відповідальність спадкоємців не вартістю усього активу спадщини, тобто прав, що перейшли до них, а вартістю успадкованого ними рухомого та нерухомого майна.

Неспіврозмірність обов`язків спадкодавця і спадкоємців у бік зменшення зобов`язань останніх має місце у випадку зменшення судом за позовом спадкоємця розміру неустойки, відшкодування майнової та моральної шкоди, який є непомірно великим порівняно з вартістю рухомого та нерухомого майна, одержаного ними у спадщину (ч.5 ст.1231 ЦК України). Якщо говорити про визначення загального обсягу боргу спадкодавця, який перейшов до спадкоємців у складі спадкового майна, то ЦК України не зобов`язує учасників спадкових правовідносин з`ясовувати наявність усіх боргів, які мав спадкоємець за життя, та всіх кредиторів, які мають право вимоги за такими боргами. Єдиним обов`язком правонаступника є повідомлення кредиторів спадкодавця про відкриття спадщини (ч.1 ст.1281 ЦК України), за умови, що правонаступник знає про наявність таких кредиторів

Згідно ч.5 ст.1231 ЦК України за позовом спадкоємця суд може зменшити розмір неустойки (штрафу, пені), розмір відшкодування майнової шкоди (збитків) та моральної шкоди, якщо вони є непомірно великими порівняно з вартістю рухомого чи нерухомого майна, яке було одержане ним у спадщину.

Відповідно до ч.1 ст.1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними.

Стаття 1281 ЦК регламентує пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців. Питання про заяву своїх вимог кредиторами має вирішуватися із дотриманням таких аспектів: оскільки від вчасної заяви вимог, а отже, й можливості у майбутньому довести відповідне звернення, залежить право вимоги кредитора, то доцільно звертатись до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини з відповідною заявою про претензію щодо повернення боргу і покриття його за рахунок спадкового майна. Отже, спадкоємці, що прийняли спадщину (незалежно, за законом чи за заповітом), при зверненні до них кредитора спадкодавця зобов`язані задовольнити його вимоги, якщо вони обґрунтовані та доведені. Доказами тут можуть бути розписка спадкодавця, договір позики, кредитний договір тощо. Вказані вимоги задовольняються спадкоємцями повністю, але тільки в розмірі вартості майна, одержаного у спадщину. Якщо спадкодавець склав заповіт, в якому назначив виконавця заповіту, кредитор ще до прийняття спадщини усіма спадкоємцями може пред`явити свої вимоги до виконавця заповіту. Вимоги кредитора спадкоємці мають задовольнити шляхом одноразового платежу. Проте за домовленістю між кредитором та спадкоємцями боржника може бути встановлений інший порядок виплати боргу. Якщо такої домовленості між кредитором та спадкоємцями боржника не досягнуто, кредитор вправі звернутися до суду з позовом про виплату боргу. Суд за позовом кредитора накладає стягнення боргу з майна, яке спадкоємці боржника отримали в натурі

Це правило визначає загальний характер відповідальності спадкоємців за боргами спадкодавця, незалежно від виду спадкування та суб`єктів спадкового процесу й випливає із суті універсального характеру спадкового правонаступництва.

Борги спадкодавця - це майнові зобов`язання, які прийняв на себе спадкодавець перед фізичними або юридичними особами - кредиторами, але смерть позбавила його можливості виконати їх. Обов`язок доказувати борги померлого покладається на самого кредитора. Кредитор, який звернувся до спадкоємців, зобов`язаний надати документи, що підтверджують його вимоги.

За чинним законодавством спадкоємці, що прийняли спадщину, повинні виконати боргові зобов`язання в межах дійсної вартості майна, одержаного ними у спадщину. Вартість спадщини визначається на час відкриття спадщини. Отже, умовою відповідальності спадкоємця за боргами спадкодавця є факт прийняття спадщини.

Для всіх спадкоємців, як за законом, так і за заповітом, існує однакова межа відповідальності за боргами спадкодавця. За наявності декількох спадкоємців настає частковий обов`язок виконання зобов`язань: кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Таким чином, кредитор спадкодавця може пред`явити вимоги до будь-якого спадкоємця, але обсяг виконання боргового зобов`язання спадкоємцем не може перевищувати дійсної вартості отриманої ним спадщини і розміру боргів, що пропорційно припадають на його частку.

Поряд із цим, суд об`єктивно оцінивши обсяг спадкового майна померлого, що має перейти у власність ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , дійшов висновку, що заявлена до стягнення сума боргу померлого ОСОБА_3 не може перевищувати вартості спадкового майна, тобто ј частини квартири АДРЕСА_1 , ймовірна середньоринкова вартість, якої згідно висновку експерта станом на 13.06.2019 р. становить 118 967 грн., а кожен із спадкоємців отримав по 1/8 частини квартири, тобто вартість отриманого спадку ОСОБА_1 становить 59 484 грн., а отриманий спадок ОСОБА_2 - 59 483, 50 грн.

У ЦК України серед положень про порядок задоволення вимог кредитора спадкодавця в імперативному порядку визначений справедливий баланс між законними інтересами та правомірними очікуваннями кредитора спадкодавця та відповідними, зустрічними їм, інтересами спадкоємців. Дотримання цього балансу полягає в тому, щоб забезпечити задоволення вимог кредитора спадкодавця за рахунок спадкового майна, не порушивши майнових прав та інтересів спадкоємців такої особи. Визначення цього балансу законодавцем сформульовано таким чином, що спадкоємці боржника повинні відповідати за його зобов`язаннями в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Зокрема, за правилом частини першої статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Спадкування є способом безоплатного набуття майна, а тому стягнення боргів спадкодавця з його спадкоємців в межах вартості отриманої спадщини є справедливим по відношенню до законних інтересів та правомірних очікувань кредитора. Урахування вартості спадщини дає підстави стверджувати, що спадкоємець може задовольнити вимоги кредитора спадкодавця за рахунок іншого власного майна, що не входить до складу спадщини, якщо успадковане майно становить для спадкоємця більший інтерес, ніж те власне майно, яке спадкоємець може передати кредитору в рахунок погашення заборгованості. Законодавець зберігає за кредитором право вимоги у разі смерті боржника. У такому випадку відбувається правонаступництво, яке є транслятивним, тобто таким, що переносить права та обов`язки на нового боржника. Право на захист є складовою будь-якого суб`єктивного права. Визнавши за особою певне цивільне право, законодавець тим самим визнає за кредитором право вимагати надання захисту, у тому числі й у судовому порядку. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця і, як наслідок, у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи.

При розгляді справи суд встановив коло спадкоємців, а саме установив, що спадкоємцями майна померлого ОСОБА_3 є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і будь-які інші особи, відповідно до змісту копії матеріалів спадкової справи, із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 не звертались. Із матеріалів справи вбачається, що у встановлені законом строки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 прийняли спадщину шляхом подачі до нотаріальної контори відповідної заяви.

З огляду на викладене та враховуючи, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 отримали у спадщину майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 , вартість якого згідно висновку експерта становить 118 967 грн., а кожен із спадкоємців отримав по 1/8 частині квартири, вартість якої у ОСОБА_1 становить 59 484 грн., а у ОСОБА_2 становить 59 483, 50 грн., тому суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та їх задоволення.

Стосовно стягнення судових витрат по сплаті судового збору за подачу заяви про забезпечення позову, суд вважає, що така вимога не підлягає задоволенню, оскільки судом в задоволенні даної заяви було відмовлено.

Щодо стягнення судових витрат по сплаті судового збору за подачу позову, суд вважає, що стягнення судового збору з держави неможливим, оскільки безпідставної відмови Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області не було, будь-яких протиправних дій з боку відповідача не вчинялось. Крім того, навпаки спадкоємці боржника повинні погасити заборгованість державі за судовим рішення. При цьому суд вважає, що рішення суду, повинно бути справедливим, у зв`язку з чим, суд не вбачає підстав для задоволення судових витрат.

Щодо витрат, стосовно проведення експертизи, яка проведена 18.02.2020 р. за заявою позивача ОСОБА_1 поданої 03.02.2020 р. проведено оціночно-будівельна експертиза, при цьому позов поданий до суду 01.06.2021 р., таким чином суд вважає, що докази щодо проведення такої експертизи в рамках даної справи відсутні .

Вимогу позивача щодо витрат на правничу допомогу у розмірі 16 600 грн. суд також вважає такою, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Дійсно між позивачем до адв. Згодою О.О. укладений договір №28/20 про надання правничої допомоги від 26.09.2020 р. Актом приймання-передачі наданих послуг до Договору №28/20 від 26.09.2020 р. від 24.04.2021 р. в період з 26.09.2020 р. по 24.04.2021 р. адвокатом надано послуги у виді: усне консультування - 1000 грн., ознайомлення з документами наданими клієнтом (з 27.09.2020 по 05.10.2020) - 2000 грн., ознайомлення з матеріалами справи №2-2853/11 (з 06.10.2020 по 10.11.2020) - 2000 грн., підготовка та подача позовної заяви про зменшення розміру відшкодування майнової шкоди (з 15.01.2021 по 20.04.2021) - 7000 грн., представництво інтересів під час розгляду справи в суді першої інстанції - 4600 грн. Згідно розрахунку вартість послуг яких становить 16 600 грн.

Відповідно до Постанови ВС від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19, витрати на професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Відповідно до Постанови ВС від 08.04.2021 року у справі № 161/20630/18, аналіз частини другої статті 134 ЦПК України свідчить про те, що у разі неподання попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат не є безумовною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто, у разі неподання попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат.

Аналогічні висновки Верховного Суду щодо застосування частини 2 статті 124 ГПК України, яка є тотожною за змістом частині 2 статті 134 ЦПК України містяться у постановах Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 922/1897/18, від 24 грудня 2019 року у справі № 909/359/19, від 13 лютого 2020 року у справі № 911/2686/18, від 19 лютого 2020 року у справі № 910/16223/18, від 21 травня 2020 року у справі № 922/2167/19, від 10 грудня 2020 року у справі № 922/3812/19.

Посилання позивача на правову позицію, викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.01.2020 року у справі № 551/1136/17, відповідно до якої позивач в порушення статті 134 ЦПК України не подав разом з позовною заявою орієнтовного розрахунку судових витрат за розгляд справи , судом також не враховуються, оскільки, як вже зазначалось вище, частиною 2 статті 134 ЦПК України передбачено, що у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Тобто, у разі неподання попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат.

При цьому суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі "Руїз Торіха проти Іспанії"). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії").

У постанові від 24.01.2019 у справі № 910/15944/17 Верховний Суд зауважив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/WestAllianceLimited" проти України", заява № 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Слід зазначити, що позов позивачем подано до суду 01.06.2021 року, а розрахунок адв. Згоди О.О. та акт прийому передачі наданих послуг від 24.04.2021 р. за Договором, в якому не вбачається що він укладений з метою захисту прав за данним позовом, містить інформацію наданих послуг за період з 27.09.2020 по 20.04.2021 за ведення справи №2-2853/11. Тобто такі послуги було надано до подачі позову і не в рамках розгляду даної справи.

Таким чином, суд зазначає, що витрати на ведення справи не підтверджені адв. О.О.Згодою, а тому підлягають відмові в повному обсязі.

За ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Керуючись ст.ст.10, 15-16, 319, 321, 328, 1216, ст. 1231, 1278-1282 ЦК України, ст.ст.2, 4, 12, 13, 19, 43, 44, 51, 78, 76-81, 82, 84, 89, 142, 210, 211, 247, 258, 259, 263, 265, 268, 354 -ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Зменшити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) розмір відшкодування майнової шкоди, який був успадкований після смерті ОСОБА_3 згідно заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 березня 2011 року по справі №2-2853/11, встановивши ОСОБА_1 розмір належного до сплати відшкодування майнової шкоди за заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 21 березня 2011 року по справі №2-2853/11 у сумі 59 484 грн. (п`ятдесят дев`ять тисяч чотириста вісімдесят чотири гривень 00 копійок).

В іншій частині позову ОСОБА_1 - відмовити.

Позов третьої особи, який заявив самостійні вимоги щодо предмета позову, - ОСОБА_2 - задовольнити.

Зменшити ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_5 ) розмір відшкодування майнової шкоди, який був успадкований після смерті ОСОБА_3 згідно заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 березня 2011 року по справі №2-2853/11, встановивши ОСОБА_2 розмір належного до сплати відшкодування майнової шкоди за заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 21 березня 2011 року по справі №2-2853/11 у сумі 59 483, 50 грн. (п`ятдесят дев`ять тисяч чотириста вісімдесят три гривень 50 копійок).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів (ст.ст.354,355,ЦПК України).

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення суду складено 04.03.2022 року.

Суддя Л.В. Домусчі