Справа №442/6919/22
Провадження №2/442/1412/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2022 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Нагірної О.Б.

з участю секретаря судового засідання Михавко І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін у м. Дрогобичі цивільну справу № 442/6919/22за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

встановив :

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою до відповідачів про втрату права на житлове приміщення, в якій просить визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування будинком АДРЕСА_1 .

Свої вимоги мотивує тим, що вона є власником зазначеної нерухомості. Відповідачі є її родичами, з 2017 року не проживають за місцем своєї реєстрації, по сьогодні добровільно не знялися з реєстрації, участі в утриманні будинку не беруть як і в сплаті комунальних послуг. Таким чином, така обставина перешкоджає позивачу у праві вільно користуватись своїм майном, а тому звертається до суду із даним позовом.

Ухвалою від 07.11.2022 в зазначеній справі відкрито провадження та постановлено розглядати дану справу в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 29.11.2022. Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подачі відзиву на позовну заяву. Також позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення. Вказана ухвала надсилалась сторонам.

29.11.2022 розгляд справи відкладено на 20.12.2022, у зв`язку з неявкою сторін в судове засідання.

Сторони в судове засідання не з`явилися.

Від позивачки надійшла заява про слухання справи у її відсутності, позов підтримує, з приводу ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, не повідомивши причини неявки, про розгляд справи був належним чином повідомлені, заяви про розгляд справи у їх відсутності не надходило, у встановлений судом строк, на адресу суду відзиву на позовну заяву не надали.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів та постановити заочне рішення.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши зібрані по справі докази, оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження.

Згідно з ч. 3ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.

З матеріалів справи встановлено, що згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстрованого в реєстрі 16.12.2020 приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Лютик Р.В. за № 1023, Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 237261345 від 16.12.2020 ОСОБА_1 є власником будинку АДРЕСА_1 (а/с 8,9).

Із змісту Довідки № 501, виданої Виконавчим комітетом Трускавецької міської ради 01.11.2022 та Будинкової книги вбачається, що у будинку АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (а/с 16).

Згідно Актів обстеження фактичного місця проживання № 37 від 08.06.2022 та №93 від 31.10.2022 встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у будинку АДРЕСА_1 зареєстровані, але фактично не проживають з 2017 року, на даний час перебувають за кордоном (а/с 14,15).

Належних та допустимих доказів протилежного в судовому засіданні не здобуто та представником відповідача суду не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

При цьому, відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно дост. 150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно зіст.1Першого протоколудо Конвенціїпро захистправ людиниі основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року Першого протоколу та протоколів № 2, № 4,№ 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно зі статтею 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом із ним у будинку (квартирі), що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Таким чином, право членів сім`ї власника будинку (квартири) користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; і з припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Зазначена висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 листопада 2014 року у справі № 6-158цс14.

Згідно із частиною 4 статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника будинку (квартири) належить особи, зазначені у частині 2 статті 64 цього Кодексу, тобто дружина (чоловік), діти і батьки кожного з подружжя. Членами сім`ї власника можуть бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно поживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Отже, права і обов`язки членів сім`ї власника будинку (квартири) регулюються статтями 156, 157 ЖК України, а права і обов`язки наймачів - статтями 158 - 170 ЖК України, а також главою 59 ЦК України.

Відповідно до п.3 Листа ВССУ від 28.01.2013 року « Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» при розгляді справ про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, судам необхідно розрізняти правовідносини, які виникають між власником та колишнім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, колишніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї колишнього власника житла.

У постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку (квартири) на користування цим жилим приміщенням може виникати та існувати лише у осіб, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство або при їх вселенні була інша угода про порядок користування цим приміщенням. У разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік він втрачає право на користування цим будинком.

Враховуючи вищевказані обставини, та те, що між сторонами по справі договори найму на проживання у спірному житловому приміщенні не укладались, суд дійшов висновку про те, що відповідачі, залишаючись зареєстрованими у будинку, власником якого є позивач, є сторонніми для неї особами, які перешкоджають позивачу належним чином користуватися і володіти вказаним житловим приміщенням, чим порушують її права, як власника, суд вважає позовну заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Окрім цього, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд приходить до висновку, що на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідачів в користь позивачки підлягає стягненню судовий збір в розмірі 992,40 грн.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.81,141, 264,265 ЦПКУкраїни , суд

УХВАЛИВ :

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування будинком АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 496,20 (чотириста дев`яносто шість гривень двадцять копійок) гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 496,20 (чотириста дев`яносто шість гривень двадцять копійок) гривень.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду..

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення виготовлено 20.12.2022.

Суддя Нагірна О.Б.