ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 641/2429/21 Номер провадження 22-ц/814/2552/22Головуючий у 1-й інстанції Боговський Д.Є. Доповідач ап. інст. Триголов В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Триголова В.М.,

суддів: Дорош А.І., Лобова О.А.,

за участі секретаря: Коротун І.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду м.Харкова від 08 червня 2021 року, ухваленого у складі головуючого судді Боговського Д.Є., по справі за позовом Комунального підприємства «Харківводоканал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення,-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2021 року КП «Харківводоканал» звернулось до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь підприємства заборгованість за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та 3% річних від простроченої суми за період з 01.09.2014 по 31.01.2021 в розмірі 18265,35 грн, посилаючись на те, що відповідачі є споживачами КП «Харківводоканал», однак за надані послуги не сплачують в повному обсязі, внаслідок чого перед позивачем утворилася заборгованість за надані послуги, що призводить до погіршення стану комунальних мереж централізованого водопостачання та водовідведення, погіршує можливості щодо екологічного добробуту міста і негативно впливає на впровадження природоохоронних заходів. Також позивач просить відшкодувати витрати по сплаті судового збору.

Відповідач ОСОБА_1 у встановлений законом строк подав відзив на позов, в якому вказував, що позовні вимоги до нього не визнає, оскільки щодо частини вимог за період з 01.09.2014 по 31.03.2018 сплив строк позовної давності, між ним та КП «Харківводоканал» договір про надання послуг не укладався, ним не підписувалося актів про надання послуг з водопостачання та водовідведення, тобто позивачем не доведено факт надання послуг, а тарифи КП «Харківводоканал» завищені.

Відповідачем ОСОБА_2 також надано відзив на позов, зміст якого аналогічний відзиву відповідача ОСОБА_1 .

Позивачем КП «Харківводоканал» подано відповідь на відзиви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в якій вказується, що сплив строку позовної давності не є підставою для припинення зобов`язань. Відповідно до положень ЗУ «Про житло-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлових-послуг, пропозиція щодо його укладання міститься у кожній квитанції, однак збоку відповідачів не було здійснено жодних дій, спрямованих на укладання письмового договору, а відповідно до положень ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, в межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору, ця дія є прийняттям пропозиції, тобто виникають правовідносини щодо користування послуг.

При цьому, встановлення тарифів на комунальні послуги відноситься до повноважень НКРЕКП, рішення останньої про встановлення КП «Харківводоканал» тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення відповідачами не оскаржувалось, а тому твердження про завищеність тарифів безпідставна.

Відповідачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подані заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідачі вказують, що позивачем не надано доказів на підтвердження наявності заборгованості, її розміру та підстав, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 08 червня 2021 року частково задоволено позов КП «Харківводоканал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства «Харківводоканал» заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення з урахуванням індексу інфляції та 3% річних за період з 02.04.2018 по 31.01.2021 в розмірі 11983,52 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства «Харківводоканал» сплачений судовий збір в розмірі 744,65 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення скасувати та ухвалити в нове рішення суду про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення підлягає скасуванню у зв`язку з допущеними судом порушеннями матеріального та процесуального права, неповним з`ясуванням обставин справи, невірною оцінкою доказів.

Вказав, що у рішенні суду першої інстанції йдеться про його обов`язки оплачувати житлово-комунальні послуги, зокрема на підставі ст.68 ЖК України, що не вказано в позовних вимогах позивача.

Вважає, що його обов`язок платити і вимоги стягнення заборгованості хоч і пов`язані між собою, але мають різні юридичні підстави. Обов`язок платити виникає в результаті договірних відносин зараз і у майбутньому. А заборгованість розглядається як подія, яка вже сталося, і значить, вимагає обов`язкового доказування. Тим більше, якщо опонент борг не визнає, то тягар доведення повністю лягає на заявника.

Зазначив, що жодних документів досудового характеру від КП «Харківводоканал» він не отримував, про заборгованість та її розмірі не знав.

Послався на те, що у рішенні суду першої інстанції є згадка про «картку абонента» за період заборгованості, але такого документа в справі немає. До суду першої інстанції позивач його не надав (згідно з даними додатків) ні з позовною заявою, ні з відповіддю на відзив.

Вважає, що розрахунок суми заборгованості, наданий позивачем, не може бути доказом, тому що був складений бухгалтерською службою КП «Харківводоканал», не є первинним документом, підписаний особою, яка не має на те відповідних повноважень - начальником АТ Основ`янського і Слобідського районів АС по роботі з абонентами ФО ДС - ОСОБА_4 . Ні доручення на підписання даного документу, ні витягу з статуту, ні посадових інструкцій в справі немає.

Вказав, що згідно з Постановою НКРЕКП № 349 від 22.03.2018 «Про внесення змін до Постанови НКРЕКП від 16.06.2016 №1141» про встановлення тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення - з 03.05.2018г. вводиться новий тариф на водопостачання і водовідведення - 10,896 грн за 1 мЗ водопостачання та 5,712 грн за 1 мЗ водовідведення. Але цей тариф, відповідно до наданого позивачем розрахунку суми заборгованості по особовому рахунку, використовується в розрахунках з 01.05.2018, але першого і другого травня 2018 р. ще діяв тариф 9,240 грн за ІмЗ водопостачання та 5,160 грн за 1 мЗ водовідведення. Таким чином, КП «Харківводоканал» застосовує збільшений тариф, згідно з розрахунком суми заборгованості по особовому рахунку, на два дні раніше встановленого терміну.

Зазначив, що згідно з Постановою НКРЕКП № 522 від 09.04.2019 «Про внесення змін до Постанови НКРЕКП від 16.06.2016 № 1141» про встановлення тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення, з 21.04.2019 збільшується тариф на водопостачання і водовідведення 13,14 грн за 1 мЗ водопостачання та 6,996 грн за 1 мЗ водовідведення. Але цей тариф, відповідно до наданого позивачем розрахунку суми заборгованості по особовому рахунку, використовується в розрахунках, діє з 01.04.2019, але до 21.04.2019 ще діяв тариф - 11,628 грн за 1 мЗ водопостачання та 5.892 грн за 1 мЗ водовідведення.

Зауважив, що згідно з Постановою НКРЕКП № 283 від 04.02.2020 «Про внесення змін до Постанови НКРЕКП від 16.06.2016 № 1141» про встановлення тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення, з 05.02.2020 збільшується тариф на водопостачання і водовідведення - 15,228 грн за ІмЗ водопостачання та 9,216 грн за ІмЗ водовідведення. Цей тариф, відповідно до наданого позивачем розрахунку суми заборгованості по особовому рахунку, використовується в розрахунках з 01.02.2020, але до 05.04.2020 діяв тариф - 13,14 грн за ІмЗ водопостачання та 6.996 грн за ІмЗ водовідведення.

Також вважає, що позивач не надав документів і даних, на підставі яких підприємство фіксує обсяг послуг, що підтверджують його точність і достовірність.

Зазначив, що ним до суду першої інстанції було надано документальне підтвердження того, що з 08.04.2019 по 09.04.2019 він перебував на лікуванні в Інституті Терапії в зв`язку з гострим інфарктом міокарда. Суд їх до уваги не прийняв і не зобов`язав КП « Харківводоканал» провести перерахунок.

Вказав, що суд першої інстанції не дав правової оцінки і не взяв до уваги відсутність договору надання послуг водопостачання та водовідведення.

Послався на те, що стосовно зазначеної у позові моральної шкоди судом першої інстанції було зазначено, що оскільки Позивачем не доведено спричинення збитків саме бездіяльністю Відповідача, це питання не досліджувалося. Іншого обґрунтування відмови у задоволенні цих вимог судом першої інстанції не надано.

ОСОБА_5 надала суду відзив на апеляційну скаргу, зазначивши, що підтримує її у повному обсязі та просить задовольнити.

Відзив обгрунтувала тим, що докази позивача, що підтверджують його правоту, повинні складатися з первинних документів бухгалтерського обліку. А це означає, що вони повинні бути підписані керівником підприємства та головним бухгалтером, і оформлені відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Представлений позивачем доказ - розрахунок суми заборгованості по особовому рахунку - не є бухгалтерським документом. Відділ по роботі з абонентами - не бухгалтерія, а начальник даного відділу - не головний бухгалтер та не керівник підприємства. Начальник відділу по роботі з абонентами не несе ніякої відповідальності за підписання даного документа, тим більш, без доручення. Отже, юридичної сили, наданий позивачем доказ, не має. До того ж, доказами заборгованості, виходячи з вимог ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» можуть бути, виключно, первинні документи, які позивач до суду не надав.

Послалась на те, що частина заборгованості вже визнано безнадійною і списано підприємством, згідно з нормами ПКУ. Проте, позивач вимагав стягнення вже списаної заборгованості. Крім того, немає впевненості в тому, що заборгованість не списана повністю, тому що доказів, що підтверджують поточну суму заборгованості, оформлених відповідно до Закону, позивач суду першої інстанції не надав. Не виключено, що заборгованість, вся або більша її частина, вже списана підприємством. Таким чином, позивач вимагає повернення вже списаного їм повністю або частково боргу без будь-яких законних доказів.

Зауважила, що державний орган, що затверджує тарифи на житлово-комунальні послуги був визнаний Конституційним Судом України незаконним. Рішення КСУ прямої дії та вони є обов`язковими до виконання.

Вказала, що вимоги позивача максимально повинні базуватися на тарифах серпня 2014 року, тобто до указів Президента України про формування НКРЕКП, які визнані неконституційними. Так, тариф на водопостачання в серпні 2014 року становив 5,172 грн, тариф на водовідведення в серпні 2014 року - 3,036 грн.

Зазначила, що якщо брати до уваги той обсяг споживання, який вказаний в розрахунку суми заборгованості по особовому рахунку: водопостачання - 495,36 мЗ, водовідведення - 616,105 мЗ, то за період з 02.04.2018 по 31.01.2021 вартість спожитого водопостачання становить 2562 грн, вартість водовідведення - 1870,5 грн. Загальна сума становить 4432,5 грн. У Додатку 1 показаний розрахунок індексу інфляції. 4432,5х 1,17335 = 5200,88 грн. Це буде загальна сума наданих послуг з урахуванням індексу інфляції. Тобто, сума індексу інфляції становить 768,38 грн. У Додатку 2 показаний розрахунок 3% річних . Показник 3% річних дорівнює 377,07 грн. Загальна сума вартості водопостачання та водовідведення за період з 02.04.2018г. по 31.01.2021г. з урахуванням індексу інфляції та 3% річних - 5577,95 грн.

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу також скористалось КП «Харківводоканал» та просить останню залишити без задоволення, а оскаржене рішення - без змін.

На обґрунтування відзиву вказано, що посилання апелянтів на відсутність договірних відносин між позивачем та відповідачами, не підтверджує того факту, що вони не користуються послугами централізованого водопостачання та водовідведення, що у свою чергу узгоджується з правовими висновками Верховний Суд України, викладеним у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951 цс 15.

Зауважено, що відповідачі від своїх зобов`язань ухилялися, як вбачається зі зведеної картки абонента, що міститься у матеріалах справи та вчасно не проводили оплату послуг, хоча користуються послугами КП «Харківводоканал» постійно.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Колегія суддів, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України вислухала доповідь судді- доповідача, пояснення

за відсутності інших учасників справи, належним чином повідомлених про судове засідання, що відповідно до ст.ст. 131, 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та розглянутого судом позову, та вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За правилом ч. 1 ст. 263 ЦПК судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Оскаржуване рішення відповідає вказаним вимогам.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебувають на реєстраційному обліку за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується даними з Реєстру територіальної громади м. Харкова, за даною адресою користуються послугами з централізованого водопостачання та водовідведення, тобто є споживачами КП «Харківводоканал», особовий рахунок № НОМЕР_1 відкритий на ім`я ОСОБА_1 .

З матеріалів справи встановлено, що відповідачі належним чином свої зобов`язання щодо оплати послуг з водопостачання та водовідведення не виконували, плату за спожиті послуги у повному обсязі не вносили.

Відповідно картки абонента по періодам заборгованості за адресою: АДРЕСА_1 , заборгованість споживачів перед КП «Харківводоканал» по особовому рахунку № НОМЕР_1 за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01.09.2014 по 31.01.2021 складає 9748,06 грн, за послуги з централізованого водовідведення за період з 01.10.2014 по 31.01.2021 заборгованість складає 6984,64 грн.

Задовольняючи частково вимоги позову, суд першої інстанції свої висновки мотивував тим, що враховуючи, що з даним позовом до суду КП «Харківводоканал» звернулось 02.04.2021, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення за період з 01 вересня 2014 року по 01 квітня 2018 року задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не доведено поважність причин пропуску позовної давності.

Враховуючи, що відповідачі належним чином зобов`язання щодо оплати комунальних послуг не виконали, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення солідарно з відповідачів на користь КП «Харківводоканал» заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 02.04.2018 по 31.01.2021 з урахуванням проведених оплат в розмірі 6159,79 грн, за послуги з централізованого водовідведення в розмірі 4436,24 грн, а всього 10596,03 грн.

Суд вирішив, що до стягнення з відповідачів за період з 02.04.2018 по 31.01.2021 також підлягає 3 % від простроченої суми в розмірі 416,54 грн, а також індекс інфляції в сумі 970,95 грн.

Отже, загальна сума заборгованості становить 11983,52 грн.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Нормами ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1)письмовими, речовими і електронними доказами;

2)висновками експертів;

3)показаннями свідків.

У статті 77 ЦПК України вказано про належність доказів:

1.Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

2.Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

3.Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

4.Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

У статті 78 ЦПК України зазначено про допустимість доказів:

1.Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

2.Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Про достатність доказів вказано у ст. 80 ЦПК України:

1.Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

2.Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до положень ст.ст. 2, 23, 24 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення віднесено до комунальних.

Приписами ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Відповідно до ст. 68 Житлового кодексу УРСР наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» споживачі питної води зобов`язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення.

Згідно п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005р. № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЖК УРСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Загальні умови виконання зобов`язання передбачені статтею 526 ЦК України.

Згідно цієї правової норми зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначені Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Згідно статті 4 вказаного Закону законодавство України у сфері житлово- комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно- правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.

Відповідно до статті 1 зазначеного Закону комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Виконавцем житлово-комунальних послуг є суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору.

Споживачем житлово-комунальних послуг вважаться фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

При цьому, відповідно до положень ч. 2 ст. 642 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Відповідно до вимог ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а згідно приписам п. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Крім того, відповідно до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на те, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи скарги висновків суду не спростовують, колегія суддів на підставі ст. 375 ЦПК України залишає скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 08 червня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий: В.М. Триголов

Судді : А.І. Дорош

О.А. Лобов