П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2022 року м. Київ

Справа № 753/723/22

Провадження: № 22-ц/824/7783/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.,

суддів Вербової І.М., Нежури В.А.,

секретар Івасенко І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 09 лютого 2022 року, постановлену під головуванням судді Колесника О.М.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправною та скасування постанови від 30 грудня 2021 року,

в с т а н о в и в :

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що на виконанні у Дарницькому РВ ДВС у м. Києві перебуває виконавчий лист № 753/3433/16 про визначення способу участі ОСОБА_2 у вихованні дитини ОСОБА_3 30.12.2021 року державним виконавцем було винесено постанову, якою було встановлено місце побачення дитини ОСОБА_4 з батьком ОСОБА_2 за адресою місяця проживання дитини: АДРЕСА_1 . Вважала, що вказана постанова прийнята всупереч вимогами ЗУ «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень. За наведених обставин, просила суд визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця від 30 грудня 2021 року.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 09 лютого 2022 року у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Дарницького районного відділу ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) про визнання протиправною та скасування постанови від 30 грудня 2021 року відмовлено.

Не погодившись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила скасувати ухвалу суду першої інстанції, матеріали справи направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що вимоги до скарги на дії чи бездіяльність державного виконавця є аналогічними вимогам, які передбачені для подання позовної заяви. Тобто, якщо скарга не відповідає вимогам, встановленим законом, суд мав би залишити таку скаргу без руху. Окрім того, відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції не вказав на іншу форму судочинства, а лише зазначив про необхідність розгляду справи за правилами розділу VII ЦПК України.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 24 червня 2022 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

07 та 11 липня 2022 року до суду надійшли заяви ОСОБА_1 та Дарницького ВДВС у м. Києві про розгляд справи без їх участі, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив із того, що позивачка, звертаючись до суду із позовом про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця, фактично ставить питання, пов`язане з виконанням судового рішення у цивільній справі, вирішення якого не передбачено в порядку позовного провадження цивільного судочинства, а розглядається за правилами Розділу VII цього Кодексу.

Перевіряючи вказані висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом (частина друга статті 74 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно з ч.1 ст. 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Разом із цим статтею 447 ЦПК України встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції (частина перша статті 448 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право саме в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

У порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Колегія суддів звертає увагу на те, що розділ VII ЦПК України "Судовий контроль за виконанням судових рішень" це окремий вид судового провадження, який містить у собі окремий процесуальний режим розгляду справ.

У справах за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи інших посадових осіб державної виконавчої служби предметом судового розгляду можуть бути лише рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Суди розглядають справи за такими скаргами в передбаченому розділом VII ЦПК порядку незалежно від наявності у сторін спору про право, який підлягає розгляду в позовному провадженні. Такий спір не може бути підставою для залишення скарг без розгляду або іншим чином впливати на їх розгляд.

При цьому, норми розділу VII ЦПК України чітко визначають вид процесуального документа, який подається в порядку судового контролю за виконанням судових рішень у цивільних справах (скарга), субєктів такого звернення (сторони виконавчого провадження), порядок розгляду та вид судового рішення, яке ухвалюється за результатами розгляду скарги (ухвала).

Отже, оскарження рішень дій та бездіяльності, зокрема, державного виконавця стороною виконавчого провадження має здійснюватися не шляхом подання позову, а в порядку, передбаченому розділом VІІ ЦПК шляхом подачі скарги за статтями 447,448 ЦПК.

Як убачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 , будучи стороною виконавчого провадження, звернулась до суду з позовом до Дарницького РВ ДВС у м. Києві з підстав неправомірних, на її думку, дій, вчинених державним виконавцем під час примусового виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 02 червня 2016 року, ухваленого у порядку цивільного судочинства, в якому просила суд оцінити такі дії державного виконавця на предмет їх законності.

Зазначене свідчить про те, що звернення ОСОБА_1 до суду направлене на оскарження дій державного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, як сторони виконавчого провадження, яка вважає, що діями та рішенням державного виконавця порушено її права та свободи.

Проте, як зазначено вище, положеннями ЦПК України встановлений чіткий порядок звернення до суду у зв`язку з оскарженням дій державного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу (розділ VІІ ЦПК України), а саме, зі скаргою на дії державного виконавця, а не з окремим позовом.

Оскільки, положення ЦПК України не передбачають можливості оскарження дій державного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, в порядку позовного провадження, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у відкритті провадження у справі, при цьому, ОСОБА_1 було роз`яснено право на звернення до суду зі скаргою на дії, рішення чи бездіяльність державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VІІ ЦПК України, зокрема, статтею 447 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги не спростовують факту неможливості розгляду питання про оскарження дій державного виконавця при виконанні судового рішення, ухваленого за правилами ЦПК України, в порядку позовного провадження, зводяться до власного тлумачення скаржником норм процесуального закону.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала Дарницького районного суду міста Києва від 09 лютого 2022 року залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 09 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Т.О. Невідома

Судді І.М. Вербова

В.А. Нежура