Справа № 729/373/22
Провадження № 2/740/824/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2022 року м.Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючої- судді Ковальової Т.Г.,

за участі секретаря судового засідання - Дьоміної Н.А.,

з участю: представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Сіроштан О.О.,

представника відповідача - Бобровицької міської ради Чернігівської області - Ющенко О.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Бобровицької міської ради Чернігівської області, коммунального підприємства «Міськдобробут» про визнання протиправним та скасування розпорядження про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить визнати незаконним та скасувати розпорядження в.о. Бобровицького міського голови «Про звільнення ОСОБА_1 » №135-ос від 03 червня 2022 року за угодою сторін, поновити його на посаді директора комунального підприємства «Міськдобробут» з 08.06.2022, стягнути з комунального підприємства «Міськдобробут» середній заробіток за час вимушеного прогулу з 08.06.2022 по дату поновлення на роботі (посаді), допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення його на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць, стягнути з відповідачів на його користь витрати по слаті судового збору та витрати на правову допомогу в сумі 20 000 грн.

В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що розпорядженням в.о. міського голови Бобровицької міської ради Чернігівської області від 25.01.2022 №24-ос його призначено на посаду заступника директора КП «Міськдобробут» з 27 січня 2022 року. Цим же розпорядженням на нього покладено виконання повноважень директора тимчасово, до дня укладення контракту з директором підприємства за результатами конкурсного відбору.

Розпорядженням в.о. міського голови Бобровицької міської ради Чернігівської області від 03 березня 2022 року №48-ос за результатами конкурсу він призначений з 01 березня 2022 року на посаду директора КП «Міськдобробут». Цим розпорядженням визначено, що призначення на посаду здійснюється на умовах укладеного з ним контракту від 03.03.2022 №Д-1/2022 з посадовим окладом відповідно до штатного розпису.

Розпорядженням в.о. міського голови Бобровицької міської ради Чернігівської області від 03 червня 2022 року №135-ос його звільнено з посади директора КП «Міськдобробут» 07 червня 2022 року за угодою сторін, припинивши дію контракту від 03.03.2022.

Позивач вважає цей наказ незаконним з огляду на те, що він був примушений до звільнення, а саме: першим заступником Бобровицького міського голови Данішевським В.Б. було доручено йому, як керівнику КП «Міськдобробут», виконання завідомо незаконного розпорядження щодо демонтажу самовільно побудованої господарської будівлі на підставі рішення Бобровицької міської ради «Про результати обстеження земельної ділянки комунальної власності у селищі Мирне» від 28 травня 2021 року №436-8/УІІІ.

Внаслідок його відмови виконати це рішення між ними виник конфлікт, який з часом лише загострювався і ОСОБА_2 відкрито заявляв, що невиконання вказаного розпорядження матиме наслідком його звільнення з посади, про що він додає до позову аудіо записи телефонних розмов.

Будучи у пригніченому стані після чергової неприємної розмови з ОСОБА_2 , не розуміючи значення своїх дій та не маючи змоги керувати ними в момент загострення конфліку, 01.06.2022 він підписав заяву про звільнення з 01.06.2022 за угодою сторін на підставі п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України.

Зазначає, що у погоджену дату його не було звільнено та трудові відносини фактично тривали і жодна із сторін не висунула вимоги про їх припинення, він продовжував виконувати свої обов`язки на посаді директора.

Зрозумівши помилковість своїх дій та не маючи бажання (волевиявлення) на припинення трудових відносин, 06.06.2022 він подав заяву про відкликання заяви про звільнення за угодою сторін від 01 червня 2022 року.

Після реєстрації вказаної заяви близько 10-00 години о 13-30 год 06 червня 2022 року йому зателефонували з відділу юридичного та кадрового забезпечення Бобровицької міської ради та попросили приїхати та ознайомитися з розпорядженням про його звільнення. Вже 0 14-30 год 06.06.2022 він ознайомився з розпорядженням про його звільнення від 03.06.2022, яке, ймовірно, оформлено 06.06.2022 вже після реєстрації його заяви про відкрикання та анулювання заяви про звільнення та написав, що не згоден.

Вважає, що хоча у його заяві про звільнення, яка у подальшому була ним відкликана, і була визначена дата звільнення, однак, не вчинивши дії, спрямовані на звільнення, відповідач - Бобровицька міська рада Чернігівської області по суті не задовольнила його прохання про звільнення, а отже такі дії свідчать про незаконність його звільнення з посади директора КП «Міськдобробут».

Крім того, з відповідача - КП «Міськдобробут» підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 07.06.2022 по дату поновлення на роботі.

29 серпня 2022 року від відповідача - КП «Міськдобробут» надійшов відзив на позовну заяву, в якому він зазначає, що згідно чинного законодавства на посаду керівник комунального підприємства «Міськдобробут», яке є у комунальній власності міської ради, призначається та звільняється виключно Бобровицькою міською радою Чернігівської області. КП «Міськдобробут» лише видає накази про призначення та звільнення на підставі розпоряджень Бобровицької міської ради Чернігівської області.

Наказ про звільнення ОСОБА_1 було видано 07.06.2022 №34/к/тр на підставі розпорядження Бобровицької міської ради Чернігівської області від 03.06.2022 №135-ос. З цим наказом ОСОБА_1 був ознайомлений, але відмовся від підпису та отримання наказу, про що було складено відповідний акт.

Зазначає, що КП «Міськдобробут» зробило все можливе для своєчасної виплати всіх сум, що належать ОСОБА_1 від підприємства, а саме: суми виплачені частинами: 08.06.2022 та 13.06.2022 здійснено остаточний розрахунок.

30 серпня 2022 року на адресу суду від відповідача - Бобровицької міської ради Чернігівської області - надійшов відзив на позов, в якому він зазначає, що ОСОБА_1 надумано та необґрунтовано вводить в оману суд щодо причин написання ним заяви на звільнення 01.06.2022. Фактично у зв`язку з досягненням угоди між міською радою (роботодавцем) та ОСОБА_1 (робітником) останнім була подана заява про звільнення за угодою сторін 01.06.2022 - з 01.06.2022 в останній робочий день. Проте, заява була подана позивачем 01.06.2022 у кінці робочого часу, була зареєстрована, але керівником не була проставлена резолюція та не була передана для виконання відповідному спеціалісту, що унеможливило звільнення ОСОБА_1 саме 01.06.2022.

КП «Міськдобробут» має триваючий виробничий процес і потребує постійного управління та координації дій, керівник підприємства є матеріально відповідальною особою і при звільненні мав передати визначеній особі матеріальні цінності, що потребувало певної підготовки та часу.

Для цього наступного дня в.о. Бобровицького міського голови ОСОБА_3 намагався зв`язатися з позивачем для зустрічі та узгодження дати звільнення з метою проведення передачі матеріальних цінностей та справ, а також проведення остаточного розрахунку та виплати коштів при звільненні, проте ОСОБА_1 на телефонні дзвінки не відповідав та не перетелефонував ОСОБА_3 протягом дня 02.06.2022.

03.06.2022 між ОСОБА_1 з`явився до в.о. Бобровицького міського голови ОСОБА_3 та між ними була досягнута усна домовленість щодо звільнення ОСОБА_1 з 07.06.2022. Після розмови було видане розпорядження від 03.06.2022 №135-ос «Про звільнення ОСОБА_1 ». Оскільки ОСОБА_3 був у відрядженні у Ніжинській районній військовій адміністрації, то розпорядження було підписане після його повернення.

06.06.2022 ОСОБА_4 був запрошений спеціалістом відділу юридичного та кадрового забезпечення для ознайомлення з розпорядженням. Ознайомившись з розпорядженням про звільнення, ОСОБА_1 написав «не згоден» та поставив підпис, одночасно через загальний відділ він подав заяву про відклик своєї попередньої заяви про звільнення.

Вважає, що вимоги не підлягають задоволенню, оскільки сторони попередньо дійшли згоди щодо дати звільнення ОСОБА_4 за угодою сторін.

06 вересня 2022 року від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій він зазначає, що між ним та відповідачем - Бобровицькою міською радою Чернігівської області не було жодної домовленості щодо звільнення. Заяву на звільнення він написав вимушено, оскільки був у пригніченому стані через тиск з боку першого заступника в.о. голови міської ради ОСОБА_2 щодо невиконання рішення з приводу демонтажу самовільної забудови. Відповідач зазначає, що не міг звільнити його у запланований день звільнення через те, що в.о. міського голови був відсутній на робочому місці та що він не відповідав на телефонні дзвінки, при цьому не надає жодних доказів на підтвердження зазначеного.

Також не заслуговують на увагу твердження відповідача про узгодження дати звільнення у зв`язку з необхідністю передачі матеріальних цінностей, оскільки дата звільнення була погоджена заявою. Незвільнення у погоджений строк свідчить про те, що відпвідачем не була погоджена його заява і сторони не досягли згоди щодо дати звільнення, тому така заява не могла бути використана відповідачем для звільнення у майбутньому. Додаткової вимоги про зміну дати звільнення у будь-якій формі ні від нього, ні від відповідача не надходили.

Звертає увагу, що його заява про відкликання заяви про звільнення передувала ознайомленню ним з розпорядженням про звільнення.

15 вересня 2022 року на адресу суду від відповідача - Бобровицької міської ради Чернігівської області надійшли заперечення на відповідь на відзив, у якому він звертає увагу суду на те, що не можна брати до уваги посилання позивача про незаконність рішення 8 сесії 8 скликання Бобровицької міської ради №436-8/VIII прийняте та доводи про примушування першим заступником міського голови ОСОБА_5 виконати позивача це рішення. Вказане рішення не є предметом спору, тому не повинно братися до уваги судом як належний доказ, як не заслуговують на увагу доводи про тиск з боку ОСОБА_5 .

Щодо недосягнення згоди між позивачем та відповідачем з приводу дати звільнення зазначає, що позивач подав заяву про звільнення за угодою сторін 01.06.2022 (з 01.06.2022 в останній робочий день). Проте, заява була подана на реєстрацію у кінці робочого дня 01.06.2022. Заява була зареєстрована, але не була проставлена резолюція керівником та не передана на виконання відповідному спеціалісту. В.О. міського голови у цей час перебував в одному із населених пунктів, постраждалих від збройної агресії російської федерації.

Відповідач наполягає, що між сторонами було досягнуто згоди про звільнення позивача 07 червня 2022 року. На підставі заяви ОСОБА_1 було видано розпорядження від 03.06.2022 №135-ос «Про звільнення ОСОБА_1 », яке ОСОБА_3 підписав у кінці робочо дня, а не «заднім числом», як зазначає адвокат позивача.

У судовому засіданні представник позивача - адвокат Сіроштан О.О. підтримала позов за обставин, викладених у позовній заяві, та пояснила, що заява про звільнення ОСОБА_1 була написана від тиском першого заступника Бобровицького міського голови ОСОБА_5, який погрожував звільненням, про що свідчить записана ОСОБА_1 на мобільний телефон їх розмови з ОСОБА_2 31.05.2022, диск з аудіозаписом якого він додав до позовної заяви. 03.06.2022 ОСОБА_1 звернувся до неї за юридичною допомогою з приводу звільнення, а 06.06.2022 ним була подана заява про відкликання його заяви про звільнення від 01.06.2022, оскільки його не було звільнено в узгоджувану сторонами дату та трудові відносини фактично тривають. Вважає, що була порушена процедура звільнення.

.Представник відповідача - Бобровицької міської ради Чернігівської області - Ющенко О.Ф. у судовому засіданні позов не визнала з підстав, викладених у відзиві на позов, та пояснила, що примусу на ОСОБА_1 з приводу підписання заяви на звільнення не здійснювалося. Обидві заяви: заява про звільнення і заява про відкликання заяви про звільнення подані позивачем у надрукованому виді за власним підписом. Посилання ОСОБА_1 у позовній заяві на те, що оскільки відповідач допустив зволікання щодо вчинення дій, спрямованих на його звільнення, то в результаті цього заява про звільнення була ним відкликана, свідчить про відсутність примусу з боку відповідача на подання заяви про звільнення ОСОБА_1 , який не звертався зі скаргами на дії ОСОБА_6 , який не є стороною у справі. З приводу перебування у хворобливому стані ОСОБА_1 у момент подання ним заяви про звільнення, то він не надав ніяких медичних документів, не перебував на лікарняному, а продовжував роботу до винесення розпорядження про звільнення

Представник відповідача - коммунального підприємства «Міськдобробут» - у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши письмові докази та оцінивши їх відповідно до ст.89 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Згідно ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N2, 4, 7 та 11 до Конвенції" кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи.

Судом встановлено, що правовідносини, які склалися між сторонами, є трудовими та врегульовані нормами Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

У судовому засіданні встановлено, що розпорядженням в.о. міського голови Бобровицької міської ради Чернігівської області від 03 березня 2022 року №48-ос ОСОБА_1 з 01 березня 2022 року призначений на посаду директора КП «Міськдобробут» Бобровицької міської ради за результатами конкурсу на умовах укладеного з ним контракту від 03.03.2022 №Д-1/2022 з посадовим окладом відповідно до штатного розпису (а.с.17).

Згідно заяви ОСОБА_1 на адресу в.о. міського голови Бобровицької міської ради Чернігівської області від 01.01.2022 він просить звільнити його 01.01.2022 за угодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП. (а.с.20).

Розпорядженням в.о. міського голови Бобровицької міської ради Чернігівської області від 03 червня 2022 року №135-ос ОСОБА_1 звільнено з посади директора КП «Міськдобробут» Бобровицької міської ради 07 червня 2022 року за угодою сторін, припинивши дію контракту, на підставі пункту 1 ст.36 КЗпАп України. Мається підпис про ознайомлення ОСОБА_1 з розпорядженням 06.06.2022 та його відмітка про незгоду з наказом (а.с.22-23).

06.06.2022 за вх.№03-19/1292 у Бобровицькій міській раді зареєстрована заява ОСОБА_1 від 06.06.2022 у якій останнім зазначено, що після подання заяви на звільнення за угодою сторін його не було звільнено з посади в узгоджену сторонами дату та трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не висунула вимоги про їх припинення, а також, приймаючи до уваги те, що наразі відсутнє його бажання (волевиявлення) на припинення трудового договору, відкликає свою заяву на звільнення за угодою сторін від 01 червня 2022 року та просить вважати її анульованою (а.с.21).

Відповідно до ст.43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно з п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є угода сторін.

У разі домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП України (угода сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами.

Анулювання такої домовленості може відбутися лише тоді, коли власник або уповноважений ним орган і працівник дійшли взаємної згоди.

Припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП України застосовується у випадку взаємної згоди сторін трудового договору, але пропозиція (ініціатива) про припинення трудового договору за цією підставою може виходити як від працівника, так і від власника або уповноваженого ним органу. За угодою сторін може бути припинено як трудовий договір, укладений на невизначений строк, так і строковий трудовий договір. Припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП України не передбачає попередження про звільнення ні від працівника, ні від власника або уповноваженого ним органу. День закінчення роботи визначається сторонами за взаємною згодою.

Якщо роботодавець і працівник домовились про певну дату припинення трудового договору, працівник не має права відкликати свою заяву про звільнення. Анулювати таку домовленість можна лише за взаємною згодою про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.

Також положеннями КЗпП України для власника або уповноваженого ним органу не передбачено обов`язок прийняти відкликання працівником своєї заяви про звільнення, якщо була досягнута домовленість про звільнення за угодою сторін.

Пропозиція (ініціатива) і сама угода сторін про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП України можуть бути укладені як в письмовій, так і в усній формі. Якщо працівник подає письмову заяву про припинення трудового договору, то в ній мають бути зазначені прохання звільнити його за угодою сторін і дата звільнення. Саме ж оформлення припинення трудового договору за угодою сторін має здійснюватися лише в письмовій формі. У наказі (розпорядженні) і трудовій книжці зазначаються підстава звільнення за угодою сторін з посиланням на пункт 1 статті 36 КЗпП України і раніше домовлена дата звільнення (постанова Верховного Суду від 31 березня 2021 року у справі №488/4536/19).

Про необхідність наявності взаємної згоди роботодавця і працівника щодо анулювання домовленості про припинення трудового договору за п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України також зазначено Верховним Судом у постановах від 22 квітня 2019 року в справі №759/11508/16-ц (провадження №61-14807св18), від 27 травня 2020 року в справі №404/6236/19 (провадження №61-21869св19), від 31 серпня 2020 року в справі №359/5905/18 (провадження №61-22851св19).

Відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд встановлює наявність або відсутність обставин, якими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування, як зазначено у ст.76, 77 ЦПК України.

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Судом встановлено, що погодженою датою звільнення є 01.06.2022, що свідчить про наявність волевиявлення позивача на припинення трудового договору за взаємною угодою сторін в момент видачі наказу про звільнення 03.06.2022, при цьому позивач, який з власної ініціативи подав заяву про звільнення за угодою сторін, не надав доказів на підтвердження того, що така заява була подана внаслідок вчинення на нього тиску зі сторони першого заступника Бобровицького міського голови Данішевськго В.Б., чи будь кого іншого, що відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.

Посилання ОСОБА_1 на ймовірність оформлення розпорядження про його звільнення від 03.06.2022 вже після реєстрації його заяви про звільнення 06.06.2022, є його припущенням.

Доказів про те, що ОСОБА_1 звертався зі скаргами на дії першого заступника Бобровицького міського голови Данішевськго В.Б. до керівництва вищого рівня, до суду або до компетентних органів із заявами чи скаргами про примушування до виконання завідомо незаконного розпорядження міської ради, відносно нього,-позивач не надав.

Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими, електронними доказами; 2)висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Як передбачає ч.1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Щодо допустимості доказів, то згідно ч.1 ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Статтею 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Наданий ОСОБА_1 аудіозапис його телефонних розмов з ОСОБА_2 31.05.2022 є недопустимим доказом, як одержаний з порушенням порядку, встановленого законом, та не є свідченням наявності тиску на позивача з боку відповідача, оскільки ОСОБА_2 не є стороною по справі.

Посилання позивача на те, що заяву про звільнення він подав, перебуваючиу пригніченому стані, не розуміючи значення своїх дій та не маючи змоги керувати ними не підтверджується належними доказами, враховуючи, що за медичною допомогою він не звертався.

Позивач у порушення вимог ст. 77, 80 ЦПК України не надав доказів на підтвердження того, що заява про звільнення за угодою сторін була ним подана ез його волевиявлення внаслідок тиску з боку роботодавця.

Судом встановлено, що домовленість про звільнення за угодою сторін з 01 червня 2022 року була досягнута, а анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника, однак такої згоди відповідач на заяву позивача від 01 червня 2022 року не надав, процедура звільнення не була порушена, тому суд вважає, що звільнення позивача з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України, відбулося з дотриманням вимог трудового законодавства, у зв`язку з чим позовні вимоги про визнання протиправним та скасування розпорядження про звільнення задоволенню не підлягають.

Позовні вимоги простягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, як похідні від вимоги про поновлення на роботі, не підлягають задоволенню.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Керуючись ст.36 КЗпП України, ст.2, 4, 5, 12, 76-78, 80, 81, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Бобровицької міської ради Чернігівської області, коммунального підприємства «Міськдобробут» про визнання протиправним та скасування розпорядження про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 26.09.2022.

Головуюча суддя Т.Г. Ковальова