12.08.2022 Єдиний унікальний номер 205/4721/22
Провадження № 2/205/2413/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.08.2022 рік м. Дніпро

Суддя Ленінського районного суду м. Дніпропетровська Бізяєва Н.О., ознайомившись з позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Ізюмський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, про розірвання шлюбу,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Ленінського суду м.Дніпропетровська з вищезазначеною позовною заявою та з заявою про звільнення від сплати судового збору.

Ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї матеріалами, приходжу наступного висновку.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу особа має право звернутися до суду (ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У своїй заяві, позивачка з посиланням на п.7 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» та п.2 пленуму Верховного суду України №9 від 01.10.1996 року «Про застосування конституції при здійсненні правосуддя», просить повністю звільнити її від сплати судового збору.

Відповідно до ч.4 ст.177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до ч.2 ст.133 ЦПК України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України «Про судовий збір».

Частиною 1 статті 3 Закону України «Про судовий збір» визначено, що судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Судовий збір це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат (ч.1 ст.1 Закону України «Про судовий збір»).

Частиною 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до п.п.3 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», ставка судового збору за подання до суду позовної заяви про розірвання шлюбу становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет на 2022 рік», прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня становить 2481 гривні.

Таким чином, розмір судового збору, який підлягає сплаті при зверненні до суду з позовом про розірвання шлюбу становить 992 гривні 40 копійок.

Частиною 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» визначено осіб які звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

Пунктом 7 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», на який посилається позивач, визначено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються громадяни, які у випадках, передбачених законодавством, звернулися із заявами до суду щодо захисту прав та інтересів інших осіб.

Проте, у даній позовній заяві, позивачем ставиться питання саме про розірвання шлюбу між нею та відповідачем, отже така вимога не має на меті захист прав та інтересів іншої особи, а стосується саме прав позивача. Таким чином, посилання позивача на вказаний п.7 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» для звільнення від сплати судового збору, є безпідставним, оскільки з огляду на позовну вимогу, позивач не є особою яка діє в інтересах іншої фізичної особи.

Інших підстав визначених ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», позивачем не зазначено, а судом не встановлено із наданих до позовної заяви матеріалів.

Щодо посилань позивача про звільнення від сплати судового збору з підстав визначених п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 01.10.1996 р. «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», слід зазначити наступне.

Роз`яснення викладені у вказаній постанові Пленуму Верховного Суду України №9 від 01.10.1996 р. «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», надані з метою правильного застосування судами норм Конституції при здійсненні правосуддя.

Разом з тим, стаття 129 Конституції України визначає рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом однією із засад судочинства.

За змістом статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України та яку відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують як джерело права при розгляді справ, поряд із практикою Суду, визначено, що судові процедури повинні бути справедливими для всіх учасників процесу.

Конвенція, Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя №R (81)7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14.05.1981 року, та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду.

За змістом практики наведеної, зокрема у рішеннях Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справах «Гергел і Георгета Стоїческу проти Румунії», «Креуз проти Польщі», сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином, щоб завдати шкоди самій суті цього права. Судовий збір має бути розумним, таким, що з урахуванням фінансового положення заявника може бути ним сплачений. Великий розмір судових витрат, який не враховує фінансове положення заявників, може бути розглянутий як такий, що непропорційно обмежує право на доступ до правосуддя.

ЄСПЛ також вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (Рішення ЄСПЛ у справі «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001 року, пункт 59).

Частиною 2 статті 8 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Частиною 1 статті 8 Закону України «Про судовий збір» визначено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Частиною 1 та 3 статті 136 ЦПК України встановлено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Таким чином, єдиною підставою для звільнення від сплати судового збору визначено майновий стан сторони.

Оцінюючи фінансовий стан особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового стану (рішення ЄСПЛ «Kniat v. Poland» від 26.07.2005 року, пункт 44; рішення ЄСПЛ «Jedamski and Jedamska v. Poland» від 26.07.2005 року, пункти 63-64).

У роз`ясненнях викладених у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», єдиною підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору зазначено врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи (наприклад, довідка про доходи, про склад сім`ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо).

За положеннями ч.3 ст.12 ЦПК України, сторона, яка заявляє відповідне клопотання повинна довести обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Отже, звільнення від сплати судового збору, його відстрочення чи розстрочення є правом, а не обов`язком суду, який вирішуючи це питання, враховує майновий стан сторони, що є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується відповідне клопотання.

Перевіривши матеріали позовної заяви та враховуючи вищенаведене, приходжу до висновку, що заява ОСОБА_1 про звільнення позивача від сплати судового збору не підлягає задоволенню за відсутності доказів підстав визначених вищенаведеними положеннями законодавства. Разом з цим, суд вважає можливим відстрочити позивачу сплату судового збору в розмірі 992 грн. 42 коп., проте не пізніше як до ухвалення рішення у справі.

Позовна заява подана з додержанням вимог статей 175-177 ЦПК України, віднесена до предметної, суб`єктної, інстанційної та територіальної юрисдикції суду.

Підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення, відмови у відкритті провадження відсутні.

Враховуючи зміст позовних вимог, предмет та підстави позову, положення ст.ст. 19, 274 ЦПК України, приходжу до висновку про доцільність розгляду даної справи за правилами загального позовного провадження.

У зв`язку з зазначеним, по цивільній справі слід відкрити загальне позовне провадження та з метою виконання вимог ч.1 ст. 189 ЦПК України розпочати підготовче провадження.

Керуючись ст.ст. 19, 27, 187, 258-260, 274, 353, 354 ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Відкрити провадження по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Ізюмський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, про розірвання шлюбу, розгляд якої проводити за правилами загального позовного провадження.

Заяву ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору задовольнити частково.

Відстрочити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) сплату судового збору в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто двох) гривень 40 копійок, за звернення до суду з даною позовною заявою, але не більше як до ухвалення судового рішення у даній справі.

З метою виконання вимог ч. 1 ст. 189 ЦПК України розпочати підготовче провадження у справі.

Підготовче судове засідання по справі призначити на 09 годину 50 хвилин 28.09.2022 року у відкритому судовому засіданні приміщення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська (вул. Коробова, буд. 6, м. Дніпро, Дніпропетровська область), викликавши учасників справи.

Відповідно до приписів ст. 190 ЦПК України, учасникам справи надіслати ухвалу про відкриття провадження у справі. Одночасно з копією ухвали про відкриття провадження у справі, відповідачу та третій особі надіслати копію позовної заяви з копіями доданих до неї документів.

Запропонувати відповідачу подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення копії даної ухвали, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 178 ЦПК України, одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду, копію відзиву та доданих до нього документів відповідач зобов`язаний надіслати іншим учасникам справи. У разі ненадання відповідачами відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 8 ст. 178 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ЦПК України у строк для подання відзиву відповідач має право пред`явити зустрічний позов.

Встановити позивачу десятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, яка має відповідати вимогам частини третьої-п`ятої ст. 178 ЦПК України, копія якої одночасно з поданням до суду, повинна бути надіслана іншим учасникам справи.

Встановити відповідачу десятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення, яке має відповідати вимогам частини третьої-п`ятої ст. 178 ЦПК України, копія якого одночасно з поданням до суду повинна бути надіслана іншим учасникам справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 192 ЦПК України, визначити третій особі, п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання письмових пояснень щодо позову.

Третя особа, протягом десяти днів з дня отримання відзову, мають право подати письмові пояснення щодо відзову.

Відповідно до ч. 2 ст. 190 ЦПК України, учасники справи мають право надати відповідь на пояснення третьої особи до закінчення підготовчого провадження у справі.

Інші учасники справи мають право надати свої письмові пояснення щодо відповіді на відзив та заперечення до закінчення підготовчого провадження, якщо судом не встановлено інший строк.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України: http:/Ln.dp.court. gov.ua/

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Н.О. Бізяєва

.

.