РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2022 року

м. Рівне

Справа № 568/1959/21

Провадження № 22-ц/4815/1412/22

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Шимківа С.С.,

суддів: Боймиструка С.В., Гордійчук С.О.,

секретар судового засідання Крижов В.С.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі Демидівська селищна рада,

ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 29 вересня 2022 року (ухвалене у складі судді Троцюк В.О.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Демидівської селищної ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно, -

в с т а н о в и в :

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що після смерті її чоловіка ОСОБА_4 відкрилася спадщина, до складу якої входить будинковолодіння в АДРЕСА_1 .

Після смерті чоловіка вона фактично вступила в управління та володіння спадковим майном.

Інші спадкоємці їх діти ОСОБА_3 , ОСОБА_2 не претендують на частку у спадщині.

За життя ОСОБА_4 отримав свідоцтво про право власності на житловий будинок в АДРЕСА_1 , відповідно до якого визначено, що вказане домоволодіння зареєстроване за колгоспним двором, головою якого є ОСОБА_4 .

У зв`язку із змінами в законодавстві поняття "колгоспний двір" втратило своє правове значення, а тому питання права власності на вказаний будинок можна вирішити лише шляхом звернення до суду.

Просила визнати за нею право власності на вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Радивилівського районного суду Рівненської області від 29 вересня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 до Демидівської селищної ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 2/5 частини будинковолодіння з належними до нього погосподарським будівлями, яке розташоване в АДРЕСА_1 .

Рішення мотивовано тим, що позивач позбавлена можливості у позасудовому порядку зареєструвати своє право власності на майно колгоспного двору, як спадкове майно після смерті ОСОБА_4 , оскільки нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у майні колгоспного двору, зокрема у зв`язку із тим, що частка померлого ОСОБА_4 у спадковому майні не визначена.

За позивачкою підлягає визнанню право власності на 2/5 будинку, оскільки 1/5 частка даного будинковолодіння належить їй як члену колгоспного двору та 1/5 частини як спадкоємиці після смерті чоловіка ОСОБА_4 .

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 мають право на 1/5 частку в майні, тому позовні вимоги про визнання права власності на будинковолодіння в цілому не підлягають задоволенню.

Не погоджуючись із рішенням місцевого суду, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі зазначає, що їй як спадкоємиці першої черги належить ціла частка вказаного нерухомого майна, що є підставою для визнання за нею права власності на це майно із подальшим правом проведення державної реєстрації прав на нерухомість.

Суд не звернув уваги на той факт, що згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 186134 від 19.03.2003 року домоволодіння та приналежні до нього господарські будівлі і споруди визначається при виході його зі складу двору без утворення нового двору (виділ). Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток всіх членів двору включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Просить суд скасувати оскражуване рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання за нею права власності на 3/5 частини будинковолодіння з приналежними до нього по господарськими будівлями, яке розташоване в АДРЕСА_1 та ухвалити в цій частині нове про задоволення таких позовних вимог.

Відповідачами по справі рішення суду не оскаржено.

Сторони в судове засідання не з"явилися. Вони належним чином повідомлялися про день, час та місце розгляду справи, що підтверджується повідомленнями про вручення їм поштовх відправлень. Їх неявка не перешкоджає судовому розгляду. Заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть (серія НОМЕР_1 від 17.11.1994 року), актовий запис №32 від 17.11.1994 року (а.с.10).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.07.1997 року спадкоємцем майна ОСОБА_4 є його дружина ОСОБА_1 . Спадкове майно, на яке видано це свідоцтво, складається з грошового вкладу з начисленими процентами та компенсаціями, який належав померлому ОСОБА_4 (а.с. 14).

Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 31.05.1988 року, домоволодіння, яке розташоване в АДРЕСА_1 , належить до колгоспного двору, головою якого є ОСОБА_4 . (а.с.16)

Згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 19.03.2003 року домоволодіння в АДРЕСА_1 та приналежні до нього господарські будівлі належать ОСОБА_4 . відповідно до свідоцтва про право власності від 31.05.1988 року (а.с.17).

До складу сім`ї ОСОБА_4 , на момент смерті, входили дружина ОСОБА_1 , син ОСОБА_3 , син ОСОБА_2 , син ОСОБА_5 , що підтверджується довідкою Демидівської селищної ради №464 від 27.09.2021 року (а.с.13).

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть (серія НОМЕР_2 ), актовий запис №26 від 29.05.2013 року (а.с.11).

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 17 листопада 2021 року завідувача Радивилівської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, що розташований в АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_4 , з тих підстав, що в наданих нею документах на право власності зазначено вид спільної власності: спільна сумісна, тому видати свідоцтво про право на спадщину на частину померлого ОСОБА_4 неможливо (а.с. 25).

Матеріалами справи підтверджено, що спірні правовідносини виникли щодо складу спадкового майна після смерті ОСОБА_5 будинковолодіння в АДРЕСА_1 , який був будинком колгоспного двору.

Статтями 1216, 1218 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від спадкодавця до спадкоємців, до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Частиною 5 ст.1268 ЦК України визначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Згідно ст.ст.41, 55 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України положення зазначеного Кодексу застосовуються до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України 2003 року, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Відповідно до статті 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу).

Статтею 123 ЦК УРСР передбачено, що частка члена колгоспного двору в майні двору визначається: 1) при виході його з складу двору без утворення нового двору (виділ); 2) при утворенні з одного двору двох і більше дворів (поділ); 3) при зверненні стягнення по особистих зобов`язаннях члена двору.

Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Частку працездатного члена двору в майні двору може бути зменшено або у її виділенні зовсім відмовлено в зв`язку з недовгочасним його перебуванням у складі двору або незначною участю своєю працею чи коштами в господарстві двору.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Отже, всі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору.

Згідно запису в погосподарській книзі за 1991-1995р.р с. Пляшева № 5, особистий рахунок № НОМЕР_3 , до складу сім`ї ОСОБА_4 входили: дружина ОСОБА_1 , син ОСОБА_3 , син ОСОБА_2 , син ОСОБА_5 (а.с. 13).

Колгоспний двір ОСОБА_4 був припинений 15.04.1991 року, з набранням чинності Закону України "Про власність", а тому станом на 15.04.1991 ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 належало право власності на 1/5 частину майна у колгоспному дворі кожному, як їх члену, що не втратили право на частку в їх майні.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, позивачка на день смерті свого чоловіка проживала разом із ним, прийняла спадщину після його смерті, отримавши 10.07.1997 року свідоцтво про право на спадщину, фактично вступила в управління та володіння житловим будинком, а тому вона вважається такою, що прийняла спадщину.

За таких обставин, після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 його дружина ОСОБА_1 прийняла у спадщину його частину у колгоспному дворі (домоволодінні).

З урахуванням вищевикладених обставин за ОСОБА_1 необхідно визнати право власності на 2/5 будинковолодіння з належними до нього по господарськими будівлями, що розташований в АДРЕСА_1 , оскільки 1/5 частка даного будинковолодіння належить їй як члену колгоспного двору та 1/5 частини, як спадкоємцю після смерті чоловіка голови колгоспного двору ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Позовні вимоги про визнання права власності на ціле будинковолодіння не підлягають до задоволення, оскільки всі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, а саме: ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 набули право спільної сумісної власності на 1/5 частину будинковолодіння майна колишнього колгоспного двору.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з`ясувавши всі дійсні обставини спору сторін та виконавши інші вимоги цивільного судочинства, вирішив дану справу згідно із законом.

Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 17 жовтня 2022 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий суддя Шимків С.С.

Судді: Боймиструк С.В.

Гордійчук С.О.