ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7855/22 Справа № 180/1262/22 Суддя у 1-й інстанції - Янжула О.С. Суддя у 2-й інстанції - Биліна Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2022 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Биліни Т.І.,

суддів: Зайцевої С.А., Максюти Ж.І.,

за участю секретаря Заворотного К.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою

Акціонерного товариства Укрпошта

в особі Дніпропетровської дирекції,

на ухвалу Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 29 вересня 2022 року про відмову у відкритті провадження по справі за позовною заявою Акціонерного товариства Укрпошта в особі Дніпропетровської дирекції до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором оренди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2022 року АТ Укрпошта в особі Дніпропетровської дирекції звернулося до суду з позовом, пред`явленим до ОСОБА_1 , на предмет стягнення з останньої заборгованості за договором оренди нерухомого майна №010920-01/3.3Р34, посилаючись на те, що 01 вересня 2020 року, на підставі укладеного між позивачем та відповідачем договору оренди нерухомого майна, позивач, як орендодавець, передав відповідачеві, як орендарю, в строкове платне користування нежитлове приміщення за адресою АДРЕСА_1 , за умовами якого орендна плата на місяць з ПДВ становить 5000 грн., де ПДВ 833,33 грн., при цьому оплата орендної плати за перший та останній місяці оренди здійснюється орендарем не пізніше 10 робочих днів після підписання Акту приймання-передачі майна в оренду, однак Акт про надання послуг, який неодноразово направлявся на адресу відповідача, останньою з її підписом на адресу позивача так і не надійшов та орендна плата орендарем не сплачується. Отже, станом на 15 вересня 2022 року заборгованість відповідача з орендної плати за період з вересня 2020 року по липень 2021 року становить 45 163,29 грн., яку і просить стягнути позивач з відповідача на свою користь, пеню, у відповідності до п.п.7.1, 7.2 договору, за період з 16 вересня 2021 року по 16 вересня 2022 року у розмірі 12 572,44 грн., 3% річних 2111,22 грн. та інфляційні витрати у розмірі 12 857,46 грн. разом з цим, у відповідності до п.3.2 договору, орендар додатково зобов`язувалась сплачувати витрати за надання комунальних послуг (електропостачання) та за період з вересня 2020 року по листопад 2020 року заборгувала 37,84 грн., за грудень 2020 року 35,47 грн., за період з січня 2021 року по березень 2021 року 144,59 грн., за квітень 2021 року 60,97 грн., а всього 278,87 грн., які також позивач просить стягнути з відповідача на свою користь /а.с. 1-7/.

Ухвалою судді Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 29 вересня 2022 року відмовлено у відкритті провадження у даній справі, з тих підстав, що даний позов належить розглядати господарським судом /а.с. 67/.

Не погодившись з цією ухвалою суду, АТ Укрпошта в особі Дніпропетровської дирекції подало апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, у зв`язку з чим ставить питання про скасування ухвали та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду /а.с.72-76/.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Так, п.1 ч.1 ст. 186 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Зі змісту позовної заяви та доданих до неї документів АТ Укрпошта в особі Дніпропетровської дирекції вбачається, що позивачем заявлено вимогу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором оренди нерухомого майна №010920-01/3.3Р34 від 01 вересня 2020 року /а.с. 1-7/.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі та застосувавши положення п.1.ч.1 ст. 186 ЦПК України, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, вид діяльності оптова торгівля електронним і телекомунікаційним устаткуванням, деталями до нього. Предметом договору оренди нерухомого майна №010920-01/3.3Р34, укладеного між сторонами, є нежитлове приміщення для розміщення в ньому офісу для здійснення господарської діяльності ОСОБА_1 .

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується повністю з огляду на наступне.

Так, у висновках, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2018 року, провадження № 14-39цс18 та від 16 червня 2021 року у справі № 573/2336/17 провадження № 14-104цс21, що також закріплено і у постановах Великої Палати Верховного Суду у справах № 907/371/16 (постанова від 04 грудня 2018 року, провадження № 12-200гс18); № 320/5877/17 (постанова від 13 лютого 2019 року, провадження № 14-32цс19); № 910/19687/17 (постанова від 09 квітня 2019 року, провадження № 12-248гс18), визначено, зокрема, що позивач набув цивільні права у спірних правовідносинах як фізична особа, наявність у нього статусу підприємця, який він набув після укладення договору не може свідчити про те, що з моменту його державної реєстрації як фізичної особи - підприємця він виступає в такому статусі у всіх правовідносинах, зокрема і щодо набуття в оренду чи у власність нерухомого майна, тому справу належить розглядати у порядку цивільного судочинства.

Отже, предметом цього спору є договір оренди нежитлового приміщення, укладеного з ОСОБА_1 , як фізичною особою.

Фізична особа, яка в установленому законом порядку набула статус підприємця, не втрачає свого статусу фізичної особи. Наявність статусу підприємця не свідчить про те, що з моменту державної реєстрації фізичної особи - підприємця така особа виступає як підприємець у всіх правовідносинах. У цій справі позивач стверджував, що відповідач у нежитловому приміщенні, що є предметом договору оренди, здійснює підприємницьку діяльність, тобто використовує це приміщення як офіс. Однак указані обставини не підтверджені матеріалами справи та не встановлені судом першої інстанції, враховуючи, що ОСОБА_1 зареєструвала себе, як фізичну особу-підприємцем 17 грудня 2021 року, тобто значно пізніше, ніж уклала з позивачем даний договір, а саме 01 вересня 2020 року. Натомість, у позовній заяві позивач виклав позовну вимогу про стягнення з ОСОБА_1 на свою користь суму боргу, витрати на комунальні послуг та штрафні санкції за невиконання умов договору, як до фізичної особи, з якою і укладав цей договір оренди нежитлового приміщення.

За таких обставин, враховуючи судову практику Велика Палата Верховного Суду, що, в силу ст. 263 ЦПК України, є обов`язковою для суду, колегія суддів дійшла висновку про те, що даний спір підлягає вирішенню у порядку цивільного судочинства, оскільки договір оренди нежитлового приміщення укладався з відповідачем, як з фізичною особою, яка, в свою чергу, при укладанні договору оренди статусу фізичної особи-підприємця не мала, а набувши його пізніше, не втрачала статусу сторони договору, як фізична особа, а докази здійснення нею використання нежитлового приміщення у господарській діяльності відсутні й такі обставини судом не встановлені, що потрібно для встановлення факту здійснення відповідачем будь-якої діяльності у спірному нежитловому приміщенні.

Колегія суддів, з урахуванням правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у перелічених вище постановах, звертає увагу на те, що при вирішенні питання про юрисдикційність конкретного спору, в якому однією зі сторін є фізична особа, яка має статус фізичної особи - підприємця, суди повинні враховувати період виникнення спірних відносин, час набуття статусу фізичної особи - підприємця, докази на підтвердження обставин щодо набуття та використання спірного майна для здійснення підприємницької діяльності, однак, судом першої інстанції цього здійснено не було, що призвело до порушення норм процесуального права та невірного застосування норми п.1 ч.1 ст. 186 ЦПК України.

Колегія суддів, приймаючи доводи апелянта за належні та обґрунтовані, наголошує, що відповідно до міжнародного та європейського права з прав людини поняття доступу до правосуддя зобов`язує держави гарантувати право кожної особи на звернення до суду (за певних обставин, до альтернативного органу вирішення спорів), з метою отримання юридичного захисту, у разі якщо права особи були порушені. Таким чином, це також право, яке допомагає особі домогтися реалізації своїх прав.

Доступ до правосуддя охоплює низку людських прав, а саме: право на справедливий суд згідно зі статтями 6 ЄКПЛ та 47 Хартії основних прав ЄС і право на ефективний засіб правового захисту згідно зі статтями 13 ЄКПЛ та 47 Хартії.

Таким чином, колегія суддів вважає, що місцевий суд, відмовляючи у відкритті провадження, допустив порушення норм процесуального права, не прийнявши позов АТ Укрпошта у провадження в порядку цивільного судочинства, з огляду на що ухвала Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 29 вересня 2022 року підлягає скасуванню, з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Укрпошта в особі Дніпропетровської дирекції задовольнити.

Ухвалу Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 29 вересня 2022 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Т.І. Биліна

Судді: С.А. Зайцева

Ж.І. Максюта