Дата документу 27.07.2022 Справа № 314/1293/21
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 314/1293/21 Пр. № 22-ц/807/1117/22 Головуючий у 1-й інстанції Кононенко І.О. Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Кочеткової І.В., Подліянової Г.С.

за участі секретаря Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 19 травня 2021 року у справі за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (далі Банк) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

ВСТАНОВИВ:

У березні 2021 року Банк звернувся до суду із вищезазначеним позовом (а.с. 2-6), в якому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором б/н від 19.02.2020 року станом на 15.02.2021 року у розмірі 292256,54 грн., яка складається з: 220831,55 грн. заборгованості за кредитом, в т.ч. 141689,77 грн. заборгованості за поточним тілом кредиту, 79141,78 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту; 10158,18 грн. заборгованості за нарахованими відсотками; 61266,81 грн. заборгованості за простроченими відсотками; 0,00 грн. заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 0,00 грн. пені; 0,00 грн. комісії, від сплати якої відповідач на користь Банку у добровільному порядку ухиляється, а також судовий збір 4383,85 грн.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Кононенка І.О. (а.с. 46).

Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 49-50) провадження у цій справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 19 травня 2021 року (а.с. 53-54) позовну заяву Банку у цій справі задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Банку () 39633,40 грн. та 283,50 грн. судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Відповідач ОСОБА_1 із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції погодився, останнє в апеляційному порядку не оскаржував.

Не погоджуючись із зазначеним заочним рішенням суду першої інстанції в частині, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, Банк у своїй апеляційній скарзі (а.с.91-103) просив рішення суду першої інстанції у цій справі в частині відмови скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов Банку задовольнити в повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін; судові витрати покласти на відповідача.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (а.с. 104).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 09 лютого 2022 року (а.с. 108), дану справу за апеляційною скаргою призначено до апеляційного розгляду (а.с. 109) з урахуванням навантаження судді-доповідача та колегії суддів апеляційного суду (в Запорізькому апеляційному суді працює фактично 15 суддів, з яких 11 суддів складають судді судової палати з розгляду цивільних справ, які за рішенням загальних зборів суддів Запорізького апеляційного суду з липня 2021 року також приймають участь у розгляді кримінальних проваджень), а також додаткової відпустки судді-доповідача (а.с. 113).

Відповідач через свого представника подав апеляційному суду відзив на вищезазначену апеляційну скаргу Банку, в якому останній просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу Банку без задоволення (а.с. 117-126), разом із клопотанням (а.с. 122) про розгляд цієї страви за відсутності сторони позивача.

В автоматизованому порядку суддею Кочетковою І.В. у цій справі замінено суддю Маловічко С.В. у зв`язку із тривалою відпусткою останньої (а.с.127-128).

У дане судове засідання повідомлені апеляційним судом належним чином про дату, час і місце розгляду цієї справи (а.с. 114-115) всі учасники цієї справи не з`явились, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

За змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

Крім того, в силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів із дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

При вищевикладених обставинах, апеляційний суд визнав неповажними причини неявки у дане судове засідання всіх учасників цієї справи і на підставі ст. ст. 371-372 ЦПК України ухвалив: заяву сторони відповідача задовольнити, розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутністю всіх учасників цієї справи.

За змістом ст. 247 ч. 2 ЦПК України у разі неявки в судове засіданні всіх учасників справи…, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга Банку у цій справі підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В силу вимог ст. 367 ч. 4 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ст. 367 ч. 4 ЦПК України).

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення і ухвалити …нове рішення.

В силу вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення …та ухвалення нового рішення …є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно із ст. 258 ч. 1 п. 2, 3 ЦПК України судовими рішеннями є рішення, постанови.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи частково позов Банку у цій справі, керувався ст.ст. 509, 526, 549, 551 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України та виходив із такого.

За змістом ст. 526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. За своєю правовою природою кредитний договір може бути публічним договором (ст. 633 ЦК України), договором приєднання (ст. 634 ЦК України). Ч. 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції вважав, що між сторонами виникли кредитні правовідносини. Як встановлено судом першої інстанції, анкета-заява від 19.02.2020 про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг не містить умов щодо розміру процентної ставки, сум комісії, строку повернення кредиту (користування ним). Також в анкеті-заяві відсутні умови про відповідальність позичальника за порушення зобов`язань у вигляді неустойки (пені, штрафів), аналогічно паспорт загальних умов кредитування актуалізований лише до 05.03.2020 року, умови наведені у ньому можуть відрізнятися від умов договору про споживчий кредит, отже цей паспорт споживчого кредиту містить узагальнену інформацію про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту.

Пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, позивач просив, крім тіла кредиту, стягнути також заборгованість за простроченими відсотками в обґрунтування якої посилається на Умови та правила надання банківських послуг, а також Тарифи, в яких визначені пільговий період користування коштами, процентна ставка, неустойка, їх розміри та порядок нарахування, а також інші умови. Разом з тим, матеріали справи не містять підтвердження, що саме з доданими позивачем до позовної заяви Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами ознайомився та погодився відповідач, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку, що саме зазначені документи містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, і саме у тих розмірах, які застосовані банком у наданому ним розрахунку заборгованості.

Враховуючи відсутність підтвердження щодо конкретно запропонованих відповідачу Умов та правил банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, комісії, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), неодноразово змінювалися банком. Крім того, Умови та правила надання банківських послуг у Приватбанку не містять підпису відповідача.

Зважаючи на наведене, суд першої інстанції вважав, що відсутні підстави вважати, що сторони у письмовому вигляді обумовили відповідальність за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Зазначена правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19). Суд першої інстанції вважав, таким чином вимогу позивача про стягнення заборгованості за відсотками необґрунтованою. Разом з тим, з виписки, наданої Банком по рахунку клієнта вбачається що відповідач користувався кредитною карткою.

Проте в цій частині суд першої інстанції вважав позовні вимоги АТ КБ "ПРИВАТБАНК" такими, що підлягають частковому задоволенню, оскільки, з розрахунку заборгованості та виписки по рахунку (яка є належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися у сукупності з іншими доказами,до аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 провадження № 61-9618 св 19, та в постанові Верховного Суду від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц провадження № 61-22158 св19) вбачається, що відповідач сплачував кошти за користування кредитом, які були зараховані позивачем на часткове погашення заборгованості за кредитом, однак суд першої інстанції критично поставився до нарахованої Банком заборгованості за кредитом, оскільки Банком списувалися відсотки за користування кредитним лімітом (а.с. 9-13), що збільшувало розмір тіла кредиту, тому суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення заборгованості за тілом кредиту у межах кредитного ліміту з виключенням цих сум, а саме 39663,40 грн. = 220831,55 181168,15 грн.

З урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 283,5 грн. (13,5 %).

Проте із такими висновками суду першої інстанції у цій справі погодитись повністю не можна з таких підстав.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі не відповідає.

Так, апеляційним судом встановлено, що судом першої інстанції за вищезазначеним позовом Банку у цій справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (ухвала від 26.04.2021 року а.с. 49), хоча мало бути відкрито провадження за правилами загального.

Оскільки, в силу вимог ст. 274 ч. 1 п. 1 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (ст. 19 ч. 6 п. 1 ЦПК України).

«…розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховуються станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява…» (ст. 19 ч. 9 ЦПК України).

Встановлено, що Банком було подано позов у цій справі у березні 2021 року (а.с. 2) із ціною позову: 292256,54 грн.

Станом на 01.01.2021 року прожитковий мінімум на працездатну особу становив 2270,00 грн. (ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік»).

Розрахунок: 2270,00 грн. *100 =227000,00 грн.

Таким чином, апеляційним судом встановлено, що ціна позову Банку у цій справі у розмірі 292256,54 грн. (а.с.2) є більшою за 227000,00 грн., а тому дана справа не могла вважатись малозначною автоматично в силу вимог ст. 19 ч. 6 п. 1 ЦПК України.

Оскільки, ухвала суду першої інстанції про відкриття провадження у цій справі (а.с.49) не містить взагалі обґрунтування, що саме суд першої інстанції визнав цю справу незначної складності малозначною в порядку ст. 274 ч. 6 п. 2 ЦПК України з будь-яких підстав.

Крім того, згідно із змістом ухвали суду першої інстанції від 26.04.2022 року (а.с. 49) було роз`яснено учасникам справи, що відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суду розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням.

Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву (ч. 1 ст. 193 ЦПК України, ст. 178 ч. 7 в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі), а позивач разом з позовом, або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву (ч. 7 ст. 279 ЦПК України).

Банк у позові у цій справі просив розглядати у судовому засіданні(п. 2 позовної заяви а.с.6), у подальшому заяви про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін Банк суду першої інстанції у цій справі не подавав.

Крім того, матеріали цієї справи містять лише докази надіслання сторонам та зокрема Банку судом першої інстанції копії ухвали про відкриття провадження у цій справі (супроводжувальний лист від 07.05.2021 року а.с. 51), але не містять доказів (поштового повідомлення) про отримання останньої сторонами у цій справі та зокрема Банком.

Таким чином, у цій справі відсутні докази того, що Банком взагалі було пропущено вищезазначений судом першої інстанції 5-денний строк для подачі суду відповідної заяви з дня отримання копії вказаної ухвали суду першої інстанції, враховуючи, що оскаржуване рішення судом першої інстанції у цій справі було ухвалено вже 19.05.2021 року (а.с.53).

Вказана обставина не була доводом вищезазначеної апеляційної скарги Банку у цій справі.

Проте, в силу вимог ст. 376 ч. 3 п. 7 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, якщо…суд розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Апеляційним судом також встановлено, що анкета-заява відповідача від 19.02.2020 року (копія а.с. 16), на яку посилається Банк в обґрунтування свого позову у цій справі, є стандартним бланком, який не містить відомостей про розміри кредиту, відсотків за користування кредитом, комісії та пені.

На підтвердження вказаних відомостей Банк посилався лише на Паспорт споживача (а.с. 17 - 20) та витяг з Тарифів (а.с. 21-25) без надання взагалі тексту Умов та правил надання банківських послуг в Банку (посилання Банку на відповідні Умови - а.с. 28).

Однак, апеляційним судом встановлено, що надані Банком Тарифи не містять підпису відповідача.

А ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем (копія останнього із підписом відповідача ОСОБА_1 від 19.02.2020 року -а.с. 17-20) не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми.

Вказане узгоджується із правовим висновком Об`єднаної палати Касаційного цивільного Суду, викладеним у постанові від 23.05.2022 року у справі 393/126/20, в якому вона відступила від висновку Верховного Суду, викладеного у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20-ц (провадження № 61-13569св20), від 18 листопада 2020 року у справі № 313/346/20 (провадження № 61-14573св20) та у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 грудня 2019 року у справі № 467/555/19 (провадження № 61-17707св19), про те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частини спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом, та який є обов`язковим для врахування загальними судами в силу вимог ст. 263 ч. 4 ЦПК України.

Так, у цій справі Банк наполягав на тому, що підписання позичальником паспорта споживчого кредиту (а.с. 17-20) свідчить про дотримання письмової форми договору про споживче кредитування.

Хоча, апеляційним судом встановлено, що інформація про паспорт споживчого кредиту у анкеті-заяві від 19.02.2020 року відсутня (а.с. 16), а паспорт споживчого кредиту не містить інформації щодо наміру отримання відповідачем конкретної кредитної картки із встановленням кредитного ліміту.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (абз. 1 ч. 1 ст. 207 ЦК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч.1 ст. 1055 ЦК України).

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (ч. 3 ст. 1054 ЦК України).

Кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення (ч. 1 ст. 9 Закону України "Про споживче кредитування", в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до Закону України "Про споживче кредитування", у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (ч. 2 ст. 9 Закону України "Про споживче кредитування", в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця (ст. 13 Закону України "Про споживче кредитування", в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що: під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація; правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами: першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін; зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів, (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину; потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

При вищевикладених встановлених апеляційним судом фактичних обставинах цієї справи, оскільки Банком, як позивачем, у цій справі не доведено наявність договірних відносин з відповідачем щодо розміру тіла кредиту, відсотків, комісії та пені, то в частині стягнення саме останніх у цій справі з відповідача на користь Банку слід відмовити у повному обсязі.

Однак, Велика Палата ВС у своїй постанові від 4 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 пояснила, що принцип «jura novit curia» («суд знає закони») зобов`язує суд самостійно перевірити доводи сторін під час розгляду справи.

З`ясувавши ж, що сторона чи інший учасник процесу, обґрунтовуючи свої вимоги або заперечення, послались на неналежні норми права, суд самостійно кваліфікує? спірні відносини та прийняти рішення на основі правильних норм матеріального і процесуального права, тобто застосовує положення, які дійсно регулюють відповідні ?правовідносини.

Окремо зазначено, що «самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту».

Так як апеляційним судом встановлено, що фактично отримані у Банку та використані ОСОБА_1 кошти у розмірі 39633,40 грн.

- (розрахунок: тіло кредиту за розрахунком Банку 220831,55 грн. 181168,15 грн. загальна сума сплат відповідача на користь Банку, які безпідставно були зараховані Банком на погашення відсотків, комісії, пені тощо (виписка по рахунку відповідача у Банку а.с. 9-13, контррозрахунки сторін у цій справі у цій частині у матеріалах цієї справи відсутні та апеляційному суду не надані),

- що відповідачем ОСОБА_1 визнається у цій справі (ст. 82 ч. 1 ЦПК України), не спростовано (відзив сторони відповідача на апеляційну скаргу Банку у цій справі, в якій останні просив залишити без змін рішення суду першої інстанції у цій справі, яким з нього було стягнуто вказану суму на користь Банку - а.с. 117-121),

- в добровільному порядку Банку відповідачем не повернуті (належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні),

- а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав,

- апеляційний суд дійшов висновку, що Банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення вищезазначеної фактично отриманої та неповернутої суми коштів.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги Банку лише частково ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, а рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам законності та обґрунтованості.

За таких обставин, апеляційну скаргу Банку слід задовольнити частково, рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 19 травня 2021 року у цій справі слід скасувати, ухвалити у цій справі нове судове рішення, яким позов Банку задовольнити частково, стягнути з ОСОБА_1 на користь Банку 39633,40 грн., в іншій частині позовних вимог відмовити.

Крім того, в силу вимог ст. 141 ч. ч. 1, 13 ЦПК України в разі часткового задоволення апеляційної скарги Банку, останній має право на компенсацію за рахунок відповідача судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судами першої та апеляційної інстанцій, у вигляді судового збору пропорційно до суми задоволених позовних вимог у розмірі 1486,30 грн. (розрахунок: судовий збір за подачу позову 4383,85 грн. (а.с. 1)+ судовий збір за подачу апеляційної скарги 6575,77 грн. (а.с.100) = 10959,62 грн.*сума задоволених вимог Банку 39633,40 грн./сума заявлених вимог Банком 292256,54 грн.).

Керуючись ст. ст. 12-13, 81-82, 89, 141, 367-368, 372, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 19 травня 2021 року у цій справі скасувати.

Ухвалити у цій справі нове судове рішення.

Позов АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» () 39633,40 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» () судові витрати, пов`язані із розглядом цієї справи судами першої та апеляційної інстанцій, у вигляді судового збору у розмірі 1486,30 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.

Повний текст постанови апеляційним судом складений 28.07.2022 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кочеткова І.В.Подліянова Г.С.