Справа №601/1094/22
Провадження № 2/601/500/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2022 року м. Кременець

Кременецький районний суд Тернопільської області у складі:

головуючої Мочальської В.М.,

за участю секретаря Домінської І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кременець у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,-

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позицій сторін.

В червні 2022 року позивачка ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення аліментів в її користь на утримання їх неповнолітньої дочки. Свої вимоги мотивує тим, що відповідач ухиляється від покладеного на нього обов`язку по утриманню дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , матеріальної допомоги не надає. Просить стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки в твердій грошовій сумі в розмірі по 3500 гривень, але не менше 50% мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з дня пред`явлення цього позову і до досягнення дитиною повноліття.

Позивачка у судове засідання не з`явилася, однак в заяві просить розгляд справи проводити без її участі, позов підтримує з підстав, наведених у ньому та просить його задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, однак від нього надійшов відзив та заява в якій просить слухати справу без його участі. Підтримує відзив з підстав, наведених у ньому, просить позов задовольнити частково.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі.

Ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області від 07.02.2021 відкрито провадження у даній справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження.

26.07.2022 від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив в якому просить позовні вимоги задовольнити частково, стягувати аліменти в користь позивачки на утримання їхньої дочки 1500-2000 гривень. Обґрунтовує це тим, що він є інвалідом дитинства ІІІ групи, тимчасово не працює, не має постійного заробітку, оскільки обмежений у фізичному навантаженні.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Приймаючи до уваги предмет спору, його значення для сторін, суд ухвалює рішення без участі сторін та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних матеріалів справи, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

14.06.2021 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано, що визнається сторонами.

З свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 12 лютого 2016 року вбачається, що ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 . ЇЇ батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

З довідки від 18.07.2022, виданої Почаївською міською радою Кременецького району Тернопільської області вбачається, що ОСОБА_2 на даний час ніде не працює.

З довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 24.07.2022 №488981 вбачається, що ОСОБА_2 є інвалідом з дитинства, ІІІ група інвалідності.

Між сторонами виник спір з приводу утримання дочки до досягнення нею повноліття, який вони не можуть вирішити в позасудовому порядку.

Оцінка суду.

Згідно ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 pоку та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Положеннями статті 141 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Частиною другою статті 150 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно вимог частин першої, другої статті 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Так, згідно з частиною третьою статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Стаття 182 Сімейного кодексу України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду.

При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір.

Згідно із частиною другою статті 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно із ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

До підстав визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі, стаття 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення.

Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви (ст.191 СК України).

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При визначенні розміру аліментів суд враховує те, що в матеріалах справи відсутні докази матеріального стану відповідача, які б свідчили про реальну його можливість сплачувати аліменти у розмірі 3500 грн на дитину, а також відсутні докази наявності на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; не доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, тобто ті обставини, які необхідно встановити за вимогами ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів.

Суд критично сприймає доводи позивачки про те, що відповідач є працездатним чоловіком із цілком задовільним станом здоров`я та фізичного розвитку, що дозволяє йому працювати, оскільки позивачем не надано жодних доказів на підтвердження зазначених обставин, а відповідачем надано довідку про те, що він є інвалідом ІІІ групи і йому протипоказана важка фізична робота.

Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні.

Відповідно до вимог ст.180 СК України обов`язок по забезпеченню даного рівня прожиткового мінімуму покладається на обох батьків.

Враховуючи обставини справи - дитина сторін проживає разом з матір`ю, знаходиться на її утриманні, відповідач в добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, а отже позивачка вправі вимагати покладення на відповідача аліментних зобов`язань. Однак з врахуванням поданих відповідачем доказів, а саме те, що він не працює, є інвалідом третьої групи та йому протипоказана важка фізична робота, часткове визнання позовних вимог відповідачем, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, а тому із відповідача на користь позивачки необхідно стягувати аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі по 2000 (дві тисячі) гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи із 27 червня 2022 року та до досягнення дитиною повноліття, тобто у розмірі ближче до мінімального.

Суд не приймає до уваги копії квитанцій про витрати на дитину, які долучені позивачкою до позовної заяви, оскільки ці квитанції на іноземній мові і не є належними доказами в розумінні ст. 77 ЦПК України.

Згідно ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Згідно з положеннями ст. 141 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», зважаючи на те, що позивачка була звільнена від сплати судового збору при поданні даного позову до суду, судовий збір в розмірі 992,40 грн слід стягнути з відповідача на користь держави.

Керуючись статтями 180 - 183 Сімейного Кодексу України, статтями 12, 76-80, 141, 263, 265, 268, 280, 352 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягувати із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі по 2000 (дві тисячі) гривень щомісячно, але не менше 50% мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27 червня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути із ОСОБА_2 в користь держави судовий збір в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто два) гривні 40 копійок.

Допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

В решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Учасники справи:

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителька АДРЕСА_1 . РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , житель АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено 23 вересня 2022 року.

Головуюча