Справа № 199/6636/22
(2/199/2650/22)
РІШЕННЯ

Іменем України

05.12.2022

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Спаї В.В.,

за участю секретаря судового засідання Мирошник Н.І.,

за відсутності учасників справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро в спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом сторін) цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця,

ВСТАНОВИВ:

12.09.2022 р. позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_2 звернулась до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 23.04.2009 року. Позичальник при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку», складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг (далі - Договір), що підтверджується підписом у заяві. Також заявою позичальника підтверджується, що він був повністю проінформований про умови кредитування в банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав позичальнику можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту. Позичальник зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору, а саме щомісячними платежами в розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений договором. Але в процесі користування кредитним рахунком позичальник не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_2 померла. Спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, є відповідач по справі ОСОБА_1 . Позивачем 26.08.2020 р. була направлена претензія кредитора до Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори, та 29.08.2020 р. отримана відповідь, в якій зазначалось, що 12.03.2020 р. вже видано свідоцтва про права на спадщину, у зв`язку з чим, відповідно до ст. 1282 ЦПК України спадкоємцям було повідомлено та роз`яснено, обов`язок спадкоємців померлого задовольнити вимоги кредитора про плату боргу у сумі 5 452,57 грн. За кредитним договором № б/н від 23.04.2019 року (а.с. 41).

Спадкування обов`язків відбулося відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, так як відповідач не відмовився від спадщини у передбачені цивільним законодавством строки, а саме - 6 місяців від дня відкриття спадщини. При цьому позивач зазначає, що згідно з ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. 09.04.2021 року до спадкоємців позичальника було направлено лист-претензію, позивач пред`явив свої вимоги, але ніяких дій не було виконано; станом на день смерті заборгованість позичальника за договором №б/н від 23.04.2009 р. становить 5 452,57 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту.

Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 5 452,57 грн., а також вирішити питання про розподіл судових витрат.

В судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду заяву, в якій просив розглянути справу без його присутності, вказав, що позов підтримує в повному обсязі (а.с. 93).

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час, день та місце повідомлений належним чином, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив, відзив на позовну заяву не надав, в зв`язку з чим справа розглядається за відсутністю відповідача у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі даних та доказів (ч. 1 ст. 280 ЦПК України).

Як встановлено судом на підставі доказів, наданих у порядку ст.ст. 76-80 ЦПК України, ОСОБА_2 звернулась до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 23.04.2009 року. Позичальник при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку», складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 померла, про що 28.06.2019 року складено відповідний актовий запис № 863556, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 38).

Відповідно до розрахунку позивача, заборгованість ОСОБА_2 за договором про надання банківських послуг б/н від 23.04.2009 року становить 5 452,57 грн.

Згідно відповіді Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 11.11.2022р. №6/5-5808, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , був зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ,. Склад зареєстрованих осіб на день смерті ОСОБА_2 становить 5 осіб: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , був зареєстрований з 31.07.2003 по 20.01.2022 року; ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований з 31.07.2003 по теперішній час; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрований з 04.09.2017 року по теперішній час; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстрована з 07.06.1996 р.н.; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , зареєстрований з 23.03.2018 року.

26.08.2020 р. АТ КБ «ПриватБанк», як кредитором померлого боржника, до Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори була направлена претензія від 23.10.2020 р. (а.с. 40).

29.08.2020 р. Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою надано позивачеві відповідь № 2630/02-14, в якій зазначалось, що 12.03.2020 року вже видано свідоцтва про права на спадщину, у зв`язку з чим, відповідно до ст. 1282 ЦПК України спадкоємцям було повідомлено та роз`яснено, обов`язок спадкоємців померлого задовольнити вимоги кредитора про плату боргу у сумі 5452, 57 грн. За кредитним договором № б/н від 23.04.2019 року.

Як встановлено судом на підставі спадкової справи № 660/2019 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_9 ОСОБА_2 , спадкову справу було відкрито на підставі заяви про прийняття спадщини від ОСОБА_5 (а.с. 76).

В матеріалах спадкової справи міститься заява ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про відмову від спадщини на користь ОСОБА_5 , 1980 р.н.

Процесуальні дії у справі:

* ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24.10.2022 р. задоволено клопотання позивача про витребування доказів:

- від територіального органу, до повноважень якого входять питання реєстрації місця проживання фізичних осіб (Центру надання адміністративних послуг у місті), компетенція якого поширюється на адресу останнього місця реєстрації проживання померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 позичальника ОСОБА_2 , довідку про склад сім`ї та реєстрацію осіб за адресою: АДРЕСА_2 , станом на дату смерті померлого ( ІНФОРМАЦІЯ_2 );

- від Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори у копії спадкову справу після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ).

Правовідносини між учасниками справи виникли із захисту прав позивача, як кредитодавця, з обов`язку виконання договірного зобов`язання спадкоємцями позичальника та регулюються ст. 11, ч. 2 ст. 509, ст.ст. 525, 526, 527, 530, 629, ч.ч. 1, 3 ст. 626, ст.ст. 610, 611, 1216, 1218, ч. 1 ст. 1231, ч.ч. 13 ст. 1268, ч.ч. 2 ст. 1220, ст. 1281, ч. 1 ст. 1282 ЦК України.

Дослідив докази в межах заявлених суду позовних вимог, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову повністю, виходячи з наступного.

Згідно ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають на підставах, встановлених ст. 11 Цього Кодексу, зокрема договорів та інших правочинів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 1 статті 1046 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не допускається, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Згідно ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст. 1218, 1231 ЦК України до складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України.

Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України).

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 608 ЦК України, зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 2 ст. 1220 ЦК України).

Згідно із статтею 1281 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину (ч. 3 ст. 1281 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Отже при вирішенні спору про стягнення з спадкоємців коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов`язані із з`ясуванням кола спадкоємців, належності спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартості отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника (аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 28 листопада 2018 року по справі №332/2936/16-ц).

Відповідно до ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, які встановлені ст. 12,13 ЦПК України, саме сторона визначає коло доказів, які вона надає суду.

Верховний Суд у постанові від 07.10.2020 р. (справа № 705/3876/18, провадження № 61-697св20) зазначив, що відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Верховний Суд підкреслив у зазначеній вище постанові, що для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтування позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. Висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

Суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (частина перша статті 33 ЦПК України у редакції, чинній на час відкриття провадження у справі та її розгляду).

ВС зауважив, що суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача (частина перша, друга та третя статті 51 ЦПК України).

Втім, позивач у цій справі клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем, чи про залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача не заявляв.

Враховуючи, що відповідач подав до нотаріальної контори заяву про відмову від спадщини на користь іншої особи спадкоємця, він не отримав від спадкодавця майно у спадщину, отже, він не набув обов`язку задовольняти вимоги кредитора, відтак, він не є належним відповідачем, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 , як спадкоємця боржника, боргу за кредитним договором, задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційне розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що в задоволенні позову відмовлено у повному обсязі, судовий збір, сплачений при зверненні з позовом, розподілу не підлягає та підлягає віднесенню на рахунок позивача.

Керуючись ст. 13, ч. 1 ст. 19, п. 2 ч. 2 ст. 19, ст. 23, ч. 1 ст. 33 та ч. 1 ст. 34, ч. 1 ст. 141, п. 2 ч. 1 ст. 258, ст.ст. 259, 263-265, 268, 272, 273, 280-283, 289 ЦПК України суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця відмовити в повному обсязі.

Судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, віднести на рахунок позивача.

Дата складення повного судового рішення 05.12.2022 р.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В.Спаї