Справа №521/4337/21
Провадження № 2/521/498/22
Рішення

Іменем України

17.02.2022 року м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді - Леонова О.С.,

при секретарі судового засідання Трояненко А.Ю.

розглянувши матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця», третя особа Регіональна філія «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення нарахованої але невиплаченої заробітної плати та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог та заперечень на позов

26 березня 2021 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Грішин О.В. звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовною заявою до АТ «Українська залізниця», третя особа РФ «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця» про стягнення нарахованої але невиплаченої заробітної плати про стягнення заборгованості з заробітної плати та компенсації за втрату частини заробітної плати, у зв`язку з порушенням термінів її виплат, в якій він просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі за квітень - липень 2017 року в сумі 17 952,66 (сімнадцять тисяч дев`ятсот п`ятдесят два грн. 66 коп.) грн., середній заробіток за час затримки розрахунку заборгованості по заробітній платі за період з 18.07.2017 року по 31.01.2021 року в розмірі 250 524,44 ( двісті п`ятдесят тисяч п`ятсот двадцять чотири грн. 44 коп.) гривень, компенсацію за 30 дні невикористаної відпустки нараховану відповідно до чинного законодавства,вихідну допомогу у розмірі одного середньомісячного заробітку,моральну шкоду 100 000,00 (сто тисяч) грн. Свої вимоги представник позивача обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем до 17 липня 2017 року, звільнена за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату. При звільненні відповідач не виплатив їй належні виплати.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 31.03.2021 року визначено, що розгляд справи проводиться за правилами спрощеного позовного провадження з урахуванням положень ст. 274 ЦПК України з викликом сторін та з наданням відповідачу строку для подачі відзиву на позов.

23.06.2021 року представник відповідача надав суду відзив на позовну заяву(а.с. 54-61), просив у позові відмовити з огляду на те, що Висновком Торгово-промислової палати України №1 26/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року щодо унеможливлення виконання обов`язків передбачених законодавством України про працю при вивільнені працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) відносно ПАТ «Укрзалізниця» засвідчено настання форс-мажорних обставин при здійснені господарської діяльності вказаного товариства на території не підконтрольній українській владі. Заперечуючи проти позову відповідач зазначає, що територіально ВП «Іловайське локомотивне депо» СП «Донецька дирекція залізничних перевезень» АТ «Укрзалізниця», з яким позивач перебував у трудових відносинах, знаходиться на непідконтрольній українській владі території. У зв`язку з чим відповідач втратив контроль за виробничими потужностями своїх підприємств. Через відсутність доступу до документації підприємства (кадрової, первинної тощо), комп`ютерних баз та втраченого контролю над господарською діяльністю за місцем роботи позивача виконання відповідачем свої трудових зобов`язань (ст.ст.47,83,115,116 КЗоТ України) перед працівниками, які залишилися на непідконтрольній території, є неможливим в силу вищевказаних форс-мажорних обставин. Відповідач зазначає, що табелі обліку робочого часу, які є первинними документами та відповідно до даних якого здійснюється нарахування заробітної плати, ні позивачем, ані бухгалтерією не надані, у зв`язку з чим відповідач не має об`єктивної можливості перевірити факт виконання позивачем своїх професійних обов`язків та виконати свої зобов`язання. Відповідач вважає, що надані позивачем розрахункові листи не можуть бути належними доказами нарахованої заробітної плати, оскільки не підтверджуються табелями обліку робочого часу за відповідний період. Крім того був введений в дію Указу Президента від 15 березня 2017 року N 62/2017 «Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національній безпеці України», який надає право Відповідачу не сплачувати заробітну плату.

11.08.2021 року (вх. № 37556) від позивача надійшла відповідь на відзив в якому позивач заперечує проти аргументів відповідача, що викладені у відзиву. Відповідач погоджується з тим фактом, що Позивач працював у нього та був звільнений 17.07.2017 р. у зв`язку із скороченням штатів по п.1 ст.40 КЗпП України (наказ від 10.07.2017 № 3500/ДН-ос). Відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до ст. 30 КЗпП України працівник повинен виконувати доручену йому роботу особисто і не має права передоручати її виконання іншій особі, за винятком випадків, передбачених законодавством. Отже, трудовій договір передбачає, що саме роботодавець повинен забезпечити умови праці працівника, тобто забезпечити працівника роботою. Працівник отримує заробітну плату за факт виконаної роботи (за процес), а не за кінцевий результат (в протилежність цивільно правової угоди, де оплачується саме кінцевий результат роботи). Крім того, відповідач не посилається на те, що на підприємстві був введений режим «простою», що до Позивача були застосовані санкції у зв`язку з невиконанням ним своїх посадових обов`язків. Таким чином оплаті підлягає весь час знаходження Позивача у трудових відносинах до дати звільнення. Позивач позбавлений можливості та й не зобов`язаний вести облік виконаної роботи, щоб доводити це при нарахуванні заробітної плати.

Разом з відповіддю на відзив від позивача надійшла заява щодо збільшення позовних вимог від 11.08.2021 року (вх. № 37556), в якій він просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі в сумі 17 952,66 (сімнадцять тисяч дев`ятсот п`ятдесят два грн. 66 коп.) грн., середній заробіток за час затримки розрахунку заборгованості по заробітній платі за період з 18.07.2017 року по 31.01.2021 року в розмірі 250 524,44 ( двісті п`ятдесят тисяч п`ятсот двадцять чотири грн. 44 коп.) гривень, компенсацію за 30 дні невикористаної відпустки нараховану відповідно до чинного законодавства, вихідну допомогу у розмірі одного середньомісячного заробітку, моральну шкоду 100 000,00 (сто тисяч) грн.

Позивач в судові засідання не з`являвся, заяв про поважність причин неявки від нього не надходило.

Представник позивача адвокат Грішин О.В. в судовому засіданні позов підтримав та наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Окремо зазначив, що позивачем надано до суду всі наявні в нього докази на підтвердження здійснення ОСОБА_1 своїх трудових обов`язків у період з квітня по липень 2017 року та просив врахувати, що саме відповідач веде облік робочого часу відпрацьованого працівником. Надані відповідачем первині бухгалтерські документи з розрахунку заробітної плати (табуляграми видані ВП ТЧ Іловайске СП «ДДЗП» філії «Дон.зал.» з квітня по липень 2017 року) свідчать про наявність заборгованість по заробітній платі в сумі 17 952,66 грн., яка не виплачена відповідачем по теперішній час.

В судові засідання представник відповідача не з`являвся, заяв про поважність причин неявки від нього не надходило.

Відповідно до ст. 231 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч.4. зазначеної статті у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

2. Мотивувальна частина

Фактичні обставини, встановлені судом

ОСОБА_1 був прийнятий на роботу в Державне підприємство «Донецька залізниця» «Іловайська дистанція колії» (Код ) на посаду бригадира (наказ від 30.07.2010 № 132-ос).

Відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» від 23 лютого 2012 року № 4442-IV та постанови Кабінету Міністрів України «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» від 25 червня 2014 року № 200 державне підприємство «Донецька залізниця» було реорганізоване шляхом злиття у публічне акціонерне товариство «Українська залізниця».

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31 жовтня 2018 року № 938 змінено тип публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» з публічного на приватне та перейменовано в акціонерне товариство «Українська залізниця».

Відповідно до наказу АТ «Укрзалізниця» від 15 квітня 2016 року № 303 у складі регіональної філії «Донецька залізниця» утворено Донецьку та Луганську дирекції залізничних перевезень, а також затверджено їхню структуру.

На виконання рішення засідання Правління публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» від 31 травня 2016 року і від 03 червня 2016 року відбулось переведення працівників з ДП «Донецька залізниця» до регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», відповідно до вимог законодавства та внутрішніх нормативно-правових актів товариства з повідомленням Державної фіскальної служби про прийняття на роботу кожного окремого працівника та видання наказів про прийняття на роботу кожного окремого працівника, переведеного з державного підприємства «Донецька залізниця».

Наказом (розпорядженням) від 10.07.2017 № 3500/ДН-ос року позивача звільнено з посади, у зв`язку зі скороченням штату на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Відповідно до змісту вказаного наказу при звільненні позивачу необхідно виплатити одноразову грошову допомогу у розмірі одного середньомісячного заробітку та компенсацію за 30 дні невикористаної відпустки.

Вказаний наказ про звільнення підписаний в.о. начальника дирекції залізничних перевезень Подлузьким В.О. і засвідчений печаткою відділу кадрів Донецького структурного підрозділу дирекції залізничних перевезень ПАТ «Укрзалізниця». Відповідач не оспорював та не зазначав, що вказаний наказ виданий неуповноваженою на те особою.

Матеріали справи не містять належним чином складених табелів обліку робочого часу за квітень - липень 2017 року.

Позивачем, на підтвердження нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, надані суду розрахункові листи (табуляграми) за період з квітня по червень 2017 року включно, в яких зазначені суми нарахованої позивачу заробітної плати та суми, які підлягають виплаті після обов`язкових утримань. Вказані табуляграми містять інформацію, щодо сум нарахованої зарплати за квітень 2017 року позивачу нараховано 6 615,27 грн., сума до виплати після утримання податку з доходів, профспілкових внесків та іншого 5260,35 грн. За травень 2017 року позивачу нараховано 1 184,44 грн., сума до виплати після утримання податку з доходів, профспілкових внесків та іншого 941, 85 грн. За червень 2017 року позивачу нараховано 910,28 грн., сума до виплати після утримання податку з доходів, профспілкових внесків та іншого 723,84 грн. За липень 2017 року позивачу нараховано 13 956,13 грн, з яких: вихідна допомога при звільненні 7 902,11 грн, компенсація за невикористану відпустку (30 днів) 6 231,00 грн. Сума до виплати після утримання податку з доходів, профспілкових внесків та іншого 11 026,62 грн. (а.с. 17-20). Вказана розрахункові листи (табуляграми) не підписані уповноваженою особою ПАТ «Укрзалізниця», складені не на бланку підприємства та не містять відтиску штампу або печатки роботодавця, які б свідчили про їх походження саме від роботодавця.

До відзиву відповідач додав документи: довідку від 25.05.2021 №451/2 про доходи позивача за січень-липень 2017 року; довідку - розрахунок оплати середнього заробітку від 25.05.2021 №451/3 з яких вбачається, що за період з квітня 2017 року по липень 2017 року фактична кількість відпрацьованих годин позивача 0,00 годин, нарахована заробітна плата 0,00 грн. (а.с. 79-80).

Вказана довідку від 25.05.2021 №451/2 про доходи позивача за січень-липень 2017 підписана начальником дирекції залізничних перевезень Подлузьким В.О. та бухгалтером ОСОБА_2 і засвідчений печаткою Донецького структурного підрозділу дирекції залізничних перевезень ПАТ «Укрзалізниця». Позивач та його представник не оспорювали та не зазначали, що вказана довідка видана неуповноваженою на те особою.

Відповідно до витягу з відомостей на виплату грошей № 19 за березень 2017 року за період березень 2017 року ОСОБА_1 була нарахована заробітна плата у сумі 1792,62 грн. яка була ним отримана 25.07.2017 року.

З матеріалів справи, а саме, доданого відповідачем до відзиву на позовну заяву науково - правового висновку щодо унеможливлення виконання обов`язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні працівників, спричиненого впливом дії форс - мажорних обставин (обставин непереборної сили) від 16.01.2018 року № 126/2/21-10.2, який складений на замовлення ПАТ "Укрзалізниця", встановлено, що наказом регіональної філії "Донецька залізниця" № 688-Н від 13.05.2017 року "Про формування робочої комісії з опрацювання первинних документів щодо остаточного розрахунку працівників структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень" створена робоча комісія з працівників регіональної філії "Донецька залізниця" до моменту закінчення скорочення штату працівників Донецької дирекції залізничних перевезень з метою опрацювання документів вказаної дирекції, повноти утримань та перерахування податків і зборів, формування документів обліку та розрахунку заробітної плати, відображення господарських операцій в фінансовій звітності та з інших питань фінансової діяльності.

Наказом регіональної філії "Донецька залізниця" № 899-Н від 26.06.2017 року "Про введення в дію Порядку остаточного розрахунку працівників структурних підрозділів "Донецька дирекція залізничних перевезень" та "Луганської дирекції залізничних перевезень" уведено в дію Порядок остаточного розрахунку працівників структурних підрозділів "Донецька дирекція залізничних перевезень" та "Луганська дирекція залізничних перевезень", яким враховується нестандартна ситуація та особливості роботи регіональної філії "Донецька залізниця", оскільки частина структурних підрозділів та працівників знаходяться на тимчасово неконтрольованій Україною території, а виплата здійснюється на контрольованій території України регіональною філією "Донецька залізниця" через каси структурних підрозділів "Донецька дирекція залізничних перевезень" та "Луганська дирекція залізничних перевезень" за місцем їх знаходження (м. Лиман) та регламентується здійснення проведення остаточного розрахунку з працівниками структурних підрозділів відповідної дирекції робочими комісіями з опрацювання первинних документів щодо остаточного розрахунку з працівниками структурних підрозділів "Донецька дирекція залізничних перевезень" та "Луганська дирекція залізничних перевезень".

Будь яких інших доказів про здійснення ОСОБА_1 покладених на нього трудових обов`язків за період з квітня по червень 2017 року включно до суду позивачем та відповідачем не надано.

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права

Частиною четвертою статті 43 Конституції України передбачено право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про оплату праці», частиною першою статті 94 Кодексу законів про працю України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Статтею 47 КЗпП України передбачено обов`язок власника або уповноваженого ним органу в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

У частині першій статті 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Частиною першою статті 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Статтею 110 КЗпП України встановлено, що при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати.

Отже, виходячи з положень КЗпП України, Закону України «Про оплату праці», заробітна плата працівникам виплачується за умови виконання ними своїх функціональних обов`язків на підставі укладеного трудового договору з дотриманням установленої правилами внутрішнього трудового розпорядку тривалості щоденної (щотижневої) роботи за умови провадження підприємством господарської діяльності. Нарахування та виплата заробітної плати працівникам проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатний розклад, розцінки та норми праці, накази та розпорядження (на виплату премій, доплат, надбавок тощо), табель обліку використаного часу, розрахунково-платіжна відомість.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 12, частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, при з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом.

Згідно положень статей 115, 116 КЗпП України відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець, але це не звільняє позивача процесуального обов`язку доведення наявності права на отримання відповідних сум.

Вирішуючи спір, суд враховує, що матеріали справи не містять належним чином складених табелів обліку робочого часу за заявлені позивачем місяці роботи (квітень - липень 2017 року), в результаті чого визначити кількість часу, відпрацьованого працівником, неможливо, а надані позивачем розрахунки не можуть бути доказом нарахування заробітної плати, оскільки вони не містять підпису уповноваженої особи та штампу чи печатки підприємства.

Подібний правовий висновок висловлено Великою палатою Верховного Суду у постанові від 01 вересня 2021 року у справі № 757/47709/19.

Разом з цим, до відзиву відповідач додав довідку від 25.05.2021 №451/2 про доходи позивача за січень-липень 2017 року; довідку - розрахунок оплати середнього заробітку від 25.05.2021 №451/3, з яких вбачається, що за період з квітня 2017 року по липень 2017 року фактична кількість відпрацьованих годин позивача 0,00 годин, нарахована заробітна плата 0,00 грн. (а.с. 79-80). Вказана довідку від 25.05.2021 №451/2 про доходи позивача за січень-липень 2017 підписана начальником дирекції залізничних перевезень Подлузьким В.О. та бухгалтером ОСОБА_2 і засвідчений печаткою Донецького структурного підрозділу дирекції залізничних перевезень ПАТ «Укрзалізниця». Позивач та його представник не оспорювали та не зазначали, що вказана довідка видана неуповноваженою на те особою.

Відповідно до рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15 березня 2017 року «Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національної безпеці України», введеного в дію Указом Президента від 15 березня 2017 року № 62/2017, нарахування заробітної плати працівникам підприємства було припинено. Наслідком вищевказаного рішення є відсутність зв`язку з виробничими підрозділами структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця», а також відсутність передачі з непідконтрольної території первинних документів, які є підставою бухгалтерського обліку господарських операцій.

Сам по собі факт звільнення позивача з АТ «Українська залізниця» не може бути підставою для задоволення позовних вимог, оскільки відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникові за виконану роботу, а не за факт перебування у трудових відносинах.

Подібний правовий висновок висловлено Верховним Судом у постанові від 11 квітня 2019 року у справі № 408/2445/17-ц та у постанові Великої палати Верховного Суду від 01 вересня 2021 року у справі № 757/47709/19.

Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» не скасовує обов`язків роботодавця, визначених статтями 47, 116 КЗпП України, та не передбачає особливостей щодо строків розрахунку при звільненні, встановлених статтею 116 КЗпП України.

Відповідно до статті 10 Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 243/2071/18 вказано, що зважаючи на вимоги позивача - виплата заборгованості із заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, компенсацію за затримку видачі трудової книжки та середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, а також встановлені форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), застосуванню підлягають положення трудового і цивільного законодавства.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія.

Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила але не могла її відвернути, і ця подія завдала збитків.

Відповідно до статті 117 КЗпП підставою відповідальності власника за затримку розрахунку при звільненні є склад правопорушення, який включає два юридичних факти: порушення власником строку розрахунку при звільненні та вина власника.

Згідно зі статтею 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи, але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні»).

У постанові Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 24 жовтня 2019 року у справі № 266/4637/18 зазначено, що встановивши, що у трудових правовідносинах між позивачем та відповідачем з 20 березня 2017 року виникли обставини, які відповідач не міг передбачити чи відвернути, та у період існування яких останній об`єктивно, з незалежних від нього причин був позбавлений можливості виконати зобов`язання, передбачені умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язки згідно із законодавчими та іншими нормативними актами щодо своїх працівників, у тому числі щодо позивача, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність вини ПАТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» у несвоєчасній виплаті заробітної плати, у зв`язку з чим правильно відмовив у задоволенні позову.

Такі ж висновки висловлені у постанові Верховного Суду від 03 серпня 2020 року у справі № 266/6853/18.

Подібний правовий висновок висловлено Верховним Судом України у постановах від 11 листопада 2015 року у справі № 6-2159цс15, від 23 березня 2016 року у справі № 6-364цс16, від 11 травня 2016 року, у справі № 6-383цс15, від 25 травня 2016 року у справі № 6-948цс16 та Великою палатою Верховного Суду у постанові від 01 вересня 2021 року у справі № 757/47709/19.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до висновку Торгово-промислової палати України від 16 січня 2018 року № 126/2/21-10.2 щодо унеможливлення виконання обов`язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні (звільненні) працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) відносно АТ «Укрзалізниця», засвідчено настання форс-мажорних обставин при здійсненні господарської діяльності на території, непідконтрольній українській владі, у тому числі у м. Донецьку. З 20 березня 2017 року господарська діяльність та управління виробничими потужностями відповідача унеможливлено неправомірними діями третіх осіб. Майно АТ «Укрзалізниця», що знаходиться в тому числі на території Донецької області, перебуває у незаконному володінні та під контролем третіх осіб. Фактично відповідач втратив контроль і доступ до своїх виробничих потужностей та іншого майна, у тому числі, до трудових книжок працівників, оригіналів наказів про затвердження та введення в дію штатного розпису, особових справ працівників. Початком дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) є 20 березня 2017 року. Унеможливлення виконання АТ «Укрзалізниця», регіональною філією «Донецька залізниця» обов`язків, передбачених законодавством України про працю, зокрема, статей 47, 83, 115, 116 КЗпП України, спричинено впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), а саме актами тероризму на території Донецької області, тривалими перервами в роботі транспорту, регламентними умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, які продовжують діяти і дату закінчення їх дії встановити неможливо. Ці форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) є надзвичайними, непередбачуваними і мають неминучий характер, їх дії не можна уникнути за звичайних обставин при всій обачливості зобов`язаної сторони за трудовим договором.

Отже, ухвалюючи рішення у справі, суд враховуючи висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у вищезазначених постановах Верховного Суду і Верховного Суду України, враховуючи те, що з 20 березня 2017 року виникли обставини, які відповідач не міг передбачити чи відвернути, та у період існування яких останній об`єктивно, з незалежних від нього причин був позбавлений можливості виконати зобов`язання, передбачені умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язки згідно із законодавчими та іншими нормативними актами щодо своїх працівників, у тому числі щодо позивача, та дійшов висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення нарахованої але невиплаченої заробітної плати.

Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди.

Судом встановлено, що після звільнення ОСОБА_1 з ним було проведено повний розрахунок за сумами, нарахованими станом на день звільнення.

Згідно ст. 237-1 Кодексу законів про працю України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. (ст. 76 ЦПК України).

Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Тобто, позивач повинен надати докази спричинення йому моральної шкоди, а також наявності причинного зв`язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою.

Проте, належних та допустимих доказів того, що відповідачем спричинена моральна шкода позивачу не надано, тому підстави для задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди відсутні.

Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з пунктом 1 частини 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 10, 11, 12,13, 81,141, 212, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволені позовної заяви ОСОБА_1 (внутрішньо переміщена особа, РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (адреса місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, буд. 5, ), третя особа Регіональна філія «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (адреса місцезнаходження: 84400, Донецька обл., м. Лиман, вул. Привокзальна, буд. 22, ) про стягнення нарахованої але невиплаченої заробітної плати та моральної шкоди, - відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення суду складено 21.02.2022 року.

Головуючий суддя Леонов О.С.

21.02.22