Справа № 200/5441/17
Провадження № 2/932/2883/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2022 року м. Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - Куцевола В.В.

при секретарі - Рибалці В.І.

за участі

представника відповідача 1 Марінеско А.В.

представника відповідача 2 - Онасенка О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Дніпрі за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, Комунального підприємства «Управління по ремонту та експлуатації автошляхів» Дніпровської міської ради про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

В березні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Дніпровської міської ради, Комунального підприємства «Управління по ремонту та експлуатації автошляхів» Дніпровської міської ради про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказала, що вона являється власником автомобіля «Skoda Yeti», д.н.з. НОМЕР_1 та зазначила наступне.

10 листопада 2016 року на пр. Б.Хмельницького, біля електроопори навпроти будинку № 45 у м.Дніпро, ОСОБА_2 , посвідчення водія НОМЕР_2 , керуючи автомобілем «Skoda Yeti», д.н.з. НОМЕР_1 , допустив наїзд на дорожній відкритий каналізаційний колодязь на проїзній частині, в результаті чого автомобіль отримав механічні пошкодження та завдані матеріальні збитки. Старшим інспектором відділу розшуку та ОМ ДТП УПП у м. Дніпро, капітаном поліції Татара Є.В. зібрано матеріал ДТП від 10.11.2016 р. Також послалась на те, що згідно до ст. 5 Закону України «Про місцеве самоврядування», Дніпровська міська рада в даному спорі є органом місцевого самоврядування, а отже є органом, який зобов`язаний утримувати дороги в належному стані.

30.11.2018 року до суду надійшло клопотання представника позивача про залучення до участі у справі співвідповідачем комунального підприємства «Управління по ремонту та експлуатації автошляхів» Дніпровської міської ради, оскільки предметом даного спору є відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок неналежного утримання автомобільної дороги в районі електроопори № 57, що біля будинку АДРЕСА_1 . Дороги на території м. Дніпра з усіма інженерними спорудами, які знаходяться на ній, є комунальною власністю та знаходяться у віданні Дніпровської міської ради. Згідно з п. 2 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правила користування ними та охорони, ремонт і утримання дорожніх об`єктів (крім залізничних переїздів), що перебувають у загальнодержавній власності, здійснюється дорожньо-експлуатаційними організаціями, які належать до сфери управління Укравтодору", а тих, що перебувають у комунальній власності, - відповідними комунальними дорожньо-експлуатаційними організаціями. Рішенням Дніпропетровської міської ради від 05.07.2000 року за № 30/14 створено комунальне унітарне комерційне підприємство «Управління по ремонту та експлуатації автошляхів» Дніпропетровської міської ради. Рішенням Дніпропетровської міської ради від 30.10.2013 року за № 48/42 затверджено статут КП «Управління по ремонту та експлуатації автошляхів» Дніпропетровської міської ради. Власником підприємства, згідно з статутом, є територіальна громада м. Дніпра в особі міської ради. Предметом господарської діяльності підприємства є експлуатація, ремонт та реконструкція автошляхів м. Дніпра, організація утримання та ремонту дощової каналізації, мостів та шляхопроводів, підземних пішохідних переходів, інших дорожніх споруд. Підприємство є юридичною особою, від власного імені виступає позивачем та відповідачем у судах. Отже, відповідальність за безпеку руху по автошляхах м. Дніпра несуть і міська рада, і створене нею КП «Управління по ремонту та експлуатації автошляхів» Дніпропетровської міської ради. Неналежне виконання міською радою та КП «Управління по ремонту та експлуатації автошляхів» Дніпропетровської міської ради своїх повноважень у вигляді відкритого каналізаційного люку на дорозі стало причиною дорожньо-транспортної пригоди та заподіяння збитків позивачці, а тому відповідач зобов`язаний відшкодувати заподіяну майнову шкоду позивачу, як потерпілому власнику пошкодженого авто, на підставі ст. 1166 ЦК України.

Позивач, в обґрунтування заявлених позовних вимог послалась, зокрема на наступні положення законодавства.

Згідно ч.1 ст. 24 Закону № 3353-ХІІ передбачено, що власники доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважені ними органи несуть відповідальність за створення безпечних умов руху на дорогах, вулицях та залізничних переїздах, що знаходяться у їх віданні.

Згідно п. 1.5.Правил дорожнього руху України дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити уповноважений підрозділ Національної поліції, власника дороги або уповноважений ним орган.

Згідно п. 11 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів правил користування ними та охорони, затверджених постановою КМУ від 30 березня 1994 р. N 198, відповідач повинен здійснювати постійний контроль за станом усіх елементів дороги та розташованих на ній каналізаційних споруджень, але допустив бездіяльність.

Щодо вартості матеріального збитку та моральної шкоди позивач зазначила, що на запрошення її представником за вих. № 35/109, представників Дніпровської міської ради для участі в огляді автотранспортного засобу судовим експертом, з метою встановлення матеріальних збитків, нанесених вищевказаному автомобілю під час ДТП 10.11.2016 року, 13.02.2016 року надійшла відповідь за номером № 3/2-69, за підписом директора департаменту благоустрою та інфраструктури ДМР про не заперечення огляду автомобіля за відсутності представника Департаменту.

З моменту ДТП, автомобіль знаходився за місцем проживання сина позивача ОСОБА_2 та не експлуатувався. Від УПП у м. Дніпро позивачем був отриманий висновок за результатами розгляду матеріалів ДТП, в якому було повідомлено про неможливість встановлення відповідальних осіб балансоутримуючої організації каналізаційного колодязя. Після отриманої відповіді, позивач 14.03.2017 року звернулась до судового експерта Дроздова Ю.В.(свідоцтво Міністерства юстиції України № 544 від 28.09.2001 року), яким було проведено огляд автомобіля и складено експертний висновок та встановленню розмір матеріальних збитків, завданих внаслідок ДТП автомобілю «Skoda Yeti», д.н.з. НОМЕР_1 у сумі 356 171, 81 грн. Додатково позивачем зазначено у позовній заяві: сума послуг з евакуації автомбіля - 2000 грн. та послуги ТОВ «Автотрейдінг» по огляду з дефекації кузова автомобіля 450 грн. з урахуванням касового обслуговування, отже загальна сума збитків складає 358 621, 81 грн.

За таких обставин, позивач просить суд стягнути солідарно з Дніпровської міської ради та КП «Управління по ремонту та експлуатації автошляхів» Дніпропетровської міської ради матеріальні збитки у сумі 358 621, 81 грн. та моральну шкоду у розмірі 20 000 грн., а всього 378 621, 81 грн.

15 березня 2018 року представником ДМР, ОСОБА_3 надано відзив, в якому ДМР заперечує проти задоволення позовних вимог, оскільки КП «Дніпроводоканал» ДМР надає послуги централізованого питного водопостачання та водовідведення, отже має забезпечувати належний стан оглядового колодязя водопостачання. Незадовільний технічний стан. якого став причиною ДТП. Також зазначив , що безпечна експлуатація водопровідно-каналізаційного господарства не є предметом діяльності ДМР, а тому позовні вимоги до ДМР задоволенню не підлягають. Просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

04.04.2018 року представник позивача ОСОБА_4 надав відповідь на відзив ДМР, в якій зазначив, що позовна заява подана до належного відповідача, оскільки ДМР як власник майна створює КП та уповноважує їх для належного використання майна. Просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Внаслідок відсторонення судді ОСОБА_5 від здійснення правосуддя на підставі рішення Третьої дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя за № 3351/3дп/15-20 від 02.12.2020 року, справу протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.05.2021 року передано у провадження судді Куцевола В.В.

Ухвалою суду від 28 травня 2021 року дану справу прийнято до провадження.

13.10.2021 року від представника відповідача ДМР Єрмілка А.А. надійшли додаткові пояснення, обґрунтовуючи, які він зазначив про недоведеність позивачем протиправної діяльності (бездіяльності) Дніпровської міської ради, причинний зв`язок між неправомірними діями та шкодою, що унеможливлює покладення на ДМР обов`язку по відшкодування майнової шкоди. Крім того, позивачем не надано висновку старшого інспектора відділу розшуку та ОМ ДТП УПП в м. Дніпро Татара Є.В. від 13.01.2017 за результатами розгляду матеріалів ДТП, яка мала місце 10.11.2016 р. на пр. Б.Хмельницького, в районі ЕО № 57у м. Дніпро, водночас позивачем не надано матеріалів ДТП, протоколу огляду ділянки, рапорту, схеми ДТП і тд. Вказує, що з матеріалів справи неможливо встановити фактичні обставини виникнення ДТП, факт відкритого каналізаційного колодязя на проїзній частині, швидкість руху автомобіля, технічний стан транспортного засобу до ДТП та після. Ставить під сумнів висновок експерта Дроздова Ю. В., оскільки в ньому не зазначено про попередження експерта про відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

12.11.2021 року від представника КП «УРЕА» Кузнецової Н.В. надійшов відзив на позовну заяву, обґрунтований тим, що КП «УРЕА» не є власником автодоріг у м. Дніпро. Оглядовий каналізаційний колодязь де трапилось ДТП не перебував та не перебуває на балансі КП «УРЕА». Відповідальність за належне утримання водопровідно-каналізаційної мережі у місті несе КП «Дніпроводоканал», а тому КП «УРЕА» є неналежним відповідачем у даній справі. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити.

30.11.2021 року представником позивача Войтенко К.В. надано відповідь на відзив КП «УРЕА», в якій вважає відзив відповідача-2 та додаткові пояснення відповідача-1 необґрунтованими, оскільки КП «УРЕА» є балансоутримувачем дороги на якій сталася ДТП за участі автомобіля позивача, а тому вони повинні здійснювати контроль за станом усіх елементів дороги та розташованих на ній каналізаційних споруджень, проте допустили бездіяльність, що є підставою для покладення на нього обов`язку відшкодування позивачу завданої майнової шкоди відповідно до статті 1166 ЦК України. Вказує, що позивачем у належний спосіб доведено настання причино-наслідкової зв`язку між ДТП та завданою матеріальною шкодою, у результаті бездіяльності КП «УРЕА», обґрунтовує моральні страждання позивача, що виникли внаслідок ДТП та спростовує позицію ДМР щодо незаконності висновку експерта.

Протокольною ухвалою від 08.08.2022 року закрито підготовче провадження у справі.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, у зв`язку з перебуванням у відрядженні у м. Львів. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача-1 Марінеско А.В. просив відмовити в задоволенні позовних вимог

В судовому засіданні представник відповідача -2 Онасенко О.М. просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З позовної заяви вбачається, що 10 листопада 2016 року на пр. Б. Хмельницького, біля електроопори № 57 навпроти будинку № 45 у м. Дніпро, ОСОБА_2 , посвідчення водія НОМЕР_2 , керуючи автомобілем «Skoda Yeti», д.н.з. НОМЕР_1 , допустив наїзд на дорожній відкритий каналізаційний колодязь на проїзній частині, в результаті чого автомобіль отримав механічні пошкодження.

Судом встановлено, що автомобіль «Skoda Yeti», д.н.з. НОМЕР_1 , належить ОСОБА_1 на праві власності, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 (а.с.12).

Згідно висновку за результатами розгляду матеріалів ДТП, яка мала місце 10.11.2016 року на пр. Б. Хмельницького, в районі ЕО № 57 у м. Дніпро, наданого старшим інспектором відділу розшуку та ОМ ДТП УПП у м. Дніпро, капітаном поліції Татара Є.В. зазначено про неможливість встановлення ПІБ відповідальних осіб, оскільки каналізаційний колодязь, розташований навпроти будинку № 45 по пр. Б. Хмельницького у м. Дніпро не перебуває на балансі підпорядкованих Департаменту благоустрою та інфраструктури підприємств.

Експертом Дроздовим Ю.В. за фактом експертного дослідження № 2603/17/17 від 14 березня 2017 року по визначенню вартості матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП власнику транспортного засобу, визначено суму завданої матеріальної шкоди - 356 171, 81 грн.

Пунктами 2.2 та 2..2.1 Статуту у новій редакції КП «УРЕА» від 30.10.2013 року № 48/42 передбачено, що предметом господарської діяльності для реалізації зазначеної мети є експлуатація, ремонт та реконструкція автошляхів м. Дніпропетровська.

У відповідності до ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (ч.1). Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (п.1 ч.2).

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 16 Закону України від 30 червня 1993 року № 3353-XII «Про дорожній рух» (далі - Закон № 3353-XII) водій має право на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки руху.

У частині першій статті 24 Закону № 3353-XII передбачено, що власники доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважені ними органи несуть відповідальність за створення безпечних умов руху на дорогах, вулицях та залізничних переїздах, що знаходяться у їх віданні.

Вимоги до експлуатаційного стану автомобільних доріг, вулиць населених пунктів, залізничних переїздів та технічних засобів організації дорожнього руху встановлює ДСТУ 3587-97 «Безпека дорожнього руху. Автомобільні дороги, вулиці та залізничні переїзди. Вимоги до експлуатаційного стану», який чинним від 01 січня 1998 року (далі - ДСТУ 3587-97).

Ці вимоги ДСТУ 3587-97 є обов`язковими. Автомобільні дороги, вулиці і дороги населених пунктів та залізничні переїзди повинні на період їх експлуатації підтримуватися у справному стані і забезпечувати безпеку руху транспортних засобів та пішоходів.

Люки оглядових колодязів повинні відповідати вимогам ГОСТ 3634. Відхилення висотної позначки кришки люка відносно рівня покриття проїзної частини не повинно перевищувати 1,0 см (пункт 3.1.7 ДСТУ 3587-97).

Відповідно до пункту 2 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30 березня1994 року (далі - Єдині правила), ремонт і утримання дорожніх об`єктів (крім залізничних переїздів), що перебувають у загальнодержавній власності, здійснюється дорожньо-експлуатаційними організаціями, які належать до сфери управління «Укравтодору», а тих, що перебувають у комунальній власності, - відповідними комунальними дорожньо-експлуатаційними організаціями.

Власники дорожніх об`єктів або уповноважені ними органи, дорожньо-експлуатаційні організації зобов`язані: постійно контролювати експлуатаційний стан усіх елементів дорожніх об`єктів та негайно усувати виявлені пошкодження чи інші перешкоди в дорожньому русі, а за неможливості це зробити - невідкладно позначити їх дорожніми знаками, сигнальними, огороджувальними і направляючими пристроями відповідно до діючих нормативів або припинити (обмежити) рух; контролювати якість робіт, що виконуються підрядними організаціями; відшкодовувати в установленому законодавством порядку збитки власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок незадовільного утримання доріг, вулиць, залізничних переїздів (пункт11 розділу 2 «Обов`язки і права власників дорожніх об`єктів або уповноважених ними органів, дорожньо-експлуатаційних організацій» Єдиних правил).

Таким чином, матеріалами справи встановлено, що Комунальне підприємство «Управління по ремонту та експлуатації автошляхів» Дніпровської міської ради є балансоутримувачем дороги, на якій сталась ДТП за участі автомобіля позивача, а тому повинен здійснювати постійний контроль за станом усіх елементів дороги

Позивач, звертаючись до суду з даним позовом, покликався на протиправну бездіяльність відповідачів у дотриманні вимог щодо забезпечення безпечної експлуатації доріг, як на підставу завданої їй матеріальної та моральної шкоди, вбачаючи саме в такій бездіяльності причинний зв`язок з власними збитками.

Як зазначено в пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.92 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Отже, для настання деліктної відповідальності відповідно до ст. 1166 ЦК України необхідна наявність складу правопорушення, а саме: а) наявність шкоди; б) протиправна поведінка заподіювача шкоди; в) причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача. Перераховані підстави визнаються загальними, оскільки необхідні для всіх випадків відшкодування шкоди.

При цьому, суд зауважує, що в матеріалах справи відсутні докази, і сторонами таких не надано, що за даним фактом (фактом неналежного утримання каналізаційного люка або неналежного стану дорожнього покриття) складалися відповідні протоколи про адміністративне правопорушення щодо осіб, відповідальних за належне утримання каналізаційного люка, зокрема, заст. 140 КУпАП.

Наданий позивачем висновок від 13.01.2017 року підтверджує факт ДТП спричиненого наїздом на відкритий каналізаційний люк в районі електроопори № 57 навпроти будинку № 45 у м. Дніпро 10.11.2016 року за участі автомобіля «Skoda Yeti», д.н.з. НОМЕР_1 внаслідок чого автомобіль отримав механічні пошкодження.

Разом з цим, позивачем не надано матеріалів ДТП, схеми ДТП, рапорту, акту обстеження транспортного засобу, що унеможливлює встановити обставини ДТП, також в матеріалах справи відсутні докази неналежного стану дорожнього покриття, як то протокол огляду ділянки, висновок дорожньо-технічної експертизи або дослідження (експертиза (дослідження) стану доріг та дорожніх умов на місці ДТП), крім того позивачем не надано будь-яких інших доказів отримання зазначених у експертному дослідженні № 2603/17/17 від 14.03.2017 року пошкоджень її транспортним засобом саме внаслідок ДТП. Також позивачем не надано доказів того, що водій ОСОБА_2 в момент ДТП діяв відповідно до Правил дорожнього руху.

З клопотанням про витребування таких доказів чи призначення експертизи позивач не звертався.

При цьому, суд враховує, що ДТП мало місце 10.11.2016 року, тоді як для проведення експертного дослідження позивач звернувся 20.02.2017 року, тобто більш ніж через три місяця після ДТП.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За приписами статей 13, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 14 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх або заперечень (ч.1).

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.77 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1ст.80 ЦПК України).

Відповідно до частин 5,6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З урахуванням вищенаведеного, суд констатує, що, з матеріалів справи неможливо встановити фактичні обставини виникнення ДТП, факт відкритого каналізаційного колодязя на проїзній частині, швидкість руху автомобіля, технічний стан транспортного засобу до ДТП та після. За таких обставин суд позбавлений можливості встановити, що пошкодження автомобіля позивача, зазначені у висновку експерта виникли саме внаслідок ДТП, пов`язаної із наїздом автомобіля позивача на відкритий каналізаційний колодязь.

Відтак, матеріали справи не містять доказів, що саме з вини відповідачів позивачу заподіяні збитки, оскільки позивачем не доведено правових підстав покладення саме на останніх відповідальності за спричинені збитки. Отже, відсутні підстави для виникнення деліктного зобов`язання.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги те, що стороною позивача не надано суду доказів на підтвердження своїх вимог, суд вважає, що підстави для задоволення позову відсутні.

Щодо відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне.

У відповідності до ч.2 ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч.3 вказаної статті, якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

За приписами ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Оскільки позовна вимога про стягнення на користь позивача моральної шкоди є похідною від вимоги про відшкодування матеріальної шкоди, суд приходить до висновку про відмову в її задоволенні з підстав необґрунтованості та недоведеності позивачем як протиправності дій відповідачів, так і причинного зв`язку між такими діями і завданою позивачу шкодою, в тому числі і моральною.

Суд зазначає, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження понесення ним моральної шкоди, не мотивовано із чого виходив позивач визначаючи її розмір. Позивачем навіть не подано доказів неможливості використання транспортного засобу, у зв`язку із пошкодженням автомобіля

Відтак, враховуючи, що не надано доказів понесення ним моральної шкоди, не доведено причинного зв`язку між діяльністю відповідачів та настанням ДТП, позов не може бути задоволеним.

Європейський суд з прав людини вказав, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, підстав для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді немає, відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові, покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 12, 76-81, 83, 258, 259, 265, 268, 272-273, 352-355 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, Комунального підприємства «Управління по ремонту та експлуатації автошляхів» Дніпровської міської ради про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 273 ЦПК України та може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду.

Повний текст рішення суду складено 11.11.2022 року.

Суддя В.В. Куцевол