Провадження № 2/761/9161/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2022 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Аббасової Н.В.,

за участю секретаря судового засідання - Шалівського В.О.,

учасників справи:

позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача 1 - Харитончук О.Г.,

представника відповідача 2 - Мартян О.В.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Міжнародний Резервний Банк», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення заборгованості із заробітної плати у вигляді доплати з розрахунку до 50 відсотків з посадового окладу за виконання додаткових трудових обов`язків, -

в с т а н о в и в:

У липні 2022 року ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва із позовом до АТ «Міжнародний Резервний Банк» (далі по тексту - відповідач-1), Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі по тексту - відповідач-2) про стягнення заборгованості із заробітної плати у вигляді доплати з розрахунку до 50 відсотків з посадового окладу за виконання додаткових трудових обов`язків.

В позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача на його користь доплату в розмірі до 50% посадового окладу до заробітної плати за період його роботи, починаючи з 07 березня 2018 року по 26 квітня 2019 року за виконання додаткових обов`язків відповідальної особи Банку за ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних на загальну суму - 212 756,43 грн

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 з 02.08.2010 року по 09.06.2022 pоку працював в ПАТ «Сбербанк», що наразі має назву АТ «Міжнародний резервний банк» (скорочена назва - АТ «МР БАНК») на посаді Головного фахівця Управління банківської безпеки.

Наказом від 06 березня 2018 року № 58 згідно вимог Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.12.2016 року № 921, так як чисельність призовників і військовозобов`язаних була менше 500 осіб, додатково до основних посадових обов`язків Головного фахівця Управління банківської безпеки на позивача було покладено виконання додаткових трудових обов`язків Відповідальної особи Банку за ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, які виконував позивач безперервно і в повному обсязі до 26.04.2019 включно, згідно Наказу від 24 квітня 2019 року №139 щодо призначення іншого співробітника Відповідальною особою Банку за ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних.

Так, позивачем починаючи з 07.03.2018 додатково проводилось ведення військового обліку в Банку, додатково до виконання основних посадових обов`язків, визначених посадовою інструкцією Головного фахівця Управління банківської безпеки, про що начальником управління безпеки ОСОБА_2 була подана відповідна службова записка від 15.03.2018 начальнику Управління по роботі з персоналом Забродськой О.І. і начальнику фінансового управління Зайцю О.О. , щодо введення в порядку ст. 105 КЗпП України, доплати на строк суміщення виконання додаткових обов`язків з ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних згідно Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затвердженого постановою КМ України від 07.12.2016р. № 921.

З 07.03.2018 позивач, виконуючи додаткові обов`язки за ведення війського обліку, має право на отримання доплати 50% до заробітної плати.

30.03.2022 позивач отримав попередження про звільнення з посади у зв`язку з ліквідацією АТ «МР БАНК», та його повідомлено про проведення розрахунку, а саме: вихідної допомоги відповідно до ст. 44 КЗпП України у розмірі середнього місячного заробітку та компетенції за невикористану річну відпустку. Відповідно до отриманої довідки про заробітну плату від 17.06.2022 року за вих. № 1243, за період з березня 2018 року по квітень 2019 року нарахована заробітна плата сумарно склала - 425 512,86 грн., так за виконання додаткових обов`язків позивачу не було нараховано доплату, яка мала б скласти 212 756,43 грн. 09.06.2022 року позивача було звільнено з АТ «МР БАНК», до вихідної допомоги доплата в розмірі 50% посадового окладу не була нарахована, тому позивач звернувся до суду з даним позовом.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.07.2022 матеріали позову передані на розгляд судді Аббасовій Н.В.

Ухвалою суду від 15.07.2022 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

08.09.2022 на адресу суду надійшов відзив від Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «МР БАНК», в якому зазначено, що враховуючи покладення функцій з військового обліку військовозобов`язаних та призовників на позивача, останньому з квітня 2018 було збільшено посадовий оклад з 11 660 грн. до 20 140 грн. на місяць, а з червня 2018 року до 22 000 грн. на місяць. Оскільки ведення війського обліку було частиною основного функціоналу позивача з моменту видання наказу № 58 від 06.03.2018 року, позивач не був посадовою особою служби персоналу/служби управління персоналом банку, чисельність банку перевищувала 1400 осіб, то, відповідно, були відсутні правові підстави для встановлення позивачу доплати за ведення військового обліку. Всі доплати та надбавки було включено до загальної суми заробітної плати окрім доплат за виконання функцій тимчасово відсутнього працівника. Відповідач наголошує, що позивачем пропущено встановлений ст. 233 КЗпП України строк позовної давності, що є підставою для відмови у позові. Вказаний відзив судом прийнято до розгляду.

13.09.2022 на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якому зазначено, що оскільки він виконував додаткові обов`язки, він мав право на отримання доплати незважаючи на те, що не належав до служби персоналу. Збільшення заробітної плати не пов`язане з отриманням доплати. Щодо строку позовної давності, позивач наголошує, що, відповідно до рішень Конституційного суду №8-рп/2013 від 15.10.2013 та № 9-рп/2013 від 15.10.2013, звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, що йому належить, не обмежується жодним строком позовної давності.

23.09.2022 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, в якому відповідач 2 просив у задоволенні позову відмовити. Відзив обґрунтовано тим, що позивач, в період з березня 2018 року по квітень 2019 року працював на посаді головного фахівця управління банківської безпеки АТ «Сбербанк» та не був посадовою особою служби персоналу або служби управління персоналу банку, тому відсутні підстави для встановлення позивачу доплати. Позивач не обґрунтовує, чому у період виконання додаткових обов`язків не звертався до керівництва банку з заявами про встановлення надбавки, та з яких причин не звертався з позовом до суду аж до липня 2022 року.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Представник відповідача-1 та представник відповідача-2 у судовому засіданні проти позову заперечили та просили у його задоволенні відмовити.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 02.08.2010 року по 09.06.2022 року працював у АТ «МР Банк» (раніше - ПАТ «СБЕРБАНК»), зокрема у 2018 - 2019 роках на посаді головного фахівця Управління банківської безпеки.

Наказом ПАТ «СБЕРБАНК» (АТ «МР Банк») № 58 від 06.03.2018 року на ОСОБА_1 покладено обов`язки з ведення військового обліку та призовників підприємства (а.с.4).

Приписами ст. 94 КЗпП України встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Відповідно до п. 11 Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних (далі - Порядок), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 921 від 07.12.2016 (що діяв на момент існування трудових відносин), за наявності на військовому обліку в державних органах, на підприємствах, в установах та організаціях менше 500 призовників і військовозобов`язаних обов`язки щодо ведення військового обліку покладаються на посадову особу служби персоналу або служби управління персоналом, якій встановлюється доплата у розмірі до 50 відсотків посадового окладу, крім державних службовців.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач стверджував, що відповідачем-1 в порушення вимог п. 11 Порядку не було призначено позивачу відповідну доплату.

Разом з тим, позивач, перебуваючи на посаді головного фахівця Управління банківської безпеки, виконуючи додаткові обов`язки, не був ні посадовою особою служби персоналу ні служби управління персоналом.

Судом встановлено, що позивачу з квітня 2018 було збільшено посадовий оклад з 11 660 грн. до 20 140 грн. на місяць, а з червня 2018 року до 22 000 грн. на місяць, про що вказано у листі Міжнародного резервного банку вих № 1395 від 24.06.2022, наданого позивачем.

30.03.2022 року ОСОБА_1 отримав попередження про звільнення з посади у зв`язку з ліквідацією АТ «МР БАНК», та повідомлено про проведення розрахунку, а саме: вихідної допомоги відповідно до ст. 44 КЗпП України у розмірі середнього місячного заробітку та компетенції за невикористану річну відпустку.

Відповідно до отриманої довідки про заробітну плату від 17.06.2022 року за вих. № 1243, за період з березня 2018 року по квітень 2019 року нарахована заробітна плата сумарно склала - 425 512,86 грн.

Згідно з положенням ст. 44 КЗпП України, при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

За положеннями статті 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно з ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника, виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

Відповідно до ч. 2 ст. 233 КзПП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Конституційний суд України у своєму рішенні від 15.10.2013 №8-рп/2013 роз`яснив, що в аспекті конституційного звернення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України у системному зв`язку з положеннями статей 1, 12 Закону України "Про оплату праці" від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР зі змінами необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Разом з тим, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення надбавки до заробітної плати, яка на момент звільнення позивача, не була встановлена жодним наказом чи актом підприємства, а тому не є заробітною платою, що належить позивачу під час звільнення.

Таким чином посилання позивача на вищевказане рішення Конституційного суду України, як на підтвердження того, що строк позовної давності не було пропущено, є безпідставним.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України , належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що він був посадовою особу служби персоналу або служби управління персоналом, а тому у відповідача-1 були відсутні підстави для встановлення позивачу доплати у розмірі 50%.

Оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з підстав їх необґрунтованості та недоведеності.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 43 Конституції України, ст. 2, 4, 13, 76-81, 95, 141, 258-259, 263 ЦПК України,ст. 47, 94,116, 233 КЗпП України, суд,

у х в а л и в:

у позові ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Міжнародний Резервний Банк», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення заборгованості із заробітної плати у вигляді доплати з розрахунку до 50 відсотків з посадового окладу за виконання додаткових трудових обов`язків, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Строк апеляційного оскарження може бути поновлено у відповідності до ч.2 ст.354 Цивільного процесуального кодексу України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ),

відповідач 1 - акціонерне товариство «Міжнародний Резервний Банк» (м. Київ, вул. Володимирська, 46, ),

відповідач 2 - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (м. Київ, вул. Січових Стрільців, 17, ).

Суддя Н.В. Аббасова