Постанова

Іменем України

14 вересня 2022 року

м. Київ

справа № 761/17728/14-ц

провадження № 61-16046св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

суб`єкт оскарження - старший державний виконавець Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Полісмак Олександр Олександрович,

заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Шевченківське управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві, відділ опіки та піклування Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 04 червня 2021 року у складі судді Фролової І. В. та постанову Київського апеляційного суду від 16 вересня 2021 року у складі колегії суддів: Кулікової С. В., Заришняк Г. М., Рубан С. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст вимог

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії та рішення старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - Шевченківський РВ ДВС у м. Києві Центрального МРУ МЮ (м. Київ)) Полісмака О. О., заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Шевченківське управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві (далі - Шевченківське УП ГУ НП у м. Києві), відділ опіки та піклування Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

Скаргу мотивовано тим, що з 16 червня 2014 року у провадженні Шевченківського районного суду міста Києва перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 треті особи: Служба у справах дітей Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , від імені якої діє ОСОБА_4 , та ОСОБА_6 , Київська міська рада в особі Київської міської державної адміністрації, про усунення перешкод в здійсненні права користування власністю шляхом виселення особи, яка безпідставно вселилась і проживає на неналежній їй площі, вселення законних власників та встановлення порядку користування земельною ділянкою.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 25 березня 2016 року у справі № 761/17728/14 позов задоволено частково.

Усунуто перешкоди в користуванні ОСОБА_2 , ОСОБА_3 власністю, а саме житловою кімнатою площею 14,1 кв. м, індекс 2-5, житловою кімнатою площею 15,7 кв. м, індекс 2-10, житловою кімнатою площею 13,1 кв. м, індекс 2-11, кладовою площею 3,7 кв. м, індекс 2-12, приміщенням (І) підвалу під будинком «А» площею 13,1 кв. м в домоволодінні на АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_1 та всіх мешканців, які разом з нею проживають: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

Вселено ОСОБА_2 з його родиною, а саме: дружиною ОСОБА_7 , дочкою ОСОБА_8 , дочкою ОСОБА_8 , у належну йому житлову кімнату площею 14,1 кв. м, індекс 2-5, житлову кімнату площею 15,7 кв. м, індекс 2-10, житлову кімнату площею 13,1 кв. м, індекс 2-11, кладову площею 3,7 кв. м, індекс 2-12, приміщення (І) підвалу під будинком «А» площею 13,1 кв. м.

Встановлено порядок користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , розміром 541,14 кв. м, відповідно до варіанта № 1 висновку експерта, а саме виділено співвласникам домоволодіння ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у спільне користування земельну ділянку площею 0,0136 га (136 кв. м) відповідно до часток: ОСОБА_3 та ОСОБА_2 - 72/100 - 0,0098 га (98 кв. м); ОСОБА_1 - 28/100 - 0,0038 га (38 кв. м). Для доступу та обслуговування відповідної частини житлового будинку виділено співвласникам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,0292 га (292 кв. м) (0,0390 га - 0,0098 га = 0,0292 га), яка складається з двох частин (0,0120 га +0,0172 га); ОСОБА_1 - земельну ділянку площею 0,0113 га (113 кв. м) (0,0151 га - 0,0038 га = 0, 0113 га).

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 16 листопада 2016 року у справі № 761/17728/14 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Шевченківського районного суду міста Києва в частині усунення перешкод ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у користуванні власністю - житловою кімнатою площею 14,1 кв. м, індекс 2-5, житловою кімнатою площею 15, 7 кв. м, індекс 2-10, житловою кімнатою площею 13,1 кв. м, індекс 2-11, кладовою площею 3,7 кв. м, індекс 2-12, приміщенням (І) підвалу під будинком «А» площею 13.1 кв. м в домоволодінні на АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 скасовано та ухвалено нове, яким відмовлено в цій частині позовних вимог. Також цим рішенням суду доповнено порядок користування земельною ділянкою.

Постановою Верховного Суду від 23 січня 2019 року змінено порядок користування земельною ділянкою між сторонами. В іншій частині рішення Апеляційного суду міста Києва від 16 листопада 2016 року залишено без змін.

10 січня 2017 року головним державним виконавцем Шевченківського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Лисенко О. В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП № 53231584) за виконавчим листом від 23 грудня 2016 року № 761/17728/14-ц про усунення перешкоди в користуванні ОСОБА_3 та ОСОБА_2 власністю, а саме житловою кімнатою площею 14,1 кв. м, індекс 2-5, житловою кімнатою площею 15, 7 кв. м, індекс 2-10, житловою кімнатою площею 13,1 кв. м, індекс 2-11, кладовою площею 3,7 кв. м, індекс 2-12, приміщенням (І) підвалу під будинком «А» площею 13.1 кв. м в домоволодінні на АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_1 .

Постановою головного державного виконавця Лисенко О. В. від 20 лютого 2017 року зупинено виконавче провадження на підставі ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 19 січня 2017 року у справі № 761/17728/14-ц (провадження № 6-666св17).

Постановою головного державного виконавця Лисенко О. В. від 19 червня 2019 року поновлено вчинення виконавчих дій у ВП № 53231584.

Постановами старшого державного виконавця Полісмака О. О. від 09 вересня 2020 року у ВП № 53231584 залучено органи внутрішніх справ та органи опіки та піклування до виконавчих дій на 18 вересня 2020 року о 10.00 год.

15 вересня 2020 року на паркані ОСОБА_1 було розміщено вимогу державного виконавця Шевченка М. О від 07 вересня 2020 року, адресовану ОСОБА_2 , якою було повідомлено, що ОСОБА_2 має бути присутнім під час проведення виконавчих дій 18 вересня 2020 року о 10.00 год. за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 зазначила, що 18 вересня 2020 року о 10.00 год. державні виконавці Шевченко М. О. та Полісмак О. О. прийшли до її будинку, де члени її сім`ї ( ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ) пояснили, що в житловій кімнаті площею 14.1 кв. м, індекс 2-5, житловій кімнаті площею 15,7 кв. м, індекс 2-10, житловій кімнаті площею 13,1 кв. м проживають тільки вони та тільки їх речі та меблі там знаходяться, а ОСОБА_1 проживає в іншій кімнаті.

Постановами державного виконавця Полісмака О. О. від 21 вересня 2020 року у ВП № 53231584 до проведення виконавчих дій 22 жовтня 2020 року о 10.00 год. залучено органи внутрішніх справ та органи опіки та піклування.

Простим листом ОСОБА_1 отримала вимогу головного державного виконавця Полісмака О. О. від 21 вересня 2020 року про звільнення до 22 жовтня 2020 року приміщення від власного перебування та майна. У постанові зазначено, що у разі невиконання боржником рішення про його виселення самостійно, його буде виконано в примусовому порядку 22 жовтня 2020 року о 10.00 год.

22 жовтня 2020 року державний виконавець Полісмак О. О. та державний виконавець Шевченко М. О. з`явилися о 10.00 год. разом з працівниками поліції та понятими. Члени сім`ї ОСОБА_1 пояснили державному виконавцю Полісмаку О. О. та працівникам поліції, що ОСОБА_1 є лежачою людиною, вона як боржник за виконавчим документом знаходиться в своїй кімнаті, її речей і майна в інших кімнатах немає, там знаходяться виключно речі і меблі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , що було встановлено ще 18 вересня 2020 року державним виконавцем.

У постанові про відкриття виконавчого провадження від 10 січня 2017 року та вимозі виконавця від 21 вересня 2020 року у ВП № 53231584 вказано тільки ОСОБА_1 , а отже, відповідно до статті 66 Закону України «Про виконавче провадження» примусово виселена може бути тільки вона, тільки від її речей та майна може бути звільнено кімнати.

Зазначає, що потім державний виконавець та працівники поліції спустилися на перший поверх та опечатали кімнату, в якій проживав ОСОБА_11 ,з його меблями, одягом та документами.

За результатами проведення виконавчих дій державним виконавцем складено акт від 22 жовтня 2020 року, від підписання якого ОСОБА_1 відмовилася, а тому його копію не отримала в день вчинення виконавчих дій.

26 жовтня 2020 року державний виконавець виніс постанову про закінчення виконавчого провадження № 53231584 на підставі пункту 9 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з виконанням вимог виконавчого документа в повному обсязі згідно з актом державного виконавця від 22 жовтня 2020 року.

Проте скаржник вважає, що вона добровільно виконала рішення суду ще до відкриття виконавчого провадження, оскільки ще з 2014 року, до винесення судом рішення у цій справі, знаходилася у своїй кімнаті, що обладнана під інваліда, що належить їй на праві власності, і ніколи не займала спірні кімнати, спірні кімнати займали лише члени її сім`ї. Отже, постанова про закінчення виконавчого провадження від 26 жовтня 2020 року на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» з підстав примусового виселення згідно з актом державного виконавця від 22 жовтня 2020 року є незаконною.

На думку скаржника, вказані дії є протиправними та призвели до порушення прав скаржника, у зв`язку із чим вона звернулася із вказаною скаргою.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просила суд:

- визнати протиправними дії старшого державного виконавця Шевченківського РВ ДВС у м. Києві Центрального МРУ МЮ (м. Київ) Полісмака О. О. у виконавчому провадженні № 53231584 з виконання виконавчого листа від 23 грудня 2016 року № 761/17728/14-ц щодо примусового виселення членів сім`ї ОСОБА_1 ОСОБА_5 , та ОСОБА_6 ;

- визнати протиправними дії старшого державного виконавця Шевченківського РВ ДВС у м. Києві Центрального МРУ МЮ (м. Київ) Полісмака О. О. у виконавчому провадженні № 53231584 щодо проведення примусового виселення ОСОБА_1 22 жовтня 2020 року у зв`язку з добровільним виконанням рішення Шевченківського районного суду міста Києва у справі № 761/17728/14-ц до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 10 січня 2017 року;

- визнати незаконною та скасувати постанову від 26 жовтня 2020 року старшого державного виконавця Шевченківського РВ ДВС у м. Києві Центрального МРУ МЮ (м. Київ) Полісмака О. О. про закінчення виконавчого провадження № 53231584 на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з виконанням вимог виконавчого документа та на підставі акта в частині слів «на підставі акта».

Короткий зміст судових рішень судів попередніх інстанцій

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 04 червня 2021 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 16 вересня 2021 року, скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Ухвалу суду першої інстанції та постанову апеляційного суду мотивовано тим, що встановлені обставини у своїй сукупності та наявні у матеріалах справи докази спростовують доводи скаржника щодо неправомірності дій та рішень державного виконавця, що свідчить про безпідставність поданої скарги.

Так, згідно з вимогою державного виконавця від 14 вересня 2020 року боржника ОСОБА_1 зобов`язано виконати вимоги виконавчого документа в строк до 18 вересня 2020 року шляхом звільнення приміщення, зазначеного у виконавчому документі, від власного перебування, майна, домашніх тварин; заборонено боржнику користуватися цим приміщенням після виселення.

Доказів виконання рішення суду боржником у встановлений державним виконавцем строк матеріали справи не містять.

Посилання скаржника на те, що рішення суду було виконано до відкриття виконавчого провадження не підтверджено жодним доказом у справі, а відтак є необґрунтованим.

Скарга не містить обґрунтування, яким чином порушено права та інтереси скаржника діями державного виконавця щодо виселення ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 04 червня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 16 вересня 2021 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та прийняти постанову про задоволення скарги.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що суди першої та апеляційної інстанцій не дослідили зібрані у справі докази та не надали їм належної правової оцінки.

Суди не звернули уваги, що на момент розгляду цієї справи відсутній висновок щодо застосування частини першої статті 63 Закону України «Про виконавче провадження».

На думку заявника, з огляду на зміст указаної норми права державний виконавець зобов`язаний особисто приходити до боржника та перевіряти виконання ним рішення немайнового характеру.

Також на момент розгляду цієї справи відсутній висновок щодо застосування статті 28 Закону України «Про виконавче провадження».

Боржник не отримав постанову про відкриття виконавчого провадження.

На момент розгляду цієї справи відсутній висновок щодо застосування частини восьмої статті 66 Закону України «Про виконавче провадження»

Короткий зміст позиції інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу, поданому до суду у грудні 2021 року, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 заперечували проти доводів ОСОБА_1 , а ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 04 червня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 16 вересня 2021 року просили залишити без змін.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 12 жовтня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 04 червня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 16 вересня 2021 року залишено без руху для зазначення в касаційній скарзі обов`язкових підстав касаційного оскарження та надання касаційної скарги (у новій редакції) та її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі, надання документа, що підтверджує сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документів, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону, а також роз`яснено про наслідки її невиконання.

Заявником вимоги вказаної ухвали суду касаційної інстанції виконано.

Ухвалою Верховного Суду від 22 листопада 2021 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 і витребувано з Шевченківського районного суду міста Києва цивільну справу № 761/17728/14-ц.

Ухвалою Верховного Суду від 30 серпня 2022 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи

Заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 25 березня 2016 року у справі № 761/17728/14 за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , від імені якої діє ОСОБА_4 , та ОСОБА_6 , Київська міська рада в особі Київської міської державної адміністрації, про усунення перешкод в здійсненні права користування власністю шляхом виселення особи, яка безпідставно вселилась і проживає на неналежній їй площі, вселення законних власників та встановлення порядку користування земельною ділянкою позов задоволено частково.

Усунуто перешкоди в користуванні ОСОБА_2 , ОСОБА_3 власністю, а саме житловою кімнатою площею 14,1 кв. м, індекс 2-5, житловою кімнатою площею 15,7 кв. м, індекс 2-10, житловою кімнатою площею 13,1 кв. м, індекс 2-11, кладовою площею 3,7 кв. м, індекс 2-12, приміщенням (І) підвалу під будинком «А» площею 13.1 кв. м в домоволодінні на АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_1 та всіх мешканців, які разом з нею проживають: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

Вселено ОСОБА_2 з його родиною, а саме дружиною ОСОБА_7 , дочкою ОСОБА_8 , дочкою ОСОБА_8 в належну йому житлову кімнату площею 14,1 кв. м, індекс 2-5, житлову кімнату площею 15,7 кв. м, індекс 2-10, житлову кімнату площею 13,1 кв. м, індекс 2-11, кладову площею 3,7 кв. м, індекс 2-12, приміщення (І) підвалу під будинком «А» площею 13,1 кв. м.

Встановлено порядок користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , розміром 541,14 кв. м, відповідно до варіанта № 1 висновку експерта, а саме виділено співвласникам домоволодіння ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у спільне користування земельну ділянку площею 0,0136 га (136 кв. м) відповідно до часток ОСОБА_3 та ОСОБА_2 - 72/100 - 0,0098 га (98 кв. м); ОСОБА_1 - 28/100 - 0,0038 га (38 кв. м). Для доступу та обслуговування відповідної частини житлового будинку виділено співвласникам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,0292 га (292 кв. м) (0,0390 га - 0,0098 га = 0,0292 га), яка складається з двох частин (0,0120 га +0,0172 га); ОСОБА_1 - земельну ділянку площею 0,0113 га (113 кв. м) (0,0151 га - 0,0038 га = 0, 0113 га).

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 16 листопада 2016 року у справі № 761/17728/14 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Скасовано рішення Шевченківського районного суду міста Києва в частині усунення перешкод в користуванні ОСОБА_3 та ОСОБА_2 власністю, а саме житловою кімнатою площею 14,1 кв. м, індекс 2-5, житловою кімнатою площею 15,7 кв. м, індекс 2-10, житловою кімнатою площею 13,1 кв. м, індекс 2-11, кладовою площею 3,7 кв. м, індекс 2-12, приміщенням (І) підвалу під будинком «А» площею 13.1 кв. м в домоволодінні на АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 та ухвалено нове, яким відмовлено в цій частині позовних вимог. Також цим рішенням суду доповнено порядок користування земельною ділянкою.

Постановою Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 761/17728/14 (провадження № 61-20407св18) касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 25 березня 2016 року та рішення Апеляційного суду міста Києва від 16 листопада 2016 року в частині вселення ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_12 скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 25 березня 2016 року та рішення Апеляційного суду міста Києва від 16 листопада 2016 року в нескасованих частинах залишено без змін.

На виконанні у Шевченківському РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві перебувало виконавче провадження № 53231584 з примусового виконання виконавчого листа № 761/17728/14-ц, виданого 23 грудня 2016 року Шевченківським районним судом міста Києва, про усунення перешкоди в користуванні ОСОБА_3 та ОСОБА_2 власністю, а саме житловою кімнатою площею 14,1 кв. м, індекс 2-5, житловою кімнатою площею 15,7 кв. м, індекс 2-10, житловою кімнатою площею 13,1 кв. м, індекс 2-11, кладовою площею 3,7 кв. м, індекс 2-12, приміщенням (І) підвалу під будинком «А» площею 13.1 кв. м в домоволодінні на АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_1 .

Також на виконанні у Шевченківському РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві перебувало виконавче провадження № 59392806 з примусового виконання виконавчого листа № 761/17728/14-ц, виданого 17 травня 2019 року Шевченківським районним судом міста Києва, про вселення ОСОБА_2 в належну йому житлову кімнату площею 14,1 кв. м, індекс 2-5, житлову кімнату площею 15,7 кв. м, індекс 2-10, житлову кімнату площею 13.1 кв. м, індекс 2-11, кладову площею 3,7 кв. м, індекс 2-12, приміщення (II) підвалу під будинком «А» площею 13,1 кв. м.

Крім того, на виконанні у Шевченківському РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві перебувало виконавче провадження № 59390103 з примусового виконання виконавчого листа № 761/18490/17, виданого 24 травня 2019 року Шевченківським районним судом міста Києва про зобов`язання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , в інтересах якої діє ОСОБА_4 , усунути перешкоди ОСОБА_2 у користуванні його приватною власністю, а саме житловою кімнатою площею 14,1 кв. м., індекс 2-5; житловою кімнатою площею 15,7 кв. м, індекс 2-10; житловою кімнатою площею 13,1 кв. м, індекс 2-11; кладовою площею 3,7 кв. м, індекс 2-12; приміщення (II) підвалу під будинком «А» площею 13,1 кв. м в домоволодінні на АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , в інтересах якої діє ОСОБА_4 , з цих приміщень у приміщення, які належать ОСОБА_1 згідно з рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 06 липня 2012 року та ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 31 жовтня 2012 року, за адресою: АДРЕСА_1 , а саме сіни площею 6,5 кв. м, зазначені індексом 2-1, передню площею 5,6 кв. м, зазначену індексом 2-2, кухню площею 6,2 кв.м, зазначену індексом 2-3, житлову кімнату площею 17,3 кв. м, зазначену індексом 2-4, вбиральню площею 2,8 кв. м, зазначену індексом 2-12, сходову клітину площею 2,1 кв. м., зазначену індексом 2-6, передню площею 3,9 кв. м, зазначену індексом 2-7, ванну кімнату площею 4,1 кв. м, зазначену індексом 2-8, кухню площею 4,9 кв. м, зазначену індексом 2-9, підвал під прибудовою «а», 1/2 частина огородження та мощення.

На виконанні у Шевченківському РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві перебувало виконавче провадження № 59390223 з примусового виконання виконавчого листа № 761/18490/17, виданого 31 травня 2019 року Шевченківським районним судом міста Києва, про зобов`язання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , в інтересах якої діє ОСОБА_4 , усунути перешкоди ОСОБА_2 у користуванні його приватною власністю, а саме житловою кімнатою площею 14,1 кв. м, індекс 2-5; житловою кімнатою площею 15,7 кв. м, індекс 2-10; житловою кімнатою площею 13,1 кв. м, індекс 2-11; кладовою площею 3,7 кв. м, індекс 2-12; приміщення (II) підвалу під будинком «А», площею 13,1 кв. м в домоволодінні на АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в інтересах якої діє ОСОБА_4 , з цих приміщень у приміщення, які належать ОСОБА_1 згідно з рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 06 липня 2012 року та ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 31 жовтня 2012 року, за адресою: АДРЕСА_1 , а саме сіни площею 6,5 кв. м, зазначені індексом 2-1, передню площею 5,6 кв. м, зазначену індексом 2-2, кухню площею 6,2 кв. м, зазначену індексом 2-3, житлову кімнату площею 17,3 кв. м, зазначену індексом 2-4, вбиральню площею 2,8 кв. м, зазначену індексом 2-12, сходову клітину площею 2,1 кв. м, зазначену індексом 2-6, передню площею 3,9 кв. м, зазначену індексом 2-7, ванну кімнату площею 4,1 кв. м, зазначену індексом 2-8, кухню площею 4,9 кв. м, зазначену індексом 2-9, підвал під прибудовою «а», 1/2 частина огородження та мощення.

На виконанні у Шевченківському РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві перебувало виконавче провадження № 59390278 з примусового виконання виконавчого листа № 761/18490/17, виданого 24 травня 2019 року Шевченківським районним судом міста Києва, про зобов`язання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , в інтересах якої діє ОСОБА_4 , ОСОБА_6 усунути перешкоди ОСОБА_2 у користуванні його приватною власністю, а саме житловою кімнатою площею 14,1 кв. м, індекс 2-5; житловою кімнатою площею 15,7 кв. м, індекс 2-10; житловою кімнатою площею 13,1 кв. м, індекс 2-11; кладовою площею 3,7 кв. м, індекс 2-12; приміщення (II) підвалу під будинком «А», площею 13,1 кв. м в домоволодінні на АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , в інтересах якої діє ОСОБА_4 , ОСОБА_6 з цих приміщень у приміщення, які належать ОСОБА_1 згідно з рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 06 липня 2012 року та ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 31 жовтня 2012 року, за адресою: АДРЕСА_1 , а саме сіни площею 6,5 кв. м, зазначену індексом 2-3, житлову кімнату площею 17,3 кв. м, зазначену індексом 2-4, вбиральну площею 2,8 кв. м, зазначену індексом 2-12, сходову клітину площею 2,1 кв. м, зазначену індексом 2-6, передню площею 3,9 кв. м, зазначену індексом 2-7, ванну кімнату площею 4,1 кв. м, зазначену індексом 2-8, кухню площею 4,9 кв. м, зазначену індексом 2-9, підвал під прибудовою «а», 1/2 частина огородження та мощення.

З матеріалів справи вбачається, що за вказаними виконавчими документами державними виконавцями Шевченківського РВ ДВС ГТУЮ у м. Києві прийнято рішення про закінчення виконавчих проваджень в порядку пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» в зв`язку з їх фактичним виконанням на підставі проведених виконавчих дій.

Під час дослідження матеріалів ВП № 53231584 суди встановили, що 10 січня 2017 року головним державним виконавцем Шевченківського РВ ДВС ГТУЮ у м. Києві Лисенко О. В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП № 53231584) за виконавчим листом від 23 грудня 2016 року № 761/17728/14-ц про усунення перешкод в користуванні ОСОБА_3 та ОСОБА_2 власністю, а саме житловою кімнатою площею 14.1 кв. м, індекс 2-5, житловою кімнатою площею 15,7 кв. м, індекс 2-10, житловою кімнатою площею 13,1 кв. м, індекс 2-11, кладовою площею 3,7 кв. м, індекс 2-12, приміщенням (І) підвалу під будинком «А» площею 13.1 кв. м в домоволодінні на АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_1 .

Постановою головного державного виконавця Шевченківського РВ ДВС ГТУЮ у м. Києві Лисенко О. В. від 20 лютого 2017 року зупинено виконавче провадження на підставі ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 19 січня 2017 року у справі № 761/17728/14-ц (провадження № 6-666св17).

Постановою головного державного виконавця Шевченківського РВ ДВС ГТУЮ у м. Києві Лисенко О. В. від 19 червня 2019 року поновлено вчинення виконавчих дій у ВП № 53231584.

18 вересня 2020 року о 10.00 год. державні виконавці Шевченко М. О. та Полісмак О. О. здійснили вихід до будинку ОСОБА_1 .

Постановами старшого державного виконавця Шевченківського РВ ДВС ГТУЮ у м. Києві Полісмака О. О. від 21 вересня 2020 року у ВП № 53231584 залучено до проведення виконавчих дій на 22 жовтня 2020 року о 10.00 год. органи внутрішніх справ та органи опіки та піклування.

Крім того, заявником у скарзі самостійно вказано, що вона ( ОСОБА_1 ) отримала простим листом вимогу головного державного виконавця Полісмака О. О. від 21 вересня 2020 року про звільнення до 22 жовтня 2020 року приміщення від власного перебування та майна. У постанові зазначено, що у разі невиконання боржником рішення про його виселення самостійно, його буде виконано в примусовому порядку 22 жовтня 2020 року о 10.00 год.

22 жовтня 2020 року старший державний виконавець Шевченківського РВ ДВС ГТУЮ у м. Києві Полісмак О. О. та державний виконавець Шевченко М. О. з`явилися о 10.00 год. за адресою: м. Київ, вул. Сальського (Котовського) 34, разом з працівниками поліції та понятими.

За результатами проведення виконавчих дій державним виконавцем складено акт від 22 жовтня 2020 року.

26 жовтня 2020 року державний виконавець виніс постанову про закінчення виконавчого провадження № 53231584 на підставі пункту 9 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з виконанням вимог виконавчого документа в повному обсязі згідно з актом державного виконавця від 22 жовтня 2020 року.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, зокрема щодо: статті 28 Закону України «Про виконавче провадження», частини першої статті 63 Закону України «Про виконавче провадження», частини восьмої статті 66 Закону України «Про виконавче провадження» (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, і норми застосованого права

Відповідно до частин першої, другої, четвертої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права в межах доводів і вимог касаційної скарги, колегія суддів вважає, що ухвала Шевченківського районного суду міста Києва від 04 червня 2021 року та постанова Київського апеляційного суду від 16 вересня 2021 року відповідають зазначеним вимогам цивільного процесуального законодавства України.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

За змістом частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція) та практику Суду як джерело права.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції.

Виконання судового рішення відповідно до змісту Рішення Конституційного Суду України від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013 у справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби.

Згідно з частиною першою статті 447 ЦПК Українисторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частин першої, другої статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Предметом розгляду судів у цій справі, яка переглядається у касаційному порядку, є скарга на дії державного виконавця в межах виконавчого провадження № 53231584 з виконання виконавчого листа від 23 грудня 2016 року № 761/17728/14-ц.

ОСОБА_1 , звертаючись до суду зі скаргою на дії державного виконавця, просила:

- визнати протиправними дії державного виконавця у виконавчому провадженні № 53231584 з виконання виконавчого листа від 23 грудня 2016 року № 761/17728/14-ц щодо примусового виселення членів сім`ї ОСОБА_1 ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ;

- визнати протиправними дії державного виконавця у виконавчому провадженні № 53231584 щодо проведення примусового виселення ОСОБА_1 22 жовтня 2020 року у зв`язку з добровільним виконанням рішення Шевченківського районного суду міста Києва у справі № 761/17728/14-ц до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 10 січня 2017 року;

- визнати незаконною та скасувати постанову від 26 жовтня 2020 року державного виконавця про закінчення виконавчого провадження № 53231584 на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з виконанням вимог виконавчого документа та на підставі акта в частині слів «на підставі акта».

Відмовляючи у задоволенні скарги, суди попередніх інстанцій виходили з необґрунтованості вимог ОСОБА_1 , оскільки під час розгляду справи не було встановлено порушень державними виконавцями положень Закону України «Про виконавче провадження».

Колегія суддів повною мірою погоджується з такими висновками судів.

У частині першій статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Права та обов`язки виконавців визначено статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду; звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб; залучати в установленому порядку понятих, працівників поліції, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Залучення для проведення виконавчих дій працівників поліції здійснюється за вмотивованою постановою виконавця, яка надсилається керівнику територіального органу поліції за місцем проведення відповідної виконавчої дії. У залученні поліції для проведення виконавчих дій може бути відмовлено лише з підстав залучення особового складу даного територіального органу поліції до припинення групового порушення громадської безпеки і порядку чи масових заворушень, а також для подолання наслідків масштабних аварій чи інших масштабних надзвичайних ситуацій.

Згідно зі статтею 19 Закону України «Про виконавче провадження» боржник зобов`язаний утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Статтею 63 Закону України «Про виконавче провадження» визначено порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.

Так, частинами першою-третьою указаної статті передбачено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Положеннями статті 66 Закону України «Про виконавче провадження» унормовано порядок виконання рішення про виселення боржника.

Частинами першою-восьмою зазначеної статті визначено, що державний виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання боржником рішення про його виселення. У разі невиконання боржником рішення про його виселення самостійно державний виконавець виконує його примусово.

Державний виконавець призначає день і час примусового виселення, про що письмово інформує боржника. Боржник вважається повідомленим про його примусове виселення, якщо повідомлення надіслано йому за адресою, за якою має здійснюватися виселення, чи іншою адресою, достовірно встановленою державним виконавцем.

Відсутність боржника, належним чином повідомленого про день і час примусового виселення, під час виконання рішення про виселення боржника не є перешкодою для його виселення.

Примусове виселення полягає у звільненні приміщення, зазначеного у виконавчому документі, від боржника, його майна, домашніх тварин та у забороні боржнику користуватися цим приміщенням. Примусовому виселенню підлягають виключно особи, зазначені у виконавчому документі.

Примусове виселення здійснюється у присутності понятих за участю працівників поліції.

Якщо виконання рішення здійснюється за відсутності боржника, державний виконавець зобов`язаний провести опис майна. Описане майно передається для відповідального зберігання стягувачу або іншій особі, визначеній державним виконавцем.

Якщо боржник перешкоджає виконанню рішення про його виселення, державний виконавець накладає на нього штраф у порядку, визначеному цим Законом.

Передане для зберігання майно боржника повертається йому державним виконавцем на підставі акта після відшкодування боржником витрат, пов`язаних із зберіганням такого майна.

У разі якщо боржник відмовляється відшкодувати витрати, пов`язані із зберіганням майна, вони компенсуються за рахунок реалізації майна боржника або його частини. Зберігання майна здійснюється протягом не більше двох місяців з дня передачі на зберігання. Після закінчення двомісячного строку невитребуване майно реалізується в порядку, визначеному цим Законом. Отримані від реалізації такого майна кошти, за вирахуванням понесених витрат, перераховуються боржнику.

У разі якщо майно не було реалізовано, розпорядження ним здійснюється в порядку, встановленому для розпорядження безхазяйним майном.

Про виконання рішення про виселення боржника державний виконавець складає акт, що підписується особами, які брали участь у виконанні рішення про примусове виселення.

З матеріалів справи вбачається, що 10 січня 2017 року головним державним виконавцем Шевченківського РВ ДВС ГТУЮ у м. Києві Лисенко О. В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП № 53231584) за виконавчим листом від 23 грудня 2016 року № 761/17728/14-ц про усунення перешкод в користуванні ОСОБА_3 та ОСОБА_2 власністю шляхом виселення ОСОБА_1 .

Згідно з вимогою державного виконавця від 14 вересня 2020 року боржника ОСОБА_1 зобов`язано виконати вимоги виконавчого документа в строк до 18 вересня 2020 року шляхом звільнення приміщення, зазначеного у виконавчому документі, від власного перебування, майна, домашніх тварин; заборонено боржнику користуватися цим приміщенням після виселення.

У скарзі на дії державного виконавця у цій справі ОСОБА_1 зазначила, що 15 вересня 2020 року на її паркані було розміщено вимогу державного виконавця Шевченка М. О від 07 вересня 2020 року, адресовану ОСОБА_2 , якою було повідомлено, що ОСОБА_2 має бути присутнім під час проведення виконавчих дій 18 вересня 2020 року о 10.00 год. за адресою: АДРЕСА_1 .

18 вересня 2020 року о 10.00 год. державні виконавці Шевченко М. О. та Полісмак О. О. здійснили вихід до будинку ОСОБА_1 , під час якого було встановлено обставини неможливості безперешкодного доступу стягувачів до приміщень будинку, визначених виконавчими документами.

Постановами державного виконавця Полісмака О. О. від 21 вересня 2020 року у ВП № 53231584 залучено органи внутрішніх справ та органи опіки та піклування до проведення виконавчих дій 22 жовтня 2020 року о 10.00 год.

Також у скарзі на дії державного виконавця у цій справі Юркеєва Н. П. визнала, що отримала простим листом вимогу головного державного виконавця Полісмака О. О. від 21 вересня 2020 року про звільнення до 22 жовтня 2020 року приміщення від власного перебування та майна. В постанові зазначено, що у разі невиконання боржником рішення про його виселення самостійно, її буде виконано в примусовому порядку 22 жовтня 2020 року о 10.00 год.

22 жовтня 2020 року старший державний виконавець Шевченківського РВ ДВС ГТУЮ у м. Києві Полісмак О. О. та державний виконавець Шевченко М. О. з`явилися о 10.00 год. за адресою: м. Київ, вул. Сальського (Котовського) 34, разом з працівниками поліції та понятими.

За результатами проведення виконавчих дій державним виконавцем складено акт від 22 жовтня 2020 року, від підписання якого ОСОБА_1 відмовилася, що особисто визнала у поданій скарзі на дії державного виконавця, а тому його копію не отримала в день вчинення виконавчих дій.

Оскаржуючи дії старшого державного виконавця Шевченківського РВ ДВС у м. Києві Центрального МРУ МЮ (м. Київ) Полісмака О. О. у виконавчому провадженні № 53231584 щодо проведення примусового виселення 22 жовтня 2020 року, ОСОБА_1 не надала до суду доказів на підтвердження добровільного виконання рішення суду в частині її виселення та наявності у стягувачів безперешкодного доступу до приміщень будинку, визначених виконавчими документами, а тому її вимога про визнання протиправними дій державного виконавця щодо проведення примусового виселення у зв`язку з добровільним виконанням судового рішення є необґрунтованою.

З огляду на це колегія суддів також погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про необґрунтованість вимоги заявника про визнання незаконною та скасування постанови від 26 жовтня 2020 року старшого державного виконавця Шевченківського РВ ДВС у м. Києві Центрального МРУ МЮ (м. Київ) Полісмака О. О. про закінчення виконавчого провадження № 53231584 на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з виконанням вимог виконавчого документа та на підставі акта в частині слів «на підставі акта».

З цього приводу колегія суддів вважає за необхідне також зазначити таке.

У рішенні «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року Європейський суд з прав людини наголосив, що відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду (див. рішення у справі «Філіс проти Греції» від 27 серпня 1991 року). Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію (995_690) (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1975 року (980_086), серія А, № 18, с. 16 - 18, п. 34 - 36). Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

У справі «Глоба проти України» від 05 липня 2012 року Суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції.

Встановлена обов`язковість судового рішення, яке набрало законної сили, не дає підстав для висновку про можливість ставити його виконання в залежність від волевиявлення боржника або будь-яких інших осіб на вчинення чи невчинення дій щодо його виконання, оскільки це б нівелювало значення самого права звернення до суду як засобу захисту та забезпечення реального відновлення порушених прав та інтересів. Суд враховує, що обов`язковим елементом примусового виконання судового рішення є стадія, коли боржник вправі виконати таке судове рішення, що набрало законної сили, у добровільному порядку у спосіб, що відповідає змісту рішення, але за волею та за участі боржника. Таким правом боржник у зазначеному провадженні не скористався, що виключає наявність підстав для висновку про добросовісність та правомірність його дій.

З огляду на встановлені судами попередніх інстанції обставини цієї справи (зокрема, щодо вчинених державним виконавцем дій з примусового виконання рішення суду у цій справі та фактичне ухилення боржника від добровільного виконання судового рішення) скаржником не доведено порушення державним виконавцем норм статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» під час вчинення оскаржуваних виконавчих дій щодо примусового виселення боржника в порядку, визначеному статтею 66 цього Закону, оскільки стаття 63 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає вчинення виконавцем дій з примусового виконання рішення суду у випадку невиконання боржником рішення суду у добровільному порядку.

ОСОБА_1 не заперечувала, що від підписання акта від 22 жовтня 2020 року, складеного державним виконавцем за результатами проведення виконавчих дій, відмовилася.

Фактично ОСОБА_1 ототожнює непідписання нею вказаного акта із проведенням виконавчих дій у справі без її участі, хоча за встановлених судами у цій справі обставин вона як боржник була обізнана з кожним етапом виконання рішення Шевченківського районного суду міста Києва у справі № 761/17728/14-ц.

Колегія суддів також враховує правові висновки, викладені Верховним Судом у постановах від 13 лютого 2018 року у справі № 923/182/13-г та від 30 серпня 2018 року у справі № 916/4106/14, відповідно до яких та обставина, що саме боржник відповідно до судового рішення зобов`язаний вчинити певні дії, не свідчить про те, що у разі невиконання цього рішення саме боржником воно не може бути виконано без його участі відповідно до абзацу 2 частини третьої статті 63 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки хоч і зобов`язує саме боржника вчинити ці дії, однак не є нерозривно пов`язаним з особою боржника та не унеможливлює виконання цього рішення без його участі шляхом вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання, враховуючи встановлені судами обставини невиконання його у добровільному порядку та вчинення перешкод у його виконанні.

Отже, виходячи зі змісту статті 63 Закону України «Про виконавче провадження», невиконання (без поважних причин) боржником у добровільному порядку рішення суду про звільнення приміщення має наслідком вжиття виконавцем (державним або приватним) заходів примусового виконання рішення суду, які передбачені статтею 66 названого Закону.

Аналогічний висновок щодо застосування положень статей 26, 63 та 66 Закону України «Про виконавче провадження» викладено у постанові Верховного Суду від 24 січня 2022 року у справі № 921/555/17-г/14, що спростовує відповідні доводи касаційної скарги ОСОБА_1 .

Таким чином, колегія суддів вважає, що державний виконавець правомірно виніс 26 жовтня 2020 року постанову про закінчення виконавчого провадження № 53231584 на підставі пункту 9 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з виконанням вимог виконавчого документа в повному обсязі згідно з актом державного виконавця від 22 жовтня 2020 року.

Доводи ОСОБА_1 про те, що вона добровільно виконала рішення суду ще до відкриття виконавчого провадження, оскільки ще з 2014 року до винесення судом рішення у даній справі знаходилася у своїй кімнаті, що обладнана під інваліда, колегія суддів також відхиляє з огляду на таке.

У січні 2017 року ОСОБА_1 зверталась до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ з касаційною скаргою на заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 25 березня 2016 року та рішення Апеляційного суду міста Києва від 16 листопада 2016 року.

На підставі ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 19 січня 2017 року у справі № 761/17728/14-ц (провадження № 6-666св17) постановою головного державного виконавця Шевченківського РВ ДВС ГТУЮ у м. Києві Лисенко О. В. від 20 лютого 2017 року зупинено виконавче провадження з виконання указаних рішень.

Отже, оскаржувана постанова прийнята відповідно до норм чинного законодавства України, оскільки рішення суду у цій справі набрало законної сили і боржник ОСОБА_1 вправі була виконати його самостійно в добровільному порядку, водночас фактично ухилялась від його виконання.

Також суд апеляційної інстанції правильно зазначив про відсутність підстав для визнання протиправними дій старшого державного виконавця Шевченківського РВ ДВС у м. Києві Центрального МРУ МЮ (м. Київ) Полісмака О. О. у виконавчому провадженні № 53231584 з виконання виконавчого листа від 23 грудня 2016 року № 761/17728/14-ц щодо примусового виселення членів сім`ї ОСОБА_1 ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

З указаною скаргою до суду звернулася ОСОБА_1 , а не члени її сім`ї, вони не уповноважували ОСОБА_1 діяти в їх інтересах, тому підстави для надання оцінки щодо дотримання вимог державним виконавцем Закону України «Про виконавче провадження» в частині виконання інших судових рішень у інших виконавчих провадженнях, які є відмінними від ВП № 53231584, а також в частині повідомлення членів сім`ї ОСОБА_1 про відкриття виконавчих проваджень відсутні.

Водночас апеляційний суд правомірно вказав, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не позбавлені права на звернення до суду із скаргою на дії та рішення державного виконавця, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Підсумовуючи викладене та виходячи з обставин, встановлених на підставі поданих сторонами доказів, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця у межах виконавчого провадження № 53231584.

Аргументи касаційної скарги зводяться до власного тлумачення заявником норм законодавства України, що стосується суті скарги на дії державного виконавця, та вказують на небажання заявника виконувати рішення суду, яке набрало законної сили, з формальних міркувань.

Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження в судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно із статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 04 червня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 16 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Г. В. Коломієць

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк