ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6926/22 Справа № 214/5660/21 Суддя у 1-й інстанції - Ковтун Н. Г. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2022 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.

суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О

секретар судового засідання Гладиш К.І.

сторони

позивач ОСОБА_1

відповідач- Виконавчий комітет Саксаганської районної у місті ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу відповідача Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради на рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 липня 2022 року, ухваленого суддею Ковтун Н.Г. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, (відомості про дату складення повного тексту судового рішення відсутні),

ВСТАНОВИВ:

У липні 2021 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Сагайдак Д.С. звернувся до суду з позовом до Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради про визнання права користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позову представник позивача ОСОБА_2 зазначив, що ОСОБА_1 , постійно та без реєстрації проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

У зазначеній квартирі разом із ним також проживав та був зареєстрований його рідний брат ОСОБА_3 , що підтверджується Актом, складеним сусідами, б/н від 09.07.2021 року.

Факт родинних відносин між братами підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_1 , серії НОМЕР_1 від 19.05.1983 року та свідоцтвом про народження брата ОСОБА_3 , серії НОМЕР_2 від 16.01.1978 року.

Однак, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Саксаганським районним у м. Кривому Розі ВРАЦС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), серія НОМЕР_3 від 07.04.2021 року.

Після його смерті питанням організації церемонії його поховання займався позивач, так як ні у нього, ні у його брата особисте життя не склалось та вони багато років проживали разом у вказаній вище квартирі. Позивач отримував свідоцтво про смерть брата, матеріальну допомогу на його поховання, Витяг з ДРАЦС про смерть тощо.

Вказана квартира була надана у користування батькам позивача приблизно наприкінці 1970-х початку 1980-х років.

У 1985 році матір брата ОСОБА_4 , у зв`язку із розірванням шлюбу з батьком позивача, переоформлювала особовий рахунок на квартиру з прізвища « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 », що підтверджується випискою №365 з протоколу №16 від 20.09.1985 року засідання суспільної комісії виконкому Саксаганської районної ради народних депутатів.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Саксаганським районним м. Кривому Розі ВДРАЦС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), серія НОМЕР_4 від 18.02.2020 року.

Основним квартиронаймачем за договором найму житла була матір ОСОБА_8 . У зв`язку із її смертю ОСОБА_9 , за час свого життя, звернувся до ЦНАП з питання переоформлення договору найму з матері на себе, а в подальшому брати планували приватизувати цю квартиру на двох.

За час спільного проживання у цій квартирі позивач з братом приймали спільну участь у сплаті за комунальні послуги, здійснювали її поточний ремонт, утримували її у належному для нормального проживання стані, тобто виконували всі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення передбачені ст.64 ЖК УРСР. У них були дуже добрі дружні сімейні відносини. Олег дуже довіряв ОСОБА_10 , так як більш близької людини, ніж брат, у нього не було.

У позасудовому порядку позивач не може вирішити питання щодо своєї реєстрації у квартирі, де постійно фактично мешкає, оскільки серед документів, які особа подає органу реєстрації (у тому числі через ЦНАП) для реєстрації свого місця проживання, є документ, що підтверджує право на проживання в житлі, адреса якого зазначається під час реєстрації. Відповідно до викладеного позивач був змушений звернутися до суду з позовною заявою за захистом своїх цивільних (житлових) прав та інтересів.

Рішенням Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 липня 2022 року позовна заява адвоката Сагайдака Дениса Сергійовича, який представляє інтереси ОСОБА_1 , до Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради, про визнання права користування житловим приміщенням задоволена.

Визнано за ОСОБА_1 , право користування житловим приміщенням, а саме квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач Виконавчий комітет Саксаганської районної у місті ради, будучи незгодним з ухваленим судовим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність позивачем заявлених позовних вимог, просить скасувати оскаржуване судове рішення, ухвалити нове, яким у повному обсязі відмовити ОСОБА_11 в задоволенні його позовних вимог та стягнути з позивача на користь відповідача витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги.

При цьому, скаржник зазначає, що у паспорті позивача місцем його реєстрації з 13 вересня 1999 року зазначена інша адреса: АДРЕСА_2 , тому у відповідності до норм ст.65 ЖК Української РСР за позивачем не може бути визнано право користування жилим приміщенням, якщо він зберігає постійне місце проживання в іншому жилому приміщенні.

Відповідач звертає увагу на те, що позивачем суду не було надано доказів відсутності у нього іншого нерухомого майна належного йому на праві власності. Окрім того, сторона відповідача вказує на те, що позивачем не надано суду доказів наявності письмової згоди наймача ОСОБА_3 на вселення позивача, реєстрацію та проживання в спірній квартирі. Вказує, що брат позивача, як наймач квартири за життя не звертався до відповідних органів з питання реєстрації місяця проживання у спірній квартирі свого брата, тому твердження позивача про постійне проживання у квартирі брата саме зі згоди квартиронаймача не підтверджується матеріалами справи, а тому відсутні правові підстави вважати, що позивач набув права користування спірним житлом у встановленому законом порядку.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідача, представник позивача ОСОБА_1 адвокат Сагайдак Д.С. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції, як законне і належним чином обґрунтоване без змін. Представник позивача зазначає, що позивач не мав та не має у своїй приватній власності житлового нерухомого майна, через що був змушений проживати разом із братом у спірній квартирі. Вказує, що квартира за місцем реєстрації зазначеним у паспорті належить матері позивача, з якою він багато років не спілкується на ґрунті постійних сімейних суперечок і реєстрація його проживання за адресою: АДРЕСА_2 була скасована.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думку представника відповідача ОСОБА_12 , яка підтримала доводи і вимоги апеляційної скарги, просила їх задовольнити з викладених у скарзі підстав, представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Сагайдака Д.С., який заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони відповідача з викладених у відзиві підстав, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , постійно та без реєстрації проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

У зазначеній квартирі разом із ним також проживав та був зареєстрований його рідний брат ОСОБА_3 , що підтверджується Актом, складеним сусідами, б/н від 09.07.2021 року (а.с.8).

Факт родинних відносин між братами підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_1 , серії НОМЕР_1 від 19.05.1983 року та свідоцтвом про народження брата ОСОБА_3 , серії НОМЕР_2 від 16.01.1978 року (а.с.9,10).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Саксаганським районним у м.Кривому Розі ВРАЦС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), серія НОМЕР_3 від 07.04.2021 року (а.с.11).

Після його смерті питанням організації церемонії його поховання займався позивач, так як ні у нього, ні у його брата особисте життя не склалось та вони багато років проживали разом у вказаній вище квартирі. Позивач отримував свідоцтво про смерть свого брата, матеріальну допомогу на його поховання, Витяг з ДРАЦС про смерть тощо.

Вказана квартира була надана у користування батькам позивача.

У 1985 році матір брата ОСОБА_4 , у зв`язку із розірванням шлюбу з батьком позивача, переоформлювала особовий рахунок на квартиру з прізвища « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 », що підтверджується випискою №365 з протоколу №16 від 20.09.1985 року засідання суспільної комісії виконкому Саксаганської районної ради народних депутатів (а.с.14).

Основним квартиронаймачем за договором найму житла була ОСОБА_7 . У зв`язку із її смертю ОСОБА_3 , за час свого життя, звернувся до ЦНАП з питання переоформлення договору найму з матері на себе, а в подальшому брати планували приватизувати цю квартиру на двох (а.с.16).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Саксаганським районним у м. Кривому Розі ВДРАЦС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), серія НОМЕР_4 від 18.02.2020 року (а.с.15).

Додатково проінформовано суд про те, що 07.12.2020 року до виконкому районної у місті рали надійшла заява від гр. ОСОБА_3 щодо зміни договору найму житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку зі смертю головного квартиронаймача та укладення із заявником договору найму житла. Відповідно до рішення виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради, №2 від 21.12.2020 року «Про зміну договору найму житлових приміщень, що належать до комунальної власності» змінено договір найму спірної квартири з гр. ОСОБА_13 на гр. ОСОБА_3 . Витяг із вказаного рішення органу місцевого самоврядування було надано до суду.

За час спільного проживання у цій квартирі позивач з братом приймали спільну участь у сплаті за комунальні послуги, здійснювали її поточний ремонт, утримували її у належному для нормального проживання стані, тобто виконували всі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення передбачені ст.64 ЖК УРСР.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 на підставі досліджених доказів, допиту свідків, виходив з того, що позивач вселився до житлового приміщення, як член сім`ї наймача, на законних підставах, попередній наймач квартири ОСОБА_3 не заперечував проти такого вселення, більш того, потребував фізичної та матеріальної підтримки позивача; це житлове приміщення є постійним місцем, де позивач тривалий час, разом із братом, вів спільне господарство, а відтак наявні правові підстави для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції та не погоджується з доводами сторони відповідача викладеними в апеляційній скарзі, з огляду на таке.

У ст.47 Конституції України зазначено, що кожен має право на житло.

Статтею 29 ЦК України встановлено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Відповідно донорм ч.4 ст.9 ЖК УРСР, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Стаття 3 СК України визначає, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Згідно до ст.64 ЖК України до членів сімї наймача належить дружина наймача, їхні діти та батьки. Членами сімї може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом із наймачем і ведуть із ним спільне господарство.

Відповідно до ст.65 ЖК України, квартиронаймач вправі в установленому порядку, за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Пленум Верховного Суду України у п.9 Постанови "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", №2 від 12.04.1985 року, роз`яснив, що вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати: чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема, чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи зареєстровані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлено угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 Постанови "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", №9 від 01.11.1996 року, наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

За положеннями ч.1 ст.106 ЖК України, повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у Постанові від 11.07.2012 року, №6-60цс12, у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (ч.1 та ч.2 ст.64 ЖК України).

Отже, право членів сім`ї на жиле приміщення виникає не у зв`язку з реєстрацією, а за наявності відповідних обставин. Виходячи із положень Конституції України про гарантування громадянам свободи пересування і вільного вибору місця проживання, сама по собі наявність чи відсутність реєстрації не може бути підставою як для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка вселилася до наймача, так і для відмови в цьому.

Так, суд першої інстанції, дослідив наявні у справі докази та встановив, що позивач ОСОБА_1 і померлий ОСОБА_3 були рідними братими по батьку ОСОБА_14 , що підтверджено копіями свідоцтв про народження позивача та його померлого брата ОСОБА_3 (а.с.9-10).

Допитавши в судовому засіданні свідків: ОСОБА_15 (сусідка з квартири АДРЕСА_3 ) та ОСОБА_16 (сусідка з квартири АДРЕСА_4 ), суд встановив, що у спірній квартирі мешкав померлий брат ОСОБА_3 разом з матір`ю ОСОБА_7 , а після її смерті у 2020 році в квартирі разом з братом став проживать ОСОБА_1 , який доглядав брата, оскільки останній мав проблеми зі здоров`ям і дуже хворів, разом брати вели спільне господарство, після смерті ОСОБА_17 у 2021 році позивач його поховав.

Допитом свідка ОСОБА_18 , яка є знайомою позивача та мешкає в цьому ж будинку, де розташована спірна квартира, суд встановив, що раніше у квартирі проживали ОСОБА_13 та ОСОБА_3 , які вже померли. ОСОБА_9 (брат ОСОБА_10 ) зловживав алкоголем та мав погане здоров`я, ним опікувався ОСОБА_10 . Проживали брати разом дружно, сварок та скандалів між ними, свідок не чула та не бачила. З вікна власної квартири часто бачила позивача з пакетами продуктів у руках, які він приносив з магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 » додому для себе та брата (за часів життя останнього).

Покази свідків підтверджуються і Актом від 09 липня 2021 року, в якому зазначено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 разом мешкали в квартирі АДРЕСА_5 , разом вели спільне господарство, мали спільний побут, сплачували комунальні послуги.

Окрім того, довідкою про зняття з реєстрації від 29.09.2021 за №16508 підтверджено, що позивач знятий з реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 з 13.09.2021 року, тому твердження сторони відповідача, що позивач зберігає постійне місце проживання в іншому житловому приміщенні і тому за ним не може бути визнано право користування спірним житлом, колегія суддів вважає необгрунтованими, такими, що не відповідають дійсним обставинам справи.

Отже, на підставі наведеного вище, колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивач вселився до спірного житлового приміщення, як член сім`ї наймача, на законних підставах, це житлове приміщення є його постійним місцем, він тривалий, разом із братом час, вів спільне господарство, а відтак наявні правові підстави для задоволення позовних вимог та визнання за позивачем права на користування спірним житлом.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги сторони відповідача не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального права, яке призвело або могло призвести до ухвалення незаконного судового рішення. Викладене дає підстави для висновку, що апеляційна скарга є необґрунтованою у зв`язку з чим підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін із підстав, передбачених 375 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу відповідача Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради залишити без задоволення.

Рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 липня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 09 грудня 2022 року.

Головуючий:

Судді: