ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/2409/22
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
26 жовтня 2022 року Дарницький районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді Мицик Ю.С.
при секретарях: Пугач Д.С., Береговенко Н.Г., Сердюковій Г.В., Куцолабській І.А., Осадчуку С.В.,
учасники справи не з`явилися,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дарницького районного суду м. Києва, цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , про звернення стягнення на предмет іпотеки, -
Ухвалою суду від 28.09.2018 було відкрито провадження у цій цивільній справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання з повідомленням учасників справи, яким роз`яснено процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки.
Копію вказаної ухвали суду разом з копією позовної заяви та додатками до неї відповідач не отримав, а конверт із зазначеними документами повернувся на адресу суду.
Ухвалою суду від 20.12.2018 закрито підготовче провадження по справі та призначено її до судового розгляду по суті.
08.04.2019 в судовому засіданні представник відповідача подав заяву про закриття провадження у справі.
Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судових справ від 13.06.2019, вказану справу передано до провадження судді Мицик Ю.С.
Ухвалою від 18.06.2019 судді Дарницького районного суду м. Києва Мицик Ю.С, прийнято вказану справу до провадження, призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження в судове засідання.
27.02.2020 від представника АТ «Альфа-Банк» надійшла заява про заміну позивача його правонаступником.
Ухвалою суд від 27.02.2020 залучив до участі у справі, в якості правонаступника позивача ПАТ «Укрсоцбанк» - АТ «Альфа-Банк».
14.08.2020 представником позивача подано письмові пояснення.
Відповідач не скористався правом на подання відзиву, 24.02.2021 від представника відповідача надійшли письмові пояснення.
24.02.2021 ухвалою суд витребував від АТ "Альфа-Банк" повний розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за договором кредиту №031.29-08/094 від 12.02.2008, що був укладений між нею та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк", станом на день виконання ухвали.
У судове засідання сторони не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. При цьому, відповідач двічі не з`явився в судове засідання для розгляду справи по суті, про причини своєї неявки суду не повідомила.
Від представника позивача АТ «Альфа-Банк» надійшла заява, у якій просить судове засідання проводити без її участі, проти винесення заочного рішення не заперечує, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити позов у повному обсязі.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін та за згодою представника позивача ухвалити заочне рішення.
У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд доходить наступного.
Відповідно до статуту Акціонерного товариства «Альфа-Банк», затвердженого рішенням Спільних загальних зборів акціонерів АТ «Альфа-Банк» та АТ «УКРСОЦБАНК» від 21.11.2019 протокол № 1/2019, Акціонерне товариство «Альфа-Банк» є правонаступником щодо усього майна, прав та обов`язків Акціонерного товариства «УКРСОЦБАНК», яке свого часу мало назву Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «УКРСОЦБАНК».
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачені відсотки.
Між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 031.29-08/094 від 12.02.2008, за умовами якого кредитор зобов`язався надати позичальнику на умовах цього договору грошові кошти в сумі 690000,00 грн, а позичальник зобов`язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 13,25 процентів річних в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором з кінцевим строком повернення кредиту - 12.03.2026 (а.с. 5-10).
Також сторонами 24.06.2014 було укладено договір про внесення змін № 3 до договору кредиту № 031.29-08/094 від 12.02.2008, яким встановили процентну ставку за користування кредитом в розмірі 10% річних протягом дванадцятирічногго строку з дати підписання вказаного договору; встановили графік погашення кредиту та заборгованості, з кінцевим терміном погашення суми основної заборгованості та заборгованості по процентам до 12.04.2034; встановили черговість погашення заборгованості зо договором кредиту (а.с. 11-13).
Позивач виконав свої зобов`язання за договором та надав відповідачу кредитні кошти.
З метою забезпечення належного виконання зобов`язання за договорами кредиту № 031.29-08/094 від 12.02.2008, між кредитором АКБ СР «УКРСОЦБАНК» та позичальником, яким є ОСОБА_1 укладено іпотечний договір № 42.02-11/111 від 12.02.2008, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Затварницькою І.П., запис в реєстрі № 313, відповідно до якого іпотекодавець передав іпотекодержателю в іпотеку нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру, загальною площею 72,50 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Вартість предмета іпотеки за згодою сторін становить 818100,00 грн (а.с. 14-15).
Згідно з п. 4.1 договору іпотеки № 42.02-11/111 від 12.02.2008 у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем основних зобов`язань, іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Відповідно до пп. 4.5.1 п. 4.5 іпотечного договору іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із наступних способів, зокрема: на підставі рішення суду.
У разі звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду, реалізація предмета іпотеки здійснюється у спосіб, зазначений у відповідному рішення суду, а саме: шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження (пп. 4.6.2 п. 4.6. іпотечного договору).
Сторонами були укладені договори про внесення змін до іпотечного договору, зокрема.
За договором про внесення змін № 1 від 24.06.2014 до іпотечного договору № 42.02-11/111 від 12.02.2008 сторони привели п. 1.4.1, п. 1.4.2. іпотечного договору у відповідність до досягнутої згоди за кредитними договорами про збільшення строку кредитування (а.с. 16).
Внаслідок порушення умов кредитного договору в частині порядку та строків повернення позичених коштів у відповідача утворилась заборгованість за кредитним договором.
Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
У відповідності до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього кодексу.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ч. 1 ст. 527 ЦК України).
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 ЗУ «Про іпотеку».
Іпотекодавець (майновий поручитель) несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання в межах вартості предмета іпотеки (ст. 11 ЗУ «Про іпотеку»).
Відповідно до ст. 12 і ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» одним зі способів захисту прав та інтересів іпотекодержателя є звернення стягнення на предмет іпотеки.
Підставами звернення стягнення на предмет іпотеки є рішення суду, виконавчий напис нотаріуса або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (ч. 4 ст. 33 ЗУ «Про іпотеку»).
Позивач звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» та Закону України «Про іпотеку», тобто в порядку задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду.
Таким чином, позивач, як іпотекодержатель на власний розсуд обрав спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку у спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів із дотриманням норм законодавства.
Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється з урахуванням положень статті 39 Закону України «Про іпотеку».
Положеннями ч. 1 ст. 41 ЗУ «Про іпотеку», у редакції, чинній на момент звернення до суду з цим позовом, передбачено, що реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої ЗУ «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.
Отже, застосування такого способу захисту права, як звернення стягнення на предмет іпотеки, пов`язане виключно з невиконанням основного зобов`язання у встановлений строк (термін).
Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 23 лютого 2022 року у справі № 622/218/13-ц.
Отже, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів, нарахованих після закінчення строку дії договору позики.
Вищенаведені правові висновки узгоджуються з правовими висновками, викладеними в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2018 року у справі № 564/2199/15-ц (провадження № 61-2404св18).
З матеріалів справи вбачається, що у договорі від 24.06.2014 про внесення змін до кредитного договору сторони погодили кінцевий термін повернення кредиту до 12.04.2034.
Вказана обставина не оспорювалася представником позивача.
Таким чином, суд встановив, що строк виконання основного зобов`язання було змінено і право кредитодавця нараховувати передбачені договором відсотки припинилося.
Позивачем заявлено вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки, однак не надано актуального розміру кредитної заборгованості, та її складові, як передбачено ст. 39 ЗУ «Про іпотеку» де вказується що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації (у разі необхідності); спосіб реалізації предмета іпотеки; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки.
З вказаного розрахунку заборгованості вбачається, що банк продовжує нараховувати відповідачу заборгованість за відсотками згідно кредитного договору за ставкою 13,25 річних.
Для застосування такого способу захисту своїх прав, як звернення стягнення на предмет іпотеки, необхідно не тільки встановити факт невиконання або неналежного виконання основного зобов`язання, але й розмір заборгованості, в рахунок погашення якої буде звернуто стягнення.
Такий розмір, повинен бути підтверджений відповідними доказами.
При цьому, суд позбавлений можливості навести свої розрахунки, враховуючи, що в матеріалах справи відсутні дані про час направлення вимоги банком на адресу відповідача, тобто суд не може встановити час, з якого банк мав припинити нарахування відсотків встановлених кредитним договором.
На підставі вищевикладеного суд позбавлений можливості встановити всі складові заборгованості, та перевірити вірність їх нарахування, що впливає на визначення загального розміру заборгованості за кредитним договором, в рахунок погашення якої позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки у справі.
Відповідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Отже, процесуальним законом не передбачено те, що суд вчиняє ті чи інші процесуальні дії в інтересах будь-якої сторони у справі у випадку, якщо про це не заявлено відповідне клопотання.
Враховуючи, що позивачем не доведено розмір заборгованості, в рахунок погашення якої буде звернуто стягнення, а суд позбавлений можливості її встановити, за наведених вище підстав, відтак суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю вимог.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 10, 49, 76, 77-81, 89, 141, 209, 210, 247, 265, 274, 279, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -
В задоволенні позову Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , про звернення стягнення на предмет іпотеки, відмовити
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

СУДДЯ: Ю.С.МИЦИК