Номер провадження: 22-ц/813/2326/22
Номер справи місцевого суду: 495/658/18
Головуючий у першій інстанції Прийомова О.Ю.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.02.2022 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого судді - Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,

за участю секретаря - Чепрас А.І.,

учасники справи:

позивач - виконувач обов`язків керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури в інтересах Одеської обласної державної адміністрації, Департаменту архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області,

відповідачі - ОСОБА_1 , реєстратор юридичного департаменту Одеської міської раді Ярмошевич Денис Вікторович,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу першого заступника Одеської обласної прокуратури на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21 січня 2021 року у складі судді Прийомової О.Ю.,

в с т а н о в и в:

В січні 2018 року виконувач обов`язків керівника Білгород - Дністровської місцевої прокуратури, в інтересах держави в особі Одеської обласної державної адміністрації, департаменту Державного архітектурно - будівельної інспекції в Одеській області, звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , реєстратора юридичного департаменту Одеської міської ради Ярмошевича Дениса Вікторовича, про визнання незаконним та скасування рішення реєстратора про реєстрацію права власності, скасування запису про право власності на нерухоме майно та їх обтяжень, просить суд: визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обмежень реєстратора юридичного департаменту Одеської міської ради Ярмошевича Д.В. від 01.08.2016, на підставі якого за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на об`єкт нерухомості; скасувати запис в реєстрі прав власності на нерухоме майно № 15913452; стягнути відповідачів судовий збір.

Заявлені позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що прокуратурою області вивчалось питання будівництва в дельті річки Дністер, за наслідками якого установлено, що Департаментом ДАБК в Одеській області встановлені факти будівництва у природно-заповідній зоні річки Дністер. Так, згідно інформаційної довідки з Державного реєстру на нерухоме майно вбачається, що на підставі рішення реєстратора юридичного департаменту Одеської міської ради Ярмошевича Д.В. від 15.08.2016 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 30943314 від 15.08.2016, зареєстровано право приватної власності за ОСОБА_1 на будівлю відпочинку рибака та зберігання плавзасобів, що знаходяться АДРЕСА_1 . Згідно даних Інформаційної довідки, підставою виникнення права власності є декларація про готовність об`єкта до експлуатації серія та номер ОД 24, видана 01.08.2016 департаментом ДАБК в Одеській області. Позивач вважає вказане рішення державного реєстратора таким, що прийнято із порушенням вимог діючого законодавства, адже наказом Департаменту ДАБІ в Одеській області № 50,54 від 15.09.2017 «Про скасування декларації про готовність до експлуатації об`єкта, який належить до І-ІІІ категорії складності» скасовано декларацію про готовність до експлуатації об`єкта, який належить до І-ІІІ категорії складності, зареєстрованої 01.08.2015 за № ОД 24 з будівництва будівлі відпочинку рибака та зберігання плавзасобів за адресою: АДРЕСА_1 , замовник - ОСОБА_1 .. Окрім того, відомості щодо реєстрації права власності або користування земельною ділянкою за ОСОБА_1 відсутні. Таким чином, на думку позивача, державним реєстратором проведено державну реєстрацію прав на нерухоме майно без наявності усіх необхідних документів. Тому, ураховуючи те, що державним реєстратором рішення про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 прийнято на підставі, зокрема декларації про готовність об`єкту до експлуатації, яка на теперішній час скасована, та без наявності відповідних документів, що посвідчують право власності або право користування земельною ділянкою, то рішення про реєстрацію права власності та запис про реєстрацію права власності мають бути скасовані. На підставі вищевикладеного позивач і звернувся до суду з відповідним позовом.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21 січня 2021 року в задоволені позову відмолено.

Перший заступник Одеської обласної прокуратури подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та стягнути на користь Одеської обласної прокуратури судовий збір за подачу апеляційної скарги.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що будь-яких рішень про передачу земельних ділянок у власність/користування ОСОБА_1 органами виконавчої влади чи місцевого самоврядування не приймались, реєстрація такого права в порядку визначеному Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не здійснювалась. Вказує на те, що наявність хоча б однієї із трьох зазначених у ч. 1 ст. 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним. Суд при винесенні рішення не надав належної оцінки факту відсутності у відповідача права власності або користування земельною ділянкою, на яких розташовані спірні об`єкти нерухомості. Оскільки ОСОБА_1 здійснив будівництво на земельній ділянці, яка йому для цієї мети у власність або користування не відводилися, реєстрація поданої ним декларацій про готовність об`єктів до експлуатації здійснена за відсутності правових підстав. Суд залишив поза увагою, що спірний об`єкт будівництва самочинно зведений на правому березі ріки Дністер, через що, в умовах нарощування антропогенних навантажень на природне середовище, розвитку суспільного виробництва і зростання матеріальних потреб виникає необхідність розробки і додержання особливих правил користування водними ресурсами, раціонального їх використання та екологічно спрямованого захисту. Отже, внаслідок неправомірних дій відповідача ОСОБА_1 щодо розміщення самочинного будівництва на землях, які перебувають під особливої охороною держави порушено право власності на землю держави та народу України загалом. При цьому, відповідачем набуто право власності на новостворений об`єкт нерухомості у спосіб, що ставить добросовісність його поведінки під обґрунтований сумнів, оскільки йому достеменно було відомо про відсутність правових підстав здійснення будівництва на земельній ділянці, розташованої на березі ріки Дністер.

21.12.2021 ОСОБА_1 надав суду відзив на апеляційну скаргу та просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, посилаючись на те, що наявність зареєстрованої ДАБІ декларації про готовність є для державного реєстратора законною підставою для реєстрації права власності на новозбудоване нерухоме майно. Весь передбачений вичерпний перелік документів, встановлений п. 40, 41 Порядку 1127 надавався ОСОБА_1 державному реєстратору. Вважає, що в позовній заяві відсутнє належне обґрунтування виключності випадку для подання позову прокурором в інтересах держави. Зокрема, не вказано чому Одеська обласна державна адміністрація та Департамент Державного архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області не можуть здійснювати або неналежним чином здійснюють відповідні повноваження щодо захисту інтересів держави в даному спорі.

Заслухавши суддю-доповідача, представників учасників процесу, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Встановлено, що на підставі Декларації про готовність об`єкта до експлуатації серії та номер ОД 24, виданої 01.08.2016 ДДАБІ в Одеській області, державним реєстратором юридичного департаменту Одеської міської ради Ярмошевич Д.В. за ОСОБА_1 зареєстроване право власності на будівлі відпочинку рибака та зберігання плавзасобів, загальною площею 230,1 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 .

Наказом №56 15.09.2017 Департаменту ДАБІ в Одеській області скасовано реєстрацію декларації про готовність об`єкта до експлуатації, зареєстрованої 01.08.2016 за № ОД 24, отже відпали підстави виникнення права власності ОСОБА_1 на комплекс будівель та споруд.

Відповідно до ч.2ст.39-1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»

у разі виявлення відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю факту подання недостовірних даних, наведених у надісланому повідомленні чи зареєстрованій декларації, які є підставою вважати об`єкт самочинним будівництвом, зокрема, якщо він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи без належно затвердженого проекту або будівельного паспорта, а також у разі набрання законної сили судовим рішенням про скасування містобудівних умов та обмежень відповідний орган державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду звертається до суду із позовом про скасування реєстрації такої декларації або про припинення права на виконання підготовчих або будівельних робіт, набутого на підставі поданого повідомлення.

Відомості про набрання законної сили судовим рішенням про скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації або права на початок виконання підготовчих або будівельних робіт, набутого на підставі поданого повідомлення, вносяться до Реєстру будівельної діяльності.

Відповідно до ч. 4 смт 373 ЦК України власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.

Частинами 1 та 4 ст. 375 ЦК України передбачено, що власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

При цьому ч. 2 вказаної статті визначає, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Аналіз наведеної норми дозволяє виділити наступні ознаки самочинного будівництва: об`єкт нерухомого майна збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети у встановленому порядку; відсутність належного дозволу чи належно затвердженого проекту для будівництва; створення об`єкта з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Кожна із зазначених ознак є самостійною і достатньою для того, щоб визнати об`єкт нерухомого майна самочинним будівництвом. Тому, при вирішенні спору, що виникає у зв`язку з будівництвом на земельній ділянці об`єкта нерухомості, повинно досліджуватися питання наявності дозвільної документації на будівництво спірних об`єктів і документів про виділення земельної ділянки.

Як встановлено, рішення про надання земельної ділянки у користування ОСОБА_1 не надавалося, що є ознакою самочинності будівництва, тому суд першої інстанції помилково дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

В свою чергу, відсутність правових підстав користування земельною ділянкою є достатньою ознакою самочинного будівництва, тому доводи про те, що декларація вичерпала свою дію, а тому її скасування не має правових наслідків, у цьому спорі на зміст виниклих відносин не впливає.

Частиною 2 ст. 331 ЦК України визначено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення таких відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державний реєстр прав на нерухоме майно містить записи про зареєстровані речові права на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва, їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав, відомості та електронні копії документів, поданих у паперовій формі, або документи в електронній формі, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документи, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав на нерухоме майно у процесі проведення таких реєстраційних (ч. 1 ст. 12 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

Разом з тим державній реєстрації підлягає заявлене право, державна реєстрація якого здійснюється суб`єктом державної реєстрації прав не за власною ініціативою, а на підставах, установлених законом, зокрема за заявою про державну реєстрацію прав, поданою особою, за якою здійснюється реєстрація права. Тобто відносини у сфері державної реєстрації речового права виникають саме між суб`єктом звернення за такою послугою та суб`єктом, уповноваженим здійснювати відповідні реєстраційні дії.

При цьому навіть якщо буде встановлено, що суб`єкт державної реєстрації прав дотримався законодавства при внесенні запису про проведену державну реєстрацію права за іншою особою, це не є перешкодою для задоволення позову щодо скасування цього запису, якщо наявність такого запису порушує права чи охоронювані законом інтереси позивача.

Як вже було зазначено, ч. 2 ст. 376 ЦК України передбачено, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

У силу ст. ст. 3, 169 та 172 ЦК України органи місцевого самоврядування є органами, через які територіальні громади набувають і здійснюють цивільні права та обов`язки як учасники цивільних відносин.

За змістом ст. 122 Земельного кодексу України визначено, що районні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а)ведення водного господарства; б)будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури тощо); з урахуванням вимог частини сьомої цієї статті; в)індивідуального дачного будівництва.

Частиною 5 статті 122 Земельного Кодексу України передбачено, що обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.

Вбачається, що розміщення комплексу нежитлових будівель не підпадає під жодне цільове призначення земель, визначене ч.3ст.122 Земельного Кодексу України, розпорядження якими здійснюють районні адміністрації, тому передача земель для вказаних цілей (для будівництва та обслуговування будівлі для відпочинку рибака та зберігання плавзасобів за межами населеного пункту) здійснюється Одеською обласною державною адміністрацією.

Таким чином, Одеська обласна державна адміністрація уповноважена здійснювати функції власника земельної ділянки, зокрема вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, а тому пред`явлення вимог в її інтересах є правомірним.

Так частиною 2 ст. 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Частиною 3 вказаної статті передбачено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

До компетенції Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області належали функції з прийняття об`єктів до експлуатації.

Встановлено, що 22.01.2018 до подання позовної заяви прокурор звертався до Одеської обласної державної адміністрації та Департаменту ДАБІ в Одеській області з повідомленням про порушення норм права відповідачами та намір звернутися з позовом до суду, проте самостійно позов цими органами не подано, а Департамент ДАБІ в Одеській області просив про пред`явлення позову на захист прав.

Верховний Суд України у постанові від 13 червня 2017 року у справі N п/800/490/15 (провадження N 21-1393а17) зазначив, що протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень -це зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи в нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені. Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Значення мають юридичний зміст, значимість, тривалість та межі бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.

Таким чином, звертаючись із позовом прокурор обґрунтував підстави представництва, однією з яких можна вважати бездіяльність відповідних органів, що спростовує доводи відповідача про відсутність у прокурора правових підстав для представництва інтересів держави в особі Одеської обласної державної адміністрації, Департаменту Державного архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області, оскільки вони не ґрунтуються на законі.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд вказаних обставин не врахував, безпідставно послався на неправомірність проведеної перевірки ДАБІ, оскільки суті спору це не стосується, правомірність дій не була предметом оскарження.

Зважаючи на викладене, рішення суду як таке, що не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України підлягає скасуванню із ухваленням нового про часткове задоволення позову про визнання незаконним, скасування рішення державного реєстратора з мотивів та підстав, викладених вище.

Разом із тим слід відмовити в задоволенні вимог, пред`явлених до реєстратора як відповідача, оскільки спір щодо правомірності набуття права власності виник між позивачем та власником майна, чиє право оспорюється, в той час як державний реєстратор в цих відносинах виконує лише функцію визнання прав, проте не є належним відповідачем.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу першого заступника Одеської обласної прокуратури задовольнити.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21 січня 2021 року скасувати.

Позов виконувача обов`язків керівника Білгород - Дністровської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Одеської обласної державної адміністрації, Департаменту Державного архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області задовольнити частково.

Визнати незаконним, скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень реєстратора юридичного департаменту Одеської міської ради Ярмошевича Дениса Вікторовича від 01.08.2016, індексний номер 30943314 про реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на будівлю відпочинку рибака та зберігання плавзасобів, за адресою: АДРЕСА_1 , скасувати запис про реєстрацію права власності на майно за №208 щодо реєстрації за ОСОБА_1 права власності на будівлю відпочинку рибака та зберігання плавзасобів, за адресою: АДРЕСА_1 .

В задоволенні позову виконувача обов`язків керівника Білгород - Дністровської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Одеської обласної державної адміністрації, Департаменту Державного архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області до ОСОБА_1 про скасування запису відмовити.

В задоволенні позову виконувача обов`язків керівника Білгород - Дністровської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Одеської обласної державної адміністрації, Департаменту Державного архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області до реєстратора юридичного департаменту Одеської міської раді Ярмошевича Дениса Вікторовича про визнання рішення незаконним, скасування, скасування запису про реєстрацію відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Одеської обласної прокуратури судові витрати в розмірі 8810 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складений 18.03.2022.

Головуючий:

Судді: