ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6849/22 Справа № 212/2478/22 Суддя у 1-й інстанції - Козлов Д.О. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2022 року м.Кривий Ріг

Справа № 212/2478/22

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

секретар судового засідання - Гладиш К.І.

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 серпня 2022 року, яке ухвалене суддею Козловим Д.О. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 10 серпня 2022 року, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», на теперішній час Акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат» (надалі АТ «Кривбасзалізрудком», АТ «Криворізький залізорудний комбінат») про визнання наказу незаконним, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначив, що він 03 лютого 2005 року, за наказом № 8-к, був прийнятий на роботу підземним гірничим майстром ВАТ "Кривбасзалізрудком", а 07 травня 2018 року, за наказом №538, був переведений диспетчером виробничого відділу шахтобудівельного управління АТ "Кривбасзалізрудком".

03 травня 2022 року позивач був звільнений за прогул без поважних причин за п. 4 ст. 40 КЗпП, відповідно до наказу №989-к від 3 травня 2022 року.

Позивач вважає, що він був звільнений незаконно, оскільки Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 був введений в Україні воєнний стан, строк дії якого продовжено.

09 березня 2022 року позивач подав заяву про відпустку без збереження заробітної плати на період дії військового стану з 10 березня 2022 року по 8 квітня 2022 року, яка необхідна була для евакуації онуків до смт. Східниці Львівської області. Оскільки він не міг виїхати з смт. Східниці Львівської області до м. Кривого Рогу, то подзвонив до начальника відділу заробітної плати ОСОБА_2 , повідомивши їй в телефонній розмові вказані обставини, та що він направить рекомендованим листом заяву про надання йому відпустки без збереження зарплати на період дії військового стану з 9 квітня 2022 року, яку він надіслав 7 квітня 2022 року поштою відповідачу. Отже вважав, що він був відсутнім на робочому місці з 9 квітня 2022 року з поважних причин, а звільнення його з роботи не відповідає вимогам закону.

Таким чином, просить суд: скасувати наказ №989-к від 3 травня 2022 року про його звільнення, поновити його на займаній посаді диспетчера виробничого відділу шахтобудівельного управління, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, а також відшкодувати спричинені йому моральні страждання, які він оцінює у розмірі 32500 грн., стягнувши з відповідача також судові витрати та витрати, понесені на правову допомогу.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 серпня 2022 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на неврахування судом доказів, які дійсно мають значення для справи, та на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивач направив на адресу АТ "Кривбасзалізрудком" заяву про надання йому відпустки без збереження заробітної плати, у зв`язку з бойовими діями на території України, яка була погоджена його безпосереднім керівником, а при отриманні цієї заяви саме роботодавець повинен був направити заяву на погодження Голові правління підприємства, що не було зроблено. Зазначає, що його взагалі не було повідомлено про результати розгляду цієї заяви та він вважав, що має право на відпустку без збереження заробітної плати. Наполягає на тому, що його відсутність на робочому місці не можна кваліфікувати, як прогул, оскільки він був змушений вивезти онуків у безпечне місце, у зв`язку з бойовими діями. Просить врахувати, що він працював на АТ "Кривбасзалізрудком" на протязі 17 років та за цей час ним не було допущено жодного порушення трудової дисципліни, а тому застосування до нього дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення є безпідставним.

У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, відповідач АТ "Кривбасзалізрудком" зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому ухвалу суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача АТ "Кривбасзалізрудком" Власкіну Т.Я., яка заперечувала проти доводів апеляційної скарги та просила залишити її без задоволення, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 03 лютого 2005 року працював на різних посадах на АТ "Кривбасзалізрудком" (підземним гірничим майстром, електрослюсарем черговим та з ремонту устаткування, диспетчером виробничого відділу).

Відповідно до наказу № 989-к від 03 травня 2022 року ОСОБА_1 був звільнений за прогул без поважної причини за п. 4 ст. 40 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки позивача НОМЕР_1 та копією наказу № 989-к від 03 травня 2022 року по АТ "Кривбасзалізрудком" про звільнення ОСОБА_1 з посади на підстав п. 4 ст. 40 КЗпП, з яким позивача було ознайомлено 03 травня 2022 року з видачою трудової книжки під розпис (а. с. 10, 12, 31-32, 33-34).

Наказ АТ "Кривбасзалізрудком" № 989-к від 03 травня 2022 року був прийнятий відносно ОСОБА_1 на підставі відсутності виправдувальних документів відсутності позивача на роботі у період з 10.04.2022 року по 24.04.2022 року, без поважних причин, що підтверджується табелем обліку робочого часу шахтобудівельного управління АТ "Кривбасзалізрудком" за квітень 2022 року, чим позивач порушив правила внутрішнього трудового розпорядку комбінату (а. с. 35).

У своїй пояснювальній записці ОСОБА_1 вказував, що він взяв відпустку без збереження зарплати на період воєнного стану з 10 березня 2022 року по 8 квітня 2022 року, вподальшому він подав 07 квітня 2022 року поштою заяву про надання йому ще відпустки без збереження зарплати з 09 квітня 2022 року на період військового стану. Також зазначив, що він приїхав до м. Кривого Рогу 23 квітня 2022 року через захворювання матері (а. с. 37).

До справи долучено заяву ОСОБА_1 від 05 квітня 2022 року, отриману поштою 21 квітня 2022 року представниками АТ "Кривбасзалізрудком", про надання позивачу відпустки без збереження заробітної плати на період дії військового стану з 9 квітня 2022 року, яку було надіслано поштою 7 квітня 2022 року на адресу відповідача, що підтверджується фіскальним чеком ПАТ «Укрпошта» та копією конверту на адресу АТ "Кривбасзалізрудком" (а. с. 13, 14, 38, 39).

Відповідно до наказу № 22-61/24 від 10 березня 2022 року по АТ "Кривбасзалізрудком" вбачається, що ОСОБА_1 була надана відпустка без збереження заробітної плати на період з 10 березня 2022 року по 08 квітня 2022 року на підставі ст. 26 Закону України «Про відпустки», з яким позивача було ознайомлено під розпис, який було винесено відповідно до заяви ОСОБА_1 від 09 березня 2022 року про надання йому відпустки без збереження заробітної плати, тривалістю 30 днів, згідно із п. 6 ст. 25 Закону України «Про відпустки», як пенсіонеру, що підтверджується копією пенсійного посвідчення ОСОБА_1 № НОМЕР_2 (а. с. 40).

Відповідно до наказу АТ «Кривбасзалізрудком» вже від 22 липня 2022 року № 22-91/24 було внесено зміни до наказу № 22-61/24 від 10 березня 2022 року, шляхом заміни за текстом такого наказу підставу надання відпустки ОСОБА_1 «ст. 26 Закону про відпустки» на «п. 6 ст. 25 Закону про відпустки», чим було виправлено двозначне тлумачення підстав надання позивачу відпустки без збереження заробітної плати з 10 березня 2022 року по 08 квітня 2022 року.

ОСОБА_1 був обізнаний із тим, що йому з 10 березня 2022 року надається відпустка за п. 6 ст. 25 Закону України «Про відпустки», як пенсіонеру, оскільки він сам вказував таку підставу при написанні відповідної заяви від 09 березня 2022 року про відпустку (а. с. 41).

Заява позивача від 9 березня 2022 року про надання йому відпустки за п. 6 ст. 25 Закону України "Про відпустки" була погоджена із начальником ШБУ, начальником дільниці, гірничим нормувальником та інспектором відділу кадрів після узгодження із юридичним відділом, внаслідок чого був виданий відповідний наказ від 10 березня 2022 року № 22-61/24.

Відповідно до наказу АТ «Кривбасзалізрудком» № 2942 від 12 липня 2021 року «Про право підпису наказу (розпорядження) про надання щорічної відпустки», доведеного до відома керівництва ШБУ, вбачається, що право підпису з надання такої відпустки працівникам шахтобудівельного управління комбінату належить директору ШБУ, начальнику дільниці, гірничому нормувальнику та інспектору з кадрів. В той же час накази про надання усіх інших відпусток (зокрема, без збереження заробітної плати) даним працівникам відбувається виключно на підставі позитивної резолюції Голови правління АТ «Кривбасзалізрудком».

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що письмові докази є належними та допустимими доказами відсутності позивача на робочому місці без поважних причин, а позивачем у свою чергу не надано до суду належних доказів на підтвердження доводів щодо його незаконного звільнення.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені судом.

Відповідно до ст. 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Право громадян на працю забезпечується державою, а трудовий договір може бути розірваний лише з підстав і в порядку, передбаченому трудовим законодавством (ст. ст. 2, 36, 40, 41 КЗпП України).

Відповідно до пункту 4 статті 40 КЗпП роботодавець може розірвати трудовий договір (як укладений на невизначений строк, так і строковий до закінчення його чинності) з працівником у разі його прогулу (в т. ч. у разі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Відповідно до п. 22, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" № 9 від 6 листопада 1992 року роз`яснено, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судом необхідно з`ясувати в чому конкретно проявилось порушення трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 і п.1 ст.41 КЗпП України чи додержані власником або уповноваженими ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи не застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

При розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Отже, для правильного вирішення спору про звільнення, суду необхідно надати оцінку причинам поважності відсутності на роботі працівника.

У постанові Верховного Суду від 6 березня 2018 року в справі № 235/2284/17 (провадження № 61-72св17) зроблено висновок, що основним критерієм віднесення причин відсутності працівника на роботі до поважних є наявність об`єктивних, незалежних від волі самого працівника обставин, які повністю виключають вину працівника.

Аналогічно в постанові Верховного Суду від 26 червня 2019 року в справі № 572/2944/16-ц (провадження № 61-20505св18) зазначено, що, крім встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше ніж три години протягом робочого дня, визначальним фактором для розв`язання питання про законність звільнення позивача є з`ясування поважності причини його відсутності. Поважними визнаються такі причини, які виключають вину працівника. До поважних причин відсутності на робочому місці слід відносити такі обставини, як стихійні лиха, хвороба працівника або членів його сім`ї, нерегулярна робота транспорту, участь працівника в порятунку людей або майна, відмова від незаконного переведення та невихід у зв`язку із цим на нову роботу.

Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Європейський суд з прав людини зауважив, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року).

Матеріалами справи підтверджено та сторонами визнається, що позивач ОСОБА_1 був відсутній на роботі у період з 10.04.2022 року по 24.04.2022 року.

Спір між сторонами виник з приводу наявності поважних причин відсутності ОСОБА_1 на робочому місці у період з 10.04.2022 року по 24.04.2022 року.

З матеріалів справи вбачається, що 09 березня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до АТ «Кривбасзалізрудком» із заявою про надання йому відпустки без збереження заробітної плати тривалістю 30 днів, згідно із п. 6 ст. 25 Закону України «Про відпустки», як пенсіонеру, що підтверджується копією пенсійного посвідчення ОСОБА_1 № НОМЕР_2 .

Відповідно до наказу № 22-61/24 від 10 березня 2022 року по АТ "Кривбасзалізрудком", ОСОБА_1 була надана відпустка без збереження заробітної плати на період з 10 березня 2022 року по 08 квітня 2022 року на підставі ст. 26 Закону України «Про відпустки», з яким позивача було ознайомлено під розпис (а. с. 40).

Відповідно до наказу АТ «Кривбасзалізрудком» від 22 липня 2022 року № 22-91/24 було внесено зміни до наказу № 22-61/24 від 10 березня 2022 року, шляхом заміни за текстом такого наказу підставу надання відпустки ОСОБА_1 «ст. 26 Закону про відпустки» на «п. 6 ст. 25 Закону про відпустки», чим було виправлено двозначне тлумачення підстав надання позивачу відпустки без збереження заробітної плати з 10 березня 2022 року по 08 квітня 2022 року.

05 квітня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до АТ «Кривбасзалізрудком» із заявою про надання йому відпустки без збереження заробітної плати на період дії військового стану з 09 квітня 2022 року, яку було надіслано поштою 07 квітня 2022 року на адресу відповідача, що підтверджується фіскальним чеком ПАТ «Укрпошта» та копією конверту на адресу АТ "Кривбасзалізрудком".

АТ "Кривбасзалізрудком" отриману вказану заяву поштою 21 квітня 2022 року (а. с. 13, 14, 38, 39).

Право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи. Іноземці та особи без громадянства, які працюють в Україні, мають право на відпустки нарівні з громадянами України (стаття 2 Закону України «Про відпустки»).

Відповідно до пункту 5 статті 4 Закону України «Про відпустки» одним із видів відпусток є відпустка без збереження заробітної плати, яка надається відповідно до статей 25, 26 цього Закону.

Статтею 25 Закону України «Про відпустки» визначено випадки, у яких відпустка без збереження заробітної плати, за бажанням працівника, надається в обов`язковому порядку , й підстав, передбачених цією статтею, в редакції станом на 05 квітня 2022 року, позивач ОСОБА_1 у заяві про надання відпустки без збереження заробітної плати не зазначав.

Відпустка без збереження заробітної плати за згодою сторін передбачена статтею 26 зазначеного Закону . Так, за сімейними обставинами та з інших причин працівнику може надаватися відпустка без збереження заробітної плати на термін, обумовлений угодою між працівником та власником або уповноваженим ним органом, але не більше 15 календарних днів на рік. У разі встановлення Кабінетом Міністрів України карантину відповідно до Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" термін перебування у відпустці без збереження заробітної плати на період карантину не включається у загальний термін, встановлений частиною першою цієї статті.

Таким чином, основною підставою для надання ОСОБА_1 відпустки без збереження заробітної плати на період дії військового стану з 09 квітня 2022 року має бути: згода сторін, сімейні обставини та інші причини. Сам по собі факт подання працівником заяви про надання відпустки без збереження заробітної плати не є доказом погодження такої заяви роботодавцем та не покладає на власника обов`язку видати відповідний наказ.

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 5 липня 2021 року по справі № 344/6789/20.

Наказ про надання ОСОБА_1 відпустки на підставі його заяви 05 квітня 2022 року роботодавцем АТ «Кривбасзалізрудком» не виносився, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов вірного висновку про самовільне використання позивачем, без погодження з АТ «Кривбасзалізрудком», відпустки без збереження зарплати та відсутність на робочому місці у період з 10.04.2022 року по 24.04.2022 року без поважних причин.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач направив на адресу АТ "Кривбасзалізрудком" заяву про надання йому відпустки без збереження заробітної плати, у зв`язку з бойовими діями на території України, яка була погоджена його безпосереднім керівником, а при отриманні цієї заяви саме роботодавець повинен був направити заяву на погодження Голові правління підприємства, що не було зроблено та його взагалі не було повідомлено про результати розгляду цієї заяви, у зв`язку з чим він вважав, що має право на відпустку без збереження заробітної плати, колегією суддів відхиляються, оскільки, факт неузгодженості надання позивачеві відпустки встановлено судом та доводить факт самовільного залишення місця роботи.

Доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 про те, що його відсутність на робочому місці не можна кваліфікувати, як прогул, оскільки він був змушений вивезти онуків у безпечне місце, у зв`язку з бойовими діями, колегією суддів не приймаються, з огляду на наступне.

Так, відповідно до «Переліку територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні)» (з подальшими змінами), затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25 квітня 2022 року № 75, до наведених територіальних громад Криворізького району Дніпропетровської області віднесено Широківську селищну територіальну громаду та Зеленодольську міську територіальну громаду.

Однак, місто Кривий Ріг не було включено до «Переліку територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні)».

З огляду на викладене, не можна вважати обґрунтованими доводи позивача про його відсутність на роботі у зв`язку з бойовими діями, оскільки такі не проводились у місті Кривому Розі та прилеглих околицях міста, що свідчить про наявність права відповідача для застосування до позивача положень п. 4 ст. 40 КЗпП України.

При цьому, посилаючись на необхідність вивезення онуків у безпечне місце, позивач ОСОБА_1 , ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції, не надав жодних доказів щодо перебування на його утриманні онуків або ж неможливості когось із батьків дітей забезпечити їх перебування в іншому регіоні України.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів не вбачає обставин, які можна кваліфікувати, як поважні причини відсутності ОСОБА_1 на роботі у вказані дні, у зв`язку з чим вважає, що, суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 серпня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 20 грудня 2022 року

Головуючий:

Судді: