Справа №731/90/22
Провадження №2/731/71/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2022 року смт Варва

Варвинський районний суд Чернігівської області в складі:

судді Савенка А.І.,

за участю секретаря Борсук А.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , Варвинської селищної об`єднаної територіальної громади в особі Варвинської селищної ради Прилуцького району Чернігівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_6 , про встановлення факту належності правовстановлюючого документа та визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Варвинського районного суду Чернігівської області перебуває вказана цивільна справа.

В обґрунтування позовних вимог позивач ОСОБА_1 посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_7 . Після смерті матері відкрилася спадщина, яка складається із земельної ділянки, частини квартири та житлового будинку АДРЕСА_1 . Спадщину після смерті матері вона прийняла, отримала земельну ділянку та частину квартири. Проте, звернувшись до нотаріуса із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, який розташований у с. Світличне, вона отримала відмову, оскільки неможливо встановити, що поданий документ, який посвідчує право власності на житловий будинок, належить саме спадкодавцеві ОСОБА_7 , адже у свідоцтві про право особистої власності на домоволодіння власником майна вказана ОСОБА_7 . Таким чином, вона не має змоги реалізувати своє право на оформлення права на спадщину в позасудовому порядку.

З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 08 червня 2022 року (а.с. 91-94), просить встановити факт належності ОСОБА_7 свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння АДРЕСА_2 , виданого 01 лютого 1990 року виконавчим комітетом Світличненської сільської ради народних депутатів Варвинського району Чернігівської області на ім`я ОСОБА_7 , а також визнати за нею, ОСОБА_1 , право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері - ОСОБА_7 , на житловий будинок та господарські будівлі, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 27 травня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та призначено відкрите підготовче судове засідання у справі на 24 червня 2022 року.

08 червня 2022 року позивач ОСОБА_1 подала до суду заяву про збільшення позовних вимог (а.с. 91-94).

Ухвалою суду від 24 червня 2022 року прийнято заяву позивача ОСОБА_1 про збільшення розміру позовних вимог до розгляду, відкладено підготовче судове засідання на 15 липня 2022 року з метою надання відповідачам строку для надання відзивів на позовну заяву (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог), а третій особі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - для надання письмових пояснень щодо відповідного позову.

12 липня 2022 року від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_6 , до суду надійшли письмові пояснення щодо позову з додатками (а.с. 157-158, 159-191).

Ухвалою суду від 15 липня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду на 05 вересня 2022 року.

У зв`язку з неявкою відповідача ОСОБА_5 та його представника ОСОБА_4 судове засідання, призначене на 05 вересня 2022 року, відкладено до 23 вересня 2022 року.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_2 збільшені позовні вимоги підтримали у повному обсязі.

Позивач ОСОБА_8 надала пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві.

Представник позивача ОСОБА_2 підтримав позовні вимоги ОСОБА_1 у повному обсязі та просив їх задовольнити. Наголосив, що позивач зверталась до суду з позовними вимогами, зважаючи на що, строк позовної давності не був пропущений.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 визнала у повному обсязі і наполягала на їх задоволенні.

Відповідач ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, відзиву на позов не подав, забезпечив участь у судовому засіданні свого представника.

Представник відповідача ОСОБА_5 - адвокат Жайворонко І.В. у судовому засіданні позов не визнав, вказав, що право власності померлої на домоволодіння не підтверджується належним документом, встановлення факту належності правовстановлюючого документу неможливе через смерть власника та зробив усну заяву про застосування до вимог позивача строку позовної давності. Окремо вказав, що сторона відповідача визнає той факт, що померла спадкодавця - ОСОБА_7 , є матір`ю ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 .

Представник відповідача Варвинської селищної об`єднаної територіальної громади в особі Варвинської селищної ради Прилуцького району Чернігівської області - Кальний О.В., будучи належно повідомленим про дату, час та місце судового засідання, у засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи без участі представника відповідача за наявним матеріалами справи, у якому повідомив, що селищна рада не претендує на спірне домоволодіння (а.с. 95-96).

Від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_6 , 17 червня 2022 року надійшла заява про розгляд справи без її участі, а також без участі відповідача ОСОБА_5 (а.с. 110). 12 липня 2022 року ОСОБА_6 подала до суду письмові пояснення щодо позову з додатками (а.с. 157-158, 159-191). У письмових поясненнях ОСОБА_6 проти позову заперечила, пояснила, що в 1986 році ОСОБА_7 вибула зі спірного господарства та 24 роки жила у своєї дочки - ОСОБА_1 , щоб та мала можливість отримати квартиру з більшою житловою площею. Вони з чоловіком - ОСОБА_5 , який доводиться померлому спадкодавцю ОСОБА_7 сином, а позивачу ОСОБА_1 братом, будувалися тривалий час. Будівництво розпочалося з 1974 року та закінчилося вже після того, як мати поїхала жити до дочки. Мати заповідала ОСОБА_1 земельну ділянку, але будинку не заповідала. Зараз вони з чоловіком ОСОБА_5 пенсіонери, мають незадовільний стан здоров`я та незначні доходи, прожили у спірному будинку 48 років, іншого житла в них немає. Просить суд відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 доводиться позивачеві ОСОБА_1 матір`ю, що підтверджується копіями свідоцтв про народження та свідоцтв про одруження (а.с. 9, 10, 11, 12).

24 травня 2005 року ОСОБА_7 склала заповіт на ім`я ОСОБА_1 , згідно з яким заповідала останній земельну частку (пай), що знаходиться на території Світличненської сільської ради Варвинського району Чернігівської області (а.с. 77).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 7).

Спадщину після смерті ОСОБА_7 прийняла її дочка - позивачка у справі ОСОБА_1 , що підтверджується матеріалами спадкової справи, зокрема, заявами про прийняття спадщини, заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину за заповітом та за законом (а.с. 67, 85, 87), а також самими свідоцтвами про право на спадщину (а.с. 86, 88).

Так, 18 липня 2012 року ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 6,0100 га, кадастровий номер :06:000:0623 (а.с. 86), а 28 квітня 2016 року - свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку квартири під АДРЕСА_3 (а.с. 88).

З матеріалів спадкової справи вбачається, що інші спадкоємці до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 не звертались (а.с. 66-89).

При цьому, відповідач ОСОБА_3 07 лютого 2011 року подала нотаріусу заяву про відмову від обов`язкової частки в спадщині (а.с. 78).

Відповідач ОСОБА_5 як на час подання позовної заяви, так і на час розгляду справи заяв про прийняття спадщини не подавав, із заявами про надання додаткового строку для прийняття спадщини до суду не звертався.

27 квітня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок під АДРЕСА_1 (а.с. 89), проте отримала відмову, яка мотивована неможливістю встановити, що поданий документ, який посвідчує право власності на житловий будинок, належить саме спадкодавцеві ОСОБА_7 , адже у свідоцтві № НОМЕР_1 про право особистої власності на домоволодіння, виданому Світличненською сільською радою 01 лютого 1990 року, власником майна вказана ОСОБА_7 (а.с. 8).

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Також, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Згідно з п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд може встановити факт належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу.

Відповідно до свідоцтва про народження позивача ОСОБА_1 її матір`ю є ОСОБА_7 (а.с. 10).

У свідоцтві про народження відповідача ОСОБА_3 , у графі «мати», також вказана ОСОБА_7 (а.с. 79).

Відповідно до свідоцтва про народження відповідача ОСОБА_5 його матір`ю є ОСОБА_7 (а.с. 160).

У довідках № 02-25/1437 від 08 червня 2022 року та № 02-25/1447 від 09 червня 2022 року, виданих Варвинською селищною радою на підставі погосподарських книг Світличненської сільської ради, вказано, що головою сім`ї була ОСОБА_7 , а з нею мешкали її син ОСОБА_5 та невістка ОСОБА_6 (а.с. 163, 164).

Так само, у довідці Світличненської сільської ради № 122 від 23 червня 2016 року зазначено, що разом з ОСОБА_5 за адресою: колгосп імені Кірова, село Світличне, були зареєстровані: дружина ОСОБА_6 , син - ОСОБА_9 , дочка - ОСОБА_10 , мати - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка вибула із господарства у Варву в 1986 році (а.с. 165).

З довідки комунального підприємства «Прилуцьке МБТІ» Чернігівської обласної ради № 1008 від 08 червня 2016 року вбачається, що згідно з матеріалами архівної справи КП «Прилуцьке МБТІ» в АДРЕСА_1 станом на 31 грудня 2012 року зареєстровано право власності на житловий будинок за ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого Світличненською сільською радою 01 лютого 1990 року (а.с. 14).

В інвентаризаційно-технічній справі № 238 на домоволодіння знаходиться свідоцтво № 137 від 01 лютого 1990 року, яким виконком сільської Ради народних депутатів посвідчує, що ціле домоволодіння, яке розташоване в АДРЕСА_1 , дійсно належить ОСОБА_7 на праві особистої власності (справа №731/365/16-ц, а.с. 22, том 3), а також висновок про реєстрацію будинку (домоволодіння) (справа №731/365/16-ц, а.с. 23, том 3).

Разом з тим, ніким з учасників справи не оспорюється той факт, що відповідач ОСОБА_5 , відповідач ОСОБА_3 та позивач ОСОБА_1 доводяться один одному рідними братом та сестрами.

Наведене свідчить про те, що в офіційних документах спадкодавця ОСОБА_7 часто помилково зазначали її по батькові, а саме замість ОСОБА_7 вказували ОСОБА_7 .

Оцінивши всі обставини справи у їх сукупності та взаємозв`язку, зважаючи на ототожнення у розмовному мовленні таких форм по батькові як ОСОБА_7 та ОСОБА_7 , а також враховуючи письмові докази, суд робить висновок про підтвердження факту належності матері заявника ОСОБА_7 за життя правовстановлюючого документа, а саме свідоцтва № НОМЕР_2 про право особистої власності на домоволодіння, виданого 01 лютого 1990 року виконавчим комітетом Світличненської сільської ради народних депутатів Варвинського району Чернігівської області на ім`я ОСОБА_7 .

Відповідно до ст. 5 ЦК України до правовідносин застосовується те законодавство, яке діяло на час їх виникнення.

Листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» (п. 3.1) роз`яснено, що належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду.

У технічному паспорті, виготовленому 21 квітня 2016 року замовнику ОСОБА_1 , вказано, що житловий будинок по АДРЕСА_1 , позначений на схемі під літерою А-1, прибудова а-1 та сарай Б-1 збудовані у 1974 році; літня кухня В-1, гараж НОМЕР_3 , літня кухня в-1, погріб ПГ1 - у 1975 році; прибудова а-'1 - у 1984 році; сарай б-1, сарай в-'1, сарай Г-1 - у 1990 році; прибудова а-''1, тамбур а-'''1 - до 1992 року (а.с. 25-29).

У 1974 - 1991 роках питання набуття та реєстрації права власності регулювались, зокрема, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56 (далі - Інструкція).

Згідно з п. 1 Інструкції реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР провадили бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих. Реєстрація проводилась на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів) згідно з додатком N 1 (п. 7 Інструкції).

До Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, який є Додатком 1 до Інструкції, належали, зокрема, свідоцтва про право власності на будинки (домоволодіння), які видані виконкомами місцевих Рад депутатів трудящих або органами комунального господарства на підставі рішень виконкомів (п. 16 Переліку).

Відповідно до п. 13 Інструкції бюро технічної інвентаризації на підставі зібраних матеріалів, а також матеріалів, поданих заявником, складало мотивований висновок про те, чи належить будівля заявнику, і подає його виконкому місцевої Ради депутатів трудящих, який виносить відповідне рішення. Після винесення виконкомом рішення про оформлення права власності на будинок або домоволодіння, органи комунального господарства, а де їх немає - виконком місцевої Ради депутатів трудящих видавали власникові свідоцтво про право особистої власності на будинок за встановленою формою. При винесенні виконкомом рішення про оформлення права власності на будинок або домоволодіння, що належить місцевій Раді депутатів трудящих, державній, кооперативній або громадській установі, підприємству чи організації, бюро технічної інвентаризації, на підставі цього рішення, проводило реєстрацію будинку або домоволодіння та видавало реєстраційне посвідчення.

В інвентаризаційно-технічній справі №238 на домоволодіння на аркуші 15 (а.с. 22) знаходиться оригінал свідоцтва № 137 від 01 лютого 1990 року, яким виконком сільської Ради народних депутатів посвідчує, що ціле домоволодіння, яке розташоване в АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_7 на праві особистої власності, а на аркуші 16 (а.с.23) - висновок про реєстрацію будинку (домоволодіння) (справа №731/365/16-ц, а.с. 01-49, том 3).

Отже, Світличненською сільською радою у 1990 році приймалось рішення про оформлення за ОСОБА_7 права власності на житловий будинок в АДРЕСА_1 , а Прилуцьким МБТІ давався висновок про те, що зазначений будинок підлягає реєстрації на праві власності за ОСОБА_7 .

Реєстрація у комунальному підприємстві «Прилуцьке МБТІ» Чернігівської обласної ради права власності на житловий будинок за ОСОБА_7 на підставі свідоцтва № НОМЕР_2 про право особистої власності домоволодіння, виданого Світличненською сільською радою 01 лютого 1990 року, свідчить про те, що за життя вона набула право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований в АДРЕСА_1 .

Рішенням Варвинського районного суду Чернігівської області від 07 квітня 2020 року у справі № 731/537/19 скасовано запис державного реєстратора прав на нерухоме майно відділу надання адміністративних послуг та державної реєстрації Варвинської районної державної адміністрації Чернігівської області Козлової Оксани Анатоліївни про право власності №14639724 від 20 травня 2016 року, яким зареєстровано за ОСОБА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , право власності на будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 15-18).

ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті матері, оскільки отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку та свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку квартири, однак не може оформити спадщину на будинок через те, що у правовстановлюючому документі неправильно вказано по батькові спадкодавця - замість ОСОБА_7 зазначено ОСОБА_7 .

У позасудовому порядку реалізувати своє право на спадкування позивач не може.

Статтями 15, 16, 20 ЦК України передбачено право особи на судовий захист свого цивільного права у разі його порушення.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не приймати її.

Позивач ОСОБА_1 виявила свою волю на прийняття спадщини шляхом визнання за нею права власності на спадкове майно.

Спадкоємець, яка мала право на обов`язкову частку згідно зі ст. 1241 ЦК України, а саме дочка спадкодавиці ОСОБА_3 , 07 лютого 2011 року подала до нотаріуса заяву про відмову від спадщини (а.с. 78).

Син спадкодавиці ОСОБА_5 із заявою про прийняття спадщини після смерті матері не звертався.

Інших спадкоємців за законом чи заповітом на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, що розташований в АДРЕСА_1 , немає.

Проаналізувавши наведені обставини та правові норми, суд дійшов висновку про наявність у позивачки ОСОБА_1 права власності на житловий будинок та господарські будівлі, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 .

Щодо заяви представника відповідача про застосування наслідків пропуску строку позовної давності, суд дійшов таких висновків.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що: «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Відповідно до частин 2-3 статті 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється у три роки.

Відповідно до частини п?ятої статті 267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

З аналізу вказаних правових норм вбачається, що визначений статтею 257 ЦК України строк позовної давності не є присічним, норма не містить заборони на поновлення строку та строк може бути поновлено судом, виходячи з обставин справи.

Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Суд зважає, що під час подання позову про захист права власності у справі 731/365/16-ц, позивач ОСОБА_1 визначала суб`єктний склад відповідачів з врахуванням того факту, що право власності незаконно було зареєстровано за відповідачем ОСОБА_5 .

При цьому, нею було заявлено і відповідний позов до суду адміністративної юрисдикції (справа №731/96/17), з питання скасування державної реєстрації права власності відповідача, який було задоволено в першій та другій інстанції, однак, скасовано постановою Верховного суду з підстав недотримання судової юрисдикції.

В подальшому, рішенням Варвинського районного суду Чернігівської області від 07 квітня 2020 року у справі № 731/537/19 скасовано запис державного реєстратора прав на нерухоме майно відділу надання адміністративних послуг та державної реєстрації Варвинської районної державної адміністрації Чернігівської області Козлової Оксани Анатоліївни про право власності №14639724 від 20 травня 2016 року, яким зареєстровано за ОСОБА_5 (а.с. 15-18).

Рішенням суду від 16 березня 2021 року у справі №731/365/16-ц відмовлено у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, - ОСОБА_6 , про визнання права власності в порядку спадкування за законом на тій підставі, що позивачем не вказано всіх відповідачів (а.с. 19-21).

Згодом, позивач 27 квітня 2021 року (а.с.8) звернулась до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину та була повідомлена інформаційним листом про неможливість вчинення цих дій.

Оскільки позивач, дізнавшись про порушення її права власності на спадкове майно шляхом державної реєстрації прав на нерухоме майно за ОСОБА_5 (запис державного реєстратора від 20 травня 2016 року), 30 серпня 2016 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 та ОСОБА_3 про визнання права власності на житловий будинок та господарські будівлі, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом (матеріали справи № 731/365/16-ц), то строк позовної давності у справі за позовними вимогами до ОСОБА_5 та ОСОБА_3 переривався та почався спочатку 16 березня 2021 року, а тому не пропущено.

Щодо позовної вимоги про встановлення факту належності правовстановлюючого документа, то строк позовної давності за цією позовною вимогою позивачем не пропущено, оскільки вказаний строк розпочався з 28 квітня 2021 року, коли нотаріус відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями через неспівпадання по батькові спадкодавця, вказане у правовстановлюючому документі та свідоцтві про смерть.

Що ж до позовних вимог до Варвинської селищної об`єднаної територіальної громади в особі Варвинської селищної ради Прилуцького району Чернігівської області, то суд зазначає наступне.

Як вказано у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року по справі № 523/10225/15-ц, відповідно до частини 2 статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Позовна давність шляхом пред`явлення позову переривається саме на ту частину вимог (право на яку має позивач), що визначена ним у його позовній заяві. Що ж до вимог, які не охоплюються пред`явленим позовом, та до інших боржників, то позовна давність щодо них не переривається.

Аналізуючи згадувану постанову Великої палати Верховного Суду очевидним є й інший висновок, зокрема про те, що в разі пропущення строку позовної давності до іншого відповідача, право на заявлення про пропущення строків позовної давності має ВИКЛЮЧНО цей відповідач, оскільки лише він є бенефіціаром від вчинення згадуваних процесуальних дій. Інші відповідачі при цьому, не мають процесуального права, та сподівання на звільнення їх від юридичної відповідальності, у зв`язку з застосуванням наслідків пропуску строку позовної давності по вимогам до іншого з відповідачів.

Оскільки відповідач Варвинська селищна рада Прилуцького району з письмовим клопотанням про застосування наслідків пропуску позовної давності не зверталась, суд не вбачає підстав для їх застосування, а вчинення цих дій за ініціативою іншого з відповідачів, який не наділений таким процесуальним правом, суд вважає неможливим.

Зважаючи на наведене, позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 141, 263, 265, 273, 354 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 ) до ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН НОМЕР_6 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6 ), Варвинської селищної об`єднаної територіальної громади в особі Варвинської селищної ради Прилуцького району Чернігівської області (, юридична адреса: 17600, Чернігівська область, Прилуцький район, смт Варва, вул. Шевченка, 38), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, - ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , ІПН НОМЕР_7 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 ) про встановлення факту належності правовстановлюючого документа та визнання права власності в порядку спадкування за законом задовольнити.

Встановити факт належності ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , за життя правовстановлюючого документа - свідоцтва № НОМЕР_2 про право особистої власності на домоволодіння, виданого 01 лютого 1990 року виконавчим комітетом Світличненської сільської ради народних депутатів Варвинського району Чернігівської області на ім`я ОСОБА_7 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_5 , право власності на житловий будинок та господарські будівлі, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 03 жовтня 2022 року.

Суддя А.І.Савенко