Номер провадження: 22-ц/813/4087/22
Справа № 513/967/18
Головуючий у першій інстанції Бучацька А. І.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.12.2022 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи 513/967/18

Номер провадження: 22-ц/813/4087/22

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді - Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Князюка О.В., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання - Зеніної М.О.,

учасники справи:

- позивач - ОСОБА_1 ,

- відповідачі - 1) ОСОБА_2 , 2) Саратська селищна рада Білгород-Дністровського району Одеської області,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області про відновлення межі, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , апеляційною скаргою адвоката Реу Руслана Васильовича, діючого від імені ОСОБА_2 , на рішення Саратського районного суду Одеської області, ухвалене у складі судді Бучацької А.І. о 15 годині 42 хвилині 20 липня 2021 року, повний текст рішення складений 27 липня 2021 року,

встановив:

2. Описова частина

2.1 Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить зобов`язати відповідачів ОСОБА_2 та Введенську сільську раду Саратського району відновити межу, що поділяє земельні ділянки АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 згідно з існуючими документами. Позивачка також просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь судові витрати у розмірі - 2 704,80 грн..

ОСОБА_1 обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати - ОСОБА_3 , після смерті якої вона успадкувала житловий будинок АДРЕСА_1 .

Рішенням Введенської сільської ради Саратського району Одеської області № 95-VI від 14 липня 2017 року їй було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) площею - 0,14 га..

Технічна документація та проект відводу земельної ділянки досі не виготовлені, оскільки її сусід - відповідач ОСОБА_2 перемістив межу, що поділяє їх земельні ділянки, вглиб території земельної ділянки позивачки та відмовляється відновити межу, про що 18 червня 2018 року секретарем Введенської сільської ради Саратського району Одеської області в присутності позивачки та відповідача ОСОБА_2 був складений акт.

Відмову ОСОБА_2 та Введенської сільської ради щодо відновлення межі позивачка вважає безпідставною (Т. 1, а. с. 2 - 4).

2.2 Позиція відповідачів в суді першої інстанції.

У відзиві на позовну заяву адвокат Реу Руслан Васильович, діючий від імені ОСОБА_2 , просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Посилається на те, що рішенням Введенської сільської ради Саратського району № 38-VІ від 28 липня 2011 року "Про надання згоди на передачу у власність земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки) та для ведення особистих селянських господарств" громадянам ОСОБА_4 та іншим, у тому числі і ОСОБА_2 , було надано згоду на безоплатну передачу земельних ділянок у власність, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства.

05.09.2011 року згідно договору № 050911-02 з ПП "ПРАЙМГЕОЦЕНТР-ЮГ" була виготовлена технічна документація із землеустрою щодо приватизації земельних ділянок, наданих 25 громадянам, серед яких і земельна ділянка ОСОБА_2 , загальною площею - 0,2154 га..

Відповідно до Акту встановлення меж земельної ділянки в натурі від 19 грудня 2011 року, було проведено комісійне обстеження та встановлені межі земельної ділянки ОСОБА_2 ..

В натурі межі земельної ділянки були закріплені межовими знаками, з чим було ознайомлено усіх присутніх, а саме - представника ПП "ПРАЙМГЕОЦЕНТР - ЮГ" Зубак Д.С., Голову Введенської сільської ради Чернишова Ю.І., спеціаліста-землевпорядника Введенської сільської ради Спіндовську А.І., власника земельної ділянки ОСОБА_2 , власників та користувачів суміжних земельних ділянок ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (батька позивачки ОСОБА_1 ). На час встановлення межі 19.12.2011 року батьком позивачки - ОСОБА_6 не було заявлено претензій при встановленні зовнішніх меж земельної ділянки відповідача.

Відповідно до рішення Введенської сільської ради Саратського району № 57-УІ від 16 грудня 2011 року, "Про безоплатну передачу у власність земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки) та для ведення особистих селянських господарств", технічну документацію із землеустрою щодо приватизації земельних ділянок було затверджено та безоплатно передано у власність 25 земельних ділянок громадянам, серед яких у додатку до Рішення за № 20 є ОСОБА_2 ..

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 31017969, власником земельної ділянки, площею - 0, 2154 га., за кадастровим № :02:001:0269, яка розташована за адресою - АДРЕСА_1 - є ОСОБА_2 .

Вважає, що твердження позивачки про те, що відповідач ОСОБА_2 перемістив межі земельної ділянки є лише нічим не підтвердженими припущеннями (Т. 2, а. с. 87 - 89 зворотна сторона).

2.3 Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Саратського районного суду Одеської області від 20 липня 2021 року задоволено частково вищевказаний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відновлення межі.

Зобов`язано ОСОБА_2 відновити межу, яка поділяє земельну ділянку АДРЕСА_1 , що знаходиться у користування ОСОБА_1 , якій було надано дозвіл на розробку документації із землеустрою по відведенню земельної ділянки, та земельну ділянку АДРЕСА_1 , призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) кадастровий номер :02:001:0269, що належить на праві власності ОСОБА_2 , у відповідності до акту встановлення меж земельної ділянки № НОМЕР_1 в натурі (на місцевості) від 19.12.2011 року та додатку до акта встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), згідно визначених у вказаній технічній документації поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплених інженером-землевпорядником ПП "Праймгеоцентр-Юг" Зубаком Д.С. межовими знаками.

Відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області про відновлення межі.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у загальному розмірі - 20 317,60 грн..

Відмовлено у вимогах ОСОБА_1 щодо стягнення коштів на правничу допомогу у розмірі - 2 000 гривень та витрат на складання технічної документації із землеустрою у розмірі - 2 000 гривень.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що межі між земельною ділянкою, розташованою по АДРЕСА_1 , якою користується ОСОБА_1 , та земельною ділянкою кадастровий номер :02:001:0269, розташованої по АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 були визначені актом про встановлення меж земельних ділянок від 19.12.2011 року, але були змінені.

ОСОБА_2 було порушено межу, яка поділяє земельну ділянку АДРЕСА_1 , що знаходиться у користування ОСОБА_1 та земельну ділянку АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:001:0269, що належить на праві власності ОСОБА_2 ..

Вищевказане підтверджується висновком експерта, який відповідає визначеним ст. 106 ЦПК України вимогам.

В матеріалах справи відсутні документально підтверджені докази, що підтверджували б склад та розмір витрат позивачки на правничу допомогу, а відтак вимога останньої про стягнення витрат на професійну правничу допомогу задоволенню не підлягає.

Крім того, не підлягають задоволенню витрати на складання технічної документації із землеустрою у розмірі - 2 000 гривень, оскільки ці витрати не відносяться до судових витрат, пов`язаних з розглядом справи (Т. 2, а. с. 117 - 123).

2.4 Короткий зміст вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 оскаржує рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні вимог до Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області про відновлення межі та відмову у стягненні з відповідачів витрат на правничу допомогу. Просить рішення суду першої інстанціїв оскарженій частині скасувати. Ухвалити в цій частині нове судове рішення в про задоволення її вимог.

2.5 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга ОСОБА_1 обґрунтована тим, що в оскарженій частині рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених в рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує на те, що: 1) помилковими є висновки суду першої інстанції про недоведеність позовних вимог ОСОБА_1 в частині вимог до Саратської селищної ради.Судом не зазначено, які докази необхідно було надати, оскільки звертаючись до суду позивачка обґрунтувала вимоги до Саратської селищної ради посилаючись на ст. 158 ЗК України; 2) дана справа була розглянута з упередженістю; 3) відмовляючи у стягненні витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції не конкретизував, які необхідно було надати докази про виконану роботу адвоката; 4) у матеріалах справи наявні докази про сплату судового збору за подання апеляційної скарги (Т. 2, а. с. 146 - 150).

2.6 Короткий зміст вимог апеляційної скарги адвоката Реу Руслана Васильовича, діючого від імені ОСОБА_2 ,

Адвокат Реу Руслан Васильович, діючий від імені ОСОБА_2 , в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю.

2.7 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга адвоката Реу Р.В., діючого від імені ОСОБА_2 , обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених в рішенні, суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує на те, що: 1) суд першої інстанції помилково послався у своєму рішенні на висновок судової земельно-технічної експертизи №20-3992 від 02.02.2021 року, оскільки вказаний висновок проведений із порушенням вимог діючого законодавства. Експерт ОСОБА_8 залучив для проведення експертизи інженера-геодезиста ОСОБА_9 та у подальшому посилається на результати натурального обстеження досліджуваних ділянок, у тому числі результатів топографо-геодезичних вишукувань складених ОСОБА_9 , який не попереджений про кримінальну відповідальність; 2) 05.09.2011 року згідно договору № 050911-02 з ПП "ПРАЙМГЕОЦЕНТР-ЮГ" була виготовлена технічна документація із землеустрою щодо приватизації земельних ділянок, претензій з боку батька позивачки - ОСОБА_6 при встановленні зовнішніх меж заявлено не було; 3) суд першої інстанції зобов`язав ОСОБА_2 відновити межу, яка поділяє земельну ділянку АДРЕСА_1 , що знаходиться у користуванні ОСОБА_1 , якій було надано дозвіл на розробку документації із землеустрою по відведенню земельної ділянки, та земельну ділянку АДРЕСА_1 , призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) кадастровий номер :02:001:0269, що належить на праві власності ОСОБА_2 , у відповідності до акту встановлення меж земельної ділянки № НОМЕР_1 в натурі (на місцевості) від 19.12.2011 року та додатку до акту встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), згідно визначених у вказаній технічній документації поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплених інженером-землевпорядником ПП "Праймгеоцентр-Юг" Зубаком Д.С. межовими знаками. Однак, суд не послався на ідентифікуючи ознаки земельної ділянки - розміру і поворотних точок тощо; 4) суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, а саме - стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у загальному розмірі - 20 317,60 грн. (Т. 2, а. с. 131 - 135).

2.8 Позиція сторін в апеляційному суді

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити без задоволення апеляційну скаргу адвоката Реу Руслана Васильовича, діючого від імені ОСОБА_2 .

ОСОБА_1 вказує на те, що: 1) апеляційна скарга адвоката Реу Руслана Васильовича, діючого від імені ОСОБА_2 , не відповідає передбаченим ч. 2 п. 4 ст. 356 ЦПК України вимогам; 2) ОСОБА_2 є власником земельної ділянки, площею - 0,2154 га., а фактично використовує площу 0,2295 га. (Т. 2, а. с. 191 - 195).

Саратська селищна рада Білгород-Дністровського району Одеської області у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить її залишити без задоволення, посилаючись на те, що: 1) позивачка не заявляла позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Саратської селищної ради щодо вирішення нею земельного спору, що виник між ниею та ОСОБА_2 ; 2) саме заявник зацікавлений у відшкодуванні понесених ним судових та інших витрат, а тому саме заявник повинен доводити, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір є обґрунтованим (Т. 2, а. с. 198 - 200).

3. Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 10 вересня 2021 року апеляційну скаргу адвоката Реу Руслана Васильовича, діючого від імені ОСОБА_2 , залишено без руху.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 10 вересня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху.

На виконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху адвокатом Реу Русланом Васильовичем, діючим від імені ОСОБА_2 , подано до суду заяву, якою усунуто зазначені в ухвалі недоліки.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 11.10.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою адвоката Реу Руслана Васильовича, діючого від імені ОСОБА_2 .

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 11.10.2021 року призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження з повідомленням учасників справи у приміщенні апеляційного суду Одеської області.

На виконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху ОСОБА_1 подано до суду заяву, якою усунуто зазначені в ухвалі недоліки.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 11.10.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 .

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 11.10.2021 року призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження з повідомленням учасників справи у приміщенні апеляційного суду Одеської області.

28.01.2022 року на адресу суду надійшов відзив ОСОБА_1 на апеляційну скаргу адвоката Реу Р.В., діючого від імені ОСОБА_2

12.03.2022 року на електронну адресу суду надійшов відзив Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області на апеляційну скаргу ОСОБА_1 ..

22.03.2022 року на електронну адресу суду надійшла заява ОСОБА_1 про розгляд справи за її відсутності.

08.12.2022 на адресу суду надійшло клопотання від Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення Одеського апеляційного суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 13.12.2022 року задоволено клопотання Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області (електронна адреса для здійснення підключення за допомогою ЕЦП та обліковий запис: , т.: НОМЕР_2 ) про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, яке призначено на 15 грудня 2022 року о 15:45 год..

15.12.2022 року від представника Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника.

15.12.2022 року від адвоката Реу Руслана Васильовича, діючого від імені ОСОБА_2 , надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку із розглядом іншої справи.

Учасники справи у судове засідання в режимі відеоконференції не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Щодо клопотання адвоката Реу Р.В., діючого від імені ОСОБА_10 , про відкладення розгляду справи колегія суддів зазначає наступне.

Вказані адвокатом Реу Р.В. причини відкладення розгляду справи (участь у розгляді іншої справи) не є поважними. Адвокат самостійно визначає пріоритетність справ його клієнтів. ОСОБА_10 не позбавлений можливості у наданні йому правничої допомоги іншим адвокатом.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, час знаходження справи на розгляді апеляційного суду, багаторазове призначення справи до розгляду, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, викладення учасниками справи своєї правової позиції у заявах по суті справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає за необхідне у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи відмовити, розглянути справу за відсутності її учасників.

4. Мотивувальна частина

4.1 Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційних скарг і відзивів на них, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянти посилаються в апеляційних скаргах, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_1 та адвоката Реу Руслана Васильовича, діючого від імені ОСОБА_2 , не підлягають задоволенню.

4.2 Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій та неоспорені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, 31 липня 2017 року здійснено реєстрацію права приватної власності ОСОБА_1 на житловий будинок АДРЕСА_3 , на підставі рішення Саратського районного суду Одеської області від 19.04.2017 року за № 513/24/17 (Т. 1, а. с. 34).

Рішенням Введенської сільської ради Саратського району Одеської області від 14 липня 2017 року за № 95-VІІ було надано ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею - 0,14 га., для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), із земель житлової та громадської забудови на території Введенської сільської ради Саратського району Одеської області у АДРЕСА_1 (Т. 1, а. с. 35).

04 вересня 2017 року позивачка ОСОБА_1 уклала договір № 040917-01 з ФОП Зубак Д.С. , предметом якого є - складання технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (Т. 1, а. с. 36).

На підставі зазначеного договору інженером-землевпорядником Зубак Д.С. було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою - АДРЕСА_1 , визначено розмір земельної ділянки, який становить - 0,1419 га. (Т. 1, а. с. 210 - 213).

Рішенням Введенської сільської ради Саратського району №38-УІ від 28 липня 2011 року "Про надання згоди на передачу у власність земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки) та для ведення особистих селянських господарств громадянам ОСОБА_4 та іншим (22 чол.) згідно додатку", ОСОБА_2 та іншим громадянам згідно додатку № 1 до Рішенні сільської ради, було надано згоду на безоплатну передачу земельних ділянок у власність, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства (Т. 1, а. с. 98).

05.09.2011 року, згідно договору № 050911-02 з ПП "ПРАЙМГЕОЦЕНТР-ЮГ" була виготовлена технічна документація із землеустрою щодо приватизації земельних ділянок, наданих 25 громадянам, серед яких і земельна ділянка ОСОБА_2 , загальною площею - 0,2154 га. (Т. 1, а. с. 90 - 102).

Рішенням Введенської сільської ради Саратського району № 57-VІ від 16 грудня 2011 року, "Про безоплатну передачу у власність земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки) та для ведення особистих селянських господарств" було затверджено, технічну документацію із землеустрою щодо приватизації земельних ділянок, наданих ОСОБА_4 та іншим громадянам (всього 25 чоловік) для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки) та для ведення особистих селянських господарств на території с. Введенка Введенської сільської ради Саратського району Одеської області. Безоплатно передано у власність земельні ділянки громадянам, серед яких у додатку до Рішення за № 20, зазначений ОСОБА_2 , загальна площа земельної ділянки - 0,2154 га. (Т. 1, а. с. 100 - 102).

19 грудня 2011 року було складено Акт встановлення меж земельної ділянки в натурі. В акті зазначено, що на виконання рішення сесії Введенської сільської ради від 16 грудня 2011 року № 57-VІ, було проведено обстеження та встановлено межі земельної ділянки ОСОБА_2 . У натурі межі земельної ділянки були закріплені межовими знаками, та було ознайомлено з ними усіх присутніх, а саме: представника ПП "ПРАЙМГЕОЦЕНТР - ЮГ" Д.С. Зубак Д.С., голову Введенської сільської ради Чернишова Ю.І., спеціаліста - землевпорядника Введенської сільської ради Спіндовську А.І., власника земельної ділянки ОСОБА_2 , власників та користувачів суміжних земельних ділянок ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Претензій при встановленні зовнішніх меж заявлено не було. Площа земельної ділянки, у погоджених межах складає 0,2155 га, з них. Межові знаки передані на зберігання землевласнику (Т. 1, а. с. 91 - 92).

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 31017969, ОСОБА_2 є власником земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:0011:0269, дата державної реєстрації земельної ділянки 05.12.2014 року. Цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площа - 0,2154 га. (Т. 1, а. с. 97).

04 червня 2018 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до Введенської сільської ради з заявою про встановлення (відновлення) межових знаків на земельній ділянці, розташованій за адресою - АДРЕСА_1 (Т. 1, а. с. 46).

18 червня 2018 року в присутності секретаря Введенської сільської ради Обуховської В.М., ОСОБА_2 та ОСОБА_1. було складено акт, затверджений Введенським сільським головою ОСОБА_11 , в якому зазначено, що після неодноразових, тривалих, попередніх та сьогоднішніх обговорень не змогли узгодити та встановити на місцевості межу земельних ділянок, на яких розташовані будинки АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 . Акт підписано ОСОБА_12 , ОСОБА_2 ОСОБА_1 від підпису відмовилась (Т. 1, а. с. 47).

За результатами проведеної судової земельно-технічної експертизи від 02.02.2021 року № 20-399 2 експертом було зроблено наступі висновки:

1. Площа земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1 , що була виділена ОСОБА_1 на підставі рішення Введенської сільської ради Саратського району Одеської області від 14 липня 2017 року № 95-YII зазначена 0,14 га. Конфігурація та проміри зовнішніх меж земельної ділянки у вище вказаному рішенні не відображено та на дослідження не надано. У п. З рішення Введенської сільської ради № 95 -VII від 14 липня 2017р. зазначено: "Спеціалісту - землевпоряднику Введенської сільської ради ОСОБА_13 уточнити площу земельної ділянки, що передається у приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за результатами геодезичної зйомки.". Було встановлено, що у 2017 році інженером-землевпорядником Зубак Д.С. було проведено комплекс топографо-геодезичних вишукувань та складено "Технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)", у якій було уточнено конфігурацію, проміри та площу земельної ділянки, яка склала 0,1419 га, також конфігурацію, проміри та площу земельної ділянки графічно відображено у додатку до висновка № 3 та детально описано у дослідницький частині висновку експерта.

2. Площа земельної ділянки кадастровий № :02:001:0269, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої по АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_2 згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 15.12.2014 року складає 0,2154 га., а також ця площа зазначена у додатку до погодження відділу Держкомзему від 07.11.11р. Конфігурація та проміри зовнішніх меж земельної ділянки були отримані у наданому на дослідження експерту каталогу координат, що характеризують просторове місце розташування, довжину зовнішніх меж та геометричні характеристики поворотних точок зовнішніх меж земельної ділянки та графічно відображено у додатку до висновка № 3. Також конфігурацію, проміри та площа земельної ділянки кадастровий № :02:001:0269 зазначені у акті встановлення меж земельної ділянки в натурі від 19.12.2011 та графічно відображено у додатку до цього акту.

3. У результаті зіставлення топографо-геодезичних даних (каталогів координат по просторовому місце розташуванню поворотних точок досліджуваних земельних ділянок) на ПК шляхом побудови цифрових моделей земельних ділянок з подальшою візуалізацією на суміщеному плані, встановлено, що фактична площа земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , не відповідає площі, зазначеній у рішенні Введенської сільської ради від 14.07.2017р. № 95-VII.

Площа земельної ділянки, якою фактично користується ОСОБА_1 з урахуванням надлишків уздовж правої межи та недоїмки уздовж лівої межи складає 0,1394 га, що менше вказаної у рішенні Введенської сільської ради від 14.07.2017р. № 95-VII площі 0,14 га (0,1419 га згідно наявному каталогу координат).

4. Межі між земельною ділянкою, розташованою по АДРЕСА_1 , яка знаходиться у користуванні ОСОБА_1 та було надано дозвіл на розробку документації із землеустрою по відведенню якої на підставі рішення Введенської сільської ради Саратського району Одеської області від 14 липня 2017 року № 95-VII, та земельною ділянкою кадастровий № :02:001:0269, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої по АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 межі встановлені та погоджені на етапі складання документації із землеустрою по відведенню (приватизації) земельної АДРЕСА_1.

5. В ході поєднання та зіставлення цифрових моделей контурів зовнішніх меж земельної ділянки № АДРЕСА_3 за фактичним користуванням та контуром за каталогом координат наданим як такий, що характеризує положення меж за правовстановлюючими документами з урахуванням існуючих будівель, можливо припустити, що має місто зміщення контру в північно-східному напрямку на 4,80 м. Графічно вищевказане зміщення зображено в додатку №3.

У результаті проведених досліджень, експертом встановлено, що порушення меж земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1 , відбулось за рахунок зміщення правої межи земельної ділянки № НОМЕР_1 у напрямку земельної ділянки № АДРЕСА_3 із зміною конфігурації з умовно прямої на ломану (Т. 2, а. с. 22 - 43).

Між учасниками справи виникли земельні правовідносини щодо меж земельних ділянок

4.3 Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився/не погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.

4.4 Мотиви відхилення аргументів, викладених в апеляційних скаргах та прийняття аргументів відзивів на апеляційні скарги

Щодо доводів апеляційної скарги адвоката Реу Руслана Васильовича, діючого від імені ОСОБА_2 , апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про судову експертизу», судово-експертну діяльність здійснюють державні спеціалізовані установи, їх територіальні філії, експертні установи комунальної форми власності, а також судові експерти, які не є працівниками зазначених установ, та інші фахівці (експерти) з відповідних галузей знань у порядку та на умовах, визначених цим Законом.

Земельно-технічна експертиза - це дослідження земельних ділянок щодо обставин відповідності їх площ, меж, конфігурацій вимогам нормативно-технічних документацій, а також щодо можливостей організації їх раціонального використання з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду чи кримінального розслідування, виконане на базі знань у сфері землеустрою та кадастру.

Професійною топографо-геодезичною і картографічною діяльністю за відповідними напрямами можуть займатися особи, які мають вищу освіту у сфері геодезії та/або землеустрою. Сертифіковані інженери-геодезисти несуть відповідальність за якість результатів топографо-геодезичних і картографічних робіт.

Виконання топографо-геодезичних і картографічних робіт може здійснюватися за такими напрямами: а) основні геодезичні роботи; б) загальнодержавні топографічні знімання; в) інженерні вишукування для будівництва та великомасштабні топографічні знімання.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, веде Державний реєстр сертифікованих інженерів-геодезистів, які отримали кваліфікаційний сертифікат.

Відповідно до п. 2.1 Вимог до технічного і технологічного забезпечення виконавців топографо-геодезичних і картографічних робіт, затверджених Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України № 65, 11.02.2014, виконавець робіт повинен мати на праві власності чи інших законних підставах такі засоби обчислювальної та інформаційної техніки, технічні засоби, необхідні для виконання топографо-геодезичних і картографічних робіт.

Земельно-технічна експертиза є досить трудомістким й складним у технічному плані дослідженням, та з метою отримання точних результатів потребує застосування сучасного геодезичного обладнання, зокрема шляхом проведення топографогеодезичних зйомок досліджуваних земельних ділянок.

Виконання топографо-геодезичних робіт, як і проведення судових експертиз, є окремими видами професійної діяльності з особливим правовим регулюванням, цілями та метою діяльності тощо.

Згідно Реєстру атестованих судових експертів Міністерства юстиції України, який є у відкритому доступі, ОСОБА_9 включений до вказаного Реєстру як фахівець державної установи Міністерства юстиції України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 102 ЦПК України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.

Відповідно до ч. 7 ст. 102 ЦПК України, у висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

Висновок судової земельно-технічної експертизи № 20-3992 від 02.02.2021 року містить відомості стосовно попередження судового експерта ОСОБА_8 про кримінальну відповідальність за завідомо неправильний висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених обов`язків за ст. 384,385 КК України.

У даному випадку, результати топографо-геодезичних вишукувань, складених інженером-геодезистом ОСОБА_9 , є саме інструментом для проведення судової земельно-технічної експертизи. Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції помилково посилався у своєму рішенні на висновок судової земельно-технічної експертизи №20-3992 від 02.02.2021 року, оскільки вказаний висновок проведений із порушенням вимог діючого законодавства, експерт ОСОБА_8 залучив для проведення експертизи інженера-геодезиста ОСОБА_9 та у подальшому посилається на результати натурального обстеження досліджуваних ділянок, у тому числі результатів топографо-геодезичних вишукувань складених ОСОБА_9 , який не попереджений про кримінальну відповідальність, колегія суддів відхиляє.

Крім того, колегія суддів зазначає, що у сторони по справі було право поставити під сумнів існуючий експертний висновок. Таку можливість дає Порядок проведення рецензування висновків судових експертів та висновків експертних досліджень, затверджений Наказом Міністерства юстиції України від 25.05.2015р. № 775/5 далі - Порядок проведення рецензування. Цей Порядок визначає процедуру проведення та оформлення результатів рецензування висновків судових експертів та висновків експертних досліджень (далі - висновки експертів), складених судовими експертами науково-дослідних установ судових експертиз Міністерства юстиції України (далі - НДУСЕ) і судовими експертами, які не є працівниками державних спеціалізованих установ.

З матеріалів справи вбачається, що 05.09.2011 року згідно договору № 050911-02 з ПП "ПРАЙМГЕОЦЕНТР-ЮГ" була виготовлена технічна документація із землеустрою щодо приватизації земельних ділянок, наданих 25 громадянам, серед яких і земельна ділянка ОСОБА_2 загальною площею 0,2154 га. 19.12.2011 року представником ПП "ПРАЙМГЕОЦЕНТР-ЮГ" Зубаком Д.С., головою Введенської сільської ради Чернишовим Ю.І., власника земельної зілянки ОСОБА_2 , спеціаліста землевпорядника ОСОБА_13 , власників суміжних земельтних ділянок та землекористувачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 був складений акт встановлення в натурі меж земельної ділянки ОСОБА_2 , та межі земельної ділянки закріплені межовими знаками, у тому числі зі сторони суміжних землекористувачів - ОСОБА_6 та ОСОБА_5 ..

На час встановлення межі 19.12.2011 року, батьком позивачки - ОСОБА_6 не було заявлено претензій при встановленні зовнішніх меж земельної ділянки відповідача, вказане також підтверджує позивач ОСОБА_1 ..

Однак, у результаті проведених досліджень, експертом встановлено (висновок судової земельно-технічної експертизи № 20-3992 від 02.02.2021 року), що порушення меж земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1 , відбулось за рахунок зміщення правої межи земельної ділянки № НОМЕР_1 у напрямку земельної ділянки № АДРЕСА_3 із зміною конфігурації з умовно прямої на ломану.

За змістом статті 198 ЗК України погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами необхідне при кадастровій зйомці, як комплексу робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок.

Згідно зі статтею 55 Закону України "Про землеустрій" встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних та картографічних матеріалів. Межі земельної ділянки в натурі закріплюються межовими знаками встановленого зразка, крім того, межові знаки здаються за актом під нагляд на збереження власникам землі та землекористувачам.

Частинами 1, 3, 4, 5 ст. 79-1 ЗК України встановлено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками (користувачами) є обов`язковим при виділенні земельної ділянки у власність. Акт погодження меж земельної ділянки є складовою частиною технічної документації, на підставі якої орган місцевого самоврядування, реалізуючи власну компетенцію, приймає рішення про передачу громадянам безоплатно земельних ділянок у власність.

Відповідно до частини 2 статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист земельних прав це передбачені законом способи охорони цих прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками (користувачами) є необхідним при виділенні земельної ділянки у власність і забезпечує уникнення технічних помилок та порушення прав землекористувачів.

В той же час не підписання чи відмова у підписанні вказаних документів іншою особою не є підставою для відмови у затвердженні технічної документації уповноваженим органом.

Стадія погодження меж земельної ділянки при виготовленні землевпорядної документації є допоміжною. Погодження меж полягає у тому, щоб суміжнику було запропоновано підписати відповідний акт. Якщо він відмовляється це робити, орган, уповноважений вирішувати питання про надання ділянки по суті, повинен виходити не із самого факту відмови від підписання акту, а з мотивів відмови.

Підписання акту погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку.

При вирішенні земельних спорів потрібно відрізняти позовні вимоги про встановлення та вимоги про відновлення меж земельної ділянки.

Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками.

Механізм встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками визначено Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за № 391/17686 (далі - Інструкція).

Відповідно до положень статті 55 Закону України від 22 травня 2003 року № 858-IV "Про землеустрій", встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів, здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Документація із землеустрою щодо встановлення меж житлової та громадської забудови розробляється у складі генерального плану населеного пункту, проектів розподілу територій і є основою для встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості). Власники та землекористувачі, у тому числі орендарі, зобов`язані дотримуватися меж земельної ділянки, закріпленої в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що межі між земельною ділянкою, розташованою по АДРЕСА_1 , якою користується ОСОБА_1 , та земельною ділянкою кадастровий номер :02:001:0269, розташованої по АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 , були визначені актом про встановлення меж земельних ділянок від 19.12.2011 року, але були змінені, тому суд у межах заявлених позовних вимог зобов`язаний ухвалити рішення по суті таких вимог - а саме про поновлення межі земельної ділянки позивачки.

Також не заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що суд першої інстанції не посилався на ідентифікуючи ознаки земельної ділянки, оскільки, по-перше в оскаржуваному рішенні суду зазначено кадастровий номер :02:001:0269, що належить на праві власності ОСОБА_2 , а по-друге суд першої інстанції не встановлював нові межі земельних ділянок і не змінював їх розмір, а тільки повернув їх у стан, який був визначений відповідно до акту встановлення меж земельної ділянки № НОМЕР_1 в натурі (на місцевості) від 19.12.2011 року та додатку до акту встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). При цьому, суд послався на технічну документаці, в якій зазначені поворотні точки меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплених інженером-землевпорядником ПП "Праймгеоцентр-Юг" Зубаком Д.С. межовими знаками.

Частина 4 статті 134 ЦПК України визначає, що суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Частинами 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Визначені ЦПК види судових витрат є вичерпними, тому на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі, не може покладатися обов`язок нести інші витрати, не передбачені законодавством. Склад судових витрат по окремим його видам не є вичерпним.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується виключно ЦПК. Зазначені витрати не є збитками в розумінні статті 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), не входять до складу ціни позову і не можуть стягуватися як збитки, та в свою чергу не виходять до змісту позовних вимог.

Колегія суддів критично ставиться до доводів апелянта про те, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, стягнувши з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у загальному розмірі - 20 317 гривень 60 копійок.

Доводи апеляційної скарги адвоката Реу Руслана Васильовича, діючого від імені ОСОБА_2 , є безпідставними.

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ст. 12 ЗК України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин належить:

а) розпорядження землями комунальної власності, територіальних громад;

б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу;

в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу;

г) вилучення земельних ділянок комунальної власності із постійного користування відповідно до цього Кодексу;

ґ) викуп земельних ділянок приватної власності для суспільних потреб відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст;

д) організація землеустрою;

ж) обмеження, тимчасова заборона (зупинення) використання земель громадянами і юридичними особами у разі порушення ними вимог земельного законодавства;

з) підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу;

и) встановлення та зміна меж районів у містах з районним поділом;

і) інформування населення щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок;

ї) внесення пропозицій до районної ради щодо встановлення і зміни меж сіл, селищ, міст;

й) вирішення земельних спорів;

к) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

До повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин належить:

а) надання відомостей з Державного земельного кадастру відповідно до закону;

б) здійснення державного контролю за використанням та охороною земель у межах та порядку, встановлених законом;

в) здійснення інших повноважень у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Частинами першою - третьою статті 158 ЗК України передбачено, що земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, спір вирішується у судовому порядку (частина п`ята статті 158 ЗК України).

ОСОБА_1 не заявляла позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Саратської селищної ради щодо вирішення нею земельного спору, що виник між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ..

Також варто зауважити, що ОСОБА_1 не надано доказів порушення Саратською селищною радою меж земельних ділянок, а тому безпідставними є твердження апелянта про помилковість висновків суду першої інстанції про недоведеність позовних вимог ОСОБА_1 в частині вимог до Саратської селищної ради.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини безсторонність (неупередженість) суду в сенсі п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод має визначатися згідно з (i) суб`єктивним критерієм, враховуючи особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (i) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом установлення того, чи забезпечував сам суд та серед інших аспектів його склад достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (рішення у справах «Фей проти Австрії» (Fey v. Austria), «Веттштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland).

Проте між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а також може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій) (див. рішення у справі «Кіпріану проти Кіпру» (Kyprianou v. Cyprus).

Суддя відправляючи правосуддя, самостійно, на власний розсуд визначає, які саме процесуальні дії слід учинити, виходячи з конкретних обставин справи, ступеня підготовленості матеріалів самими сторонами, в тому рахунку і вирішує заявлені сторонами клопотання та заяви.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів дійшла висновку про те, що прийняття суддею певних процесуальних рішень, зокрема, щодо залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, відкриття провадження у справі, відмова у задоволенні заяви про відвід судді, не свідчить про необ`єктивне та/або упереджене ставлення судді до однієї із сторін чи надання переваг окремим учасникам процесу, а є формою реалізації суддею своїх повноважень в господарському судочинстві.

Водночас, доводи апелянта фактично зводяться до незгоди учасника процесу з процесуальними діями та рішеннями судді під час розгляду справи.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції, відмовляючи у стягненні витрат на правничу допомогу, не конкретизував, які необхідно було надати докази про виконану роботу адвоката, колегія суддів відхиляє, оскільки суд першої інстанції чітко, зрозуміло та обґрунтовано, із посилання норми чинного законодавства, вказав на відсутність документально підтверджених доказів, що підтверджували б склад та розмір витрат на правничу допомогу.

Частина 4 статті 134 ЦПК України визначає, що суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Частина 3 статті 137 ЦПК України дає чітке визначення доказів, які необхідно надати учасникам справи для визначення розміру витрат на правничу допомогу, а саме детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Таким чином, вищевказані доводи апелянтів не мають наслідком скасування рішення суду першої інстанції, зводяться виключно до необхідності переоцінки доказів. Наведені в апеляційних скаргах доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується апеляційний суд.

4.5 Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , та апеляційної скарги адвоката Реу Руслана Васильовича, діючого від імені ОСОБА_2 , є недоведеними, а тому їх треба залишити без задоволення.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є справедливим, законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 , та апеляційної скарги адвоката Реу Руслана Васильовича, діючого від імені ОСОБА_2 , відсутні.

4.6 Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , апеляційну скаргу адвоката Реу Руслана Васильовича, діючого від імені ОСОБА_2 , - залишити без задоволення.

Рішення Саратського районного суду Одеської області від 20 липня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 26 грудня 2022 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: О. В. Князюк

С. О. Погорєлова