Номер провадження: 22-ц/813/4973/22
Справа № 495/3467/21
Головуючий у першій інстанції Заверюха В. О.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.12.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Дришлюка А.І.,

за участю секретаря Нечитайло А.Ю.,

розглянувши у спрощеному порядку за відсутністю учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13 вересня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Кегичівської селищної ради Харківської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовної заяви.

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Кегичівської селищної ради Харківської області, в якому просить визначити йому додатковий строк у 2 місяця з дня набрання рішенням законної сили про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Батько позивача ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та постійно проживав у с.Олексіївка, Білгород-Дністровського району, Одеської області. Батьками батька позивача (дідом та бабою позивача) були ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (у подальшому остання вийшла заміж за ОСОБА_6 , та, як наслідок, змінила прізвище на « ОСОБА_7 »).

Таким чином, ОСОБА_2 є рідною бабою позивача.

ІНФОРМАЦІЯ_3 Зябкіна ОСОБА_8 померла, при цьому на момент смерті була зареєстрована та постійно проживала за адресою: АДРЕСА_1 . Проте, більшу частину свого життя ОСОБА_2 провела у с. Олексіївна, Білгород-Дністровського району, Одеської області, де вона набула певне майно, а саме: житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 23.12.1991 року та дві земельні ділянки (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площами 1,066 га. та 1,406 га., які розташовані на території за межами населених пунктів Маразліївської сільської ради Білгород-Дністровського району, Одеської області, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії IV-ОД №069087.

Таким чином, вказане майно складає спадщину ОСОБА_2 .

Позивач за життя своєї баби ОСОБА_2 , підтримував з нею тісні родинні стосунки, допомагав по господарству за час її життя в Одеській області та навідував у Кегичівському районі Харківської області.

ОСОБА_2 залишила на ім`я позивача заповіт, посвідчений 22.08.2012р. посадовою особою Новопарафіївської сільської ради Кегичівського району Харківської області, а також ще за життя надала усі оригінали документів на своє майно та залишила у фактичне розпорядження вищезазначений житловий будинок та земельні ділянки позивачу.

Проте, позивач про вказаний заповіт не знав, ОСОБА_2 не повідомляла позивачу про його складення.

Тільки у 2021 році під час упорядкування особистих речей ОСОБА_2 позивач виявив заповіт. Питанням оформлення спадщини раніше позивач не займався, оскільки вважав, що наявності оригіналів правовстановлюючих документів на майно достатньо для володіння ним.

З метою належного документального оформлення спадщини після смерті ОСОБА_2 , позивач звернувся до Кегичівської районної державної нотаріальної контори, на що отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії №223/02-31 від 19.04.2021р. про неможливість видачі свідоцтва на спадщину у зв`язку із пропуском строку на звернення до нотаріуса за відкриттям спадкової справи та рекомендацію звернутись до суду.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13 вересня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Кегичівської селищної ради Харківської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відмовлено.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване судове рішення та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не в повному обсязі досліджено матеріали справи та зроблено помилкові висновки про відмову у задоволенні позову.

Сповіщення сторін.

Про судове засідання, призначене на 14 грудня 2022 року, сторони були належним чином сповіщені про дату, час та місце слухання справи.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно із ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 7 ст. 268 ЦПК України рішення суду (повне або скорочене) підписується всім складом суду у день його складення і додається до справи.

Повне судове рішення виготовлено 26 грудня 2022 року, про що зазначено у вступній частині постанови Одеського апеляційного суду.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Фактичні обставини справи.

На підставі матеріалів справи встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 20.03.2008 року.

Батьками ОСОБА_3 (дідом та бабою позивача) були ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . У подальшому ОСОБА_5 вийшла заміж за ОСОБА_6 та змінила прізвище на « ОСОБА_7 ».

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла бабуся позивача ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 02.02.2014 року.

Після смертті ОСОБА_2 відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 та двох земельних ділянок (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площами 1,066 га. та 1,406 га., які розташовані на території за межами населених пунктів Маразліївської сільської ради Білгород-Дністровського району, Одеської області, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії IV-ОД №069087.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно із ч. 1 п. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, відмовляючи у задоволенні позовної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що спадкодавець ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , але із заявою про прийняття спадщини позивач звернувся до нотаріуса тільки у 2021 році, тобто понад вісім років після її смерті. Таким чином, судом не встановлено будь-яких перешкод у позивача для звернення у встановлений законом строк, із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини за законом після смерті спадкодавця ОСОБА_2 ..

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач не надав суду доказів того, що строк для звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини він пропустив з поважних причин, що такі причини пов`язані з об`єктивними, непереборними і істотними труднощами, які зашкодили йому своєчасно звернутись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, у зв`язку із чим суд дійшов висновку, що позивачем пропущено строк звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 без поважних причин і підстави для визначення додаткового строку відсутні. У зв`язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Однак повністю погодитись із такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може з огляду на таке.

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях; 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Подання заяви про прийняття спадщини є дією, яку повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину тоді, коли такий спадкоємець не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем. Відповідно, пропустити строк на прийняття спадщини може спадкоємець, який постійно не проживав на час відкриття спадщини зі спадкодавцем.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

У постановах від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17 (провадження № 61-38298св18), від 28 березня 2022 року у справі № 750/2158/21 (провадження № 61-753св22) Верховний Суд зазначив, що поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо.

Якщо у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Пропуск спадкоємцем строку для прийняття спадщини без поважних причин не свідчить про наявність у такого спадкоємця порушеного, невизнаного чи оспорюваного права, яке підлягає захисту в судовому порядку.

Апеляційний суд дослідивши надані позивачем докази та врахувавши пояснення сторін по суті справи, виходячи із встановлених обставин, дійшов висновку про наявність об`єктивних, непереборних, істотних труднощів для подання ОСОБА_1 заяви про прийняття спадщини у межах передбаченого законодавством шестимісячного строку, зокрема те, що він не проживав спільно зі спадкодавцем, не мав спільного побуту, не знав про заповіт на своє ім`я і дізнався про нього лише у 2021 році, вже після спливу передбаченого законом строку для прийняття спадщини, спадщина після померлої ОСОБА_2 не відкривалась, а тому нотаріус не міг повідомити позивача про наявність заповіту. Всі перераховані причини свідчать про поважність причини пропуску строку на прийняття спадщини.

Додатково колегія суддів звертає увагу на те, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини у такому випадку потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права.

Аналогічні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17, від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17. З вказаними висновками погодився Верховний Суд у постановах від 12 вересня 2018 року у справі № 484/3221/17 (провадження № 61-22510св18), від 10 січня 2019 року у справі №263/1221/17 (провадження № 61-18261св18), від 25 березня 2020 року у справі №642/2539/18-ц (провадження № 61-5609св19).

Апеляційний суд також враховує, що, виконуючи завдання цивільного судочинства, окрім основних принципів: справедливості, добросовісності та розумності, суд касаційної інстанції у окремих своїх постановах керується аксіомою цивільного судочинства: «Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem», яка означає «У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права».

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Таким чином, судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, не довів обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, висновки районного суду не відповідають обставинам справи, у зв`язку з чим є підстави для скасування рішення суду першої інстанції та постановлення нового судового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13 вересня 2021 року скасувати.

Постановити у справі нове судове рішення.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Кегичівської селищної ради Харківської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задовольнити.

Визначити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 ) додатковий строк у два місяці з дня набрання рішення суду законної сили для подання заяви про прийняття спадщини після смерті його баби, ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судове рішення виготовлено 26 грудня 2022 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

А.І. Дришлюк