ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1087/22Головуючий по 1 інстанції
Справа №691/1244/21 Категорія: 304090000 Подорога Л.В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2022 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів: Новікова О. М., Вініченка Б. Б., Нерушак Л. В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника АТ «Акцент Банк» на заочне рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 18 березня 2022 року (повний текст складено 17 червня 2022 року) у справі за позовом акціонерного товариства «Акцент-Банк» (далі АТ «Акцент-Банк», банк) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

АТ «АКЦЕНТ - БАНК» звернулося до суду з позовом, у якому просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № б/н від 27.04.2019 у сумі 12556 грн. 54 коп. і судовий збір у сумі 2270 грн. 00 коп.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач зазначив, що 27.04.2019 ОСОБА_1 звернувся до АТ «АКЦЕНТ - БАНК» (скорочена назва АТ «А-Банк») з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк» та уклав кредитний договір № б/н, отримавши кредитну картку.

На підставі Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк» відповідачу було надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом 46,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Анкета-Заява про приєднання до «Умовами та правилами надання банківських послуг» разом «Умовами та правилами і Тарифами», які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms, складає між ним та банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві.

Всі основні умови кредитування доведені відповідачеві, що свідчить його підпис в паспорті споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка».

АТ «А-Банк» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому відповідно до умов договору.

Відповідач належним чином договір не виконував, у зв`язку з чим, станом на 21.11.2021, має заборгованість у сумі 12556 грн. 54 коп., з яких: 7658 грн. 01 коп. - заборгованість за кредитом; 4898 грн. 53 коп. - заборгованість по відсоткам; 0,00 грн. - штраф.

На даний час ОСОБА_1 продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором, що є порушенням законних прав та інтересів позивача, у зв`язку з чим він вимушений звернутися до суду.

Заочним рішенням Городищенського районного суду Черкаської області від 17 червня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав суду доказів пред`явлення боржнику письмової вимоги про повернення коштів, направлення якої прямо передбачено Законом, а тому звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості є передчасним, оскільки захист порушеного права позивача може мати місце лише в разі невиконання боржником вимоги про сплату заборгованості.

Рішення суду оскаржено представником позивача АТ «А-Банк» - Омельченком Є. В.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач в Анкеті-Заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в А-Банку підтвердив під розпис факт ознайомлення з Умовами і Правилами надання банківських послуг та зобов`язався в подальшому регулярно знайомитись зі змінами до них, викладені на сайті Банку.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, боржник користувався кредитом, значить ознайомився з Умовами і Правилами надання банківських послуг в А-Банку і погодився з ними, оскільки даний кредитний договір є договором Оферти.

Зазначає, що до позову додано паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», який містить інформацію про умови кредитування, строки, процентну ставку, тощо, який підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який відправлявся на вказаний в Анкеті-заяві відповідачем номер мобільного телефону.

Вважає, що в даному випадку потрібно використовувати не постанову Верховного Суду від 03.07.2019 по справі № 342/180/17, а іншу судову практику, а саме постанову Верховного Суду від 12.01.2021 по справі № 524/5556/19.

Таким чином, скаржник вважає, що рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим . Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При розгляді справи встановлено, що 27.04.2019 між АТ «Акцент Банк» та ОСОБА_1 (як позичальником відповідач у справі) укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви (а.с.7) про приєднання до умов та правил надання банківський послуг в Приватбанку. У цій заяві не вказано, яку картку отримав позичальник та не зазначено порядок нарахування відсотків за користування кредитними коштами.

Дана заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послу складають договір про надання банківських послуг. У відповідності із цією заявою ОСОБА_1 ознайомився з договором надання банківських послуг до його укладення і погодився з його умовами та зобов`язався слідкувати за їх змінами.

До кредитного договору банк додав Умови та правил надання банківських послуг в А-Банку та витяг Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк» з порядком обрахунку відсотків та штрафів, які позичальником не підписувались.

Також ні в заяві-анкеті, ні в витязі не вказано яку картку отримав позичальник, строк її дії, повернення коштів.

Банк зазначає, що відповідач, одержавши кредитні кошти, не виконав належним чином своїх зобов`язань по їх поверненню та сплаті відсотків, внаслідок чого в нього перед банком виникла заборгованість в сумі 12556,54 грн., яка складається з такого: 7658,01 грн. за тілом кредиту; 4898,53 грн. за відсотками,з приводу вирішення позовних вимог про стягнення яких здійснюється перегляд цієї справи в суді апеляційної інстанції.

Правовідносини між сторонами, які виникли на підставі вищенаведених фактичних обставин, регламентуються наступними правовими нормами.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до положень ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установленні строки відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а згідно зі ст. 629 ЦК України - договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, вони мають бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на положення ст. 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Апеляційний суд зауважує, що укладений між сторонами кредитний договір від 27.04.2019 у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним).

Разом з тим, фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку банку не повернуті, вимоги частини другої статті 530 ЦК України, факт отримання кредиту та його розмір відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами.

У зв`язку з цим, апеляційний суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом виконання боржником зобов`язання з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Такі висновки узгоджуються з практикою ВС у постанові від 12.02.2020 у справі №365/159/19, а також від 02.12.2020 у справі №161/5267/20 та свідчать про помилкове вирішення судом першої інстанції спору в цій частині, адже наявність відповідних правовідносин між сторонами підтверджується матеріалами справи підписаною анкетою-заявою від 27.04.2019, рухом коштів по кредитному рахунку позичальника із періодичним погашенням боргу, з якого слідує активне використання позичальником кредитної картки для розрахунку в торгівельних мережах.

Також позивачем надано довідку про встановлення кредитних лімітів по кредитному договору б/н (внутрішньо банковий референт SAMABWFC8) від 27.04.2019 за період 27.04.2019 по 15.012022.

Отже фактична наявність кредитних правовідносин між сторонами справи вбачається з обставин надання позичальнику кредитних коштів та обігу по одержаній в банку картці, у тому числі, шляхом часткового погашення кредиту, що свідчить про необхідність стягнення з позичальника на користь банку заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 7658,01 грн., про що вірно зауважує скаржник.

Зазначених обставин суд першої інстанції при розгляді цієї справи помилково не врахував, зазначивши про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по тілу кредиту за недоведеністю.

З аналізу змісту правовідносин сторін у цій справі слідує, що прострочене тіло кредиту, у тому числі, вимоги про погашення заборгованості по якому є предметом розгляду в цій справі, це фактично отримані в кредит позичальником кошти, строк повернення яких настав.

Необхідність стягнення боргу по простроченому тілу кредиту вбачається з практики ВС - постанова від 12.02.2020 у справі №365/159/19, від 02.12.2020 у справі №161/5267/20 та ін.

Апеляційний суд вважає помилковим посилання суду першої інстанції на те, що банк у цій справі не довів факту пред`явлення позичальнику вимоги про погашення заборгованості, оскільки саме звернення до суду з відповідним позовом і є вимогою про повернення коштів, обґрунтованість якої встановлюється судом на підставі наданих сторонами доказів при вирішення спору у справі по суті.

Щодо наявності підстав для стягнення процентів за користування кредитом апеляційний суд враховує, що до матеріалів справи надано Тарифи із сайту Банку, які не підписані позичальником. Також мається паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», в якому чітко зазначені всі оговорені умови кредитування, строки, процентна ставка тощо, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до висновків Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, висловлених в постанові від 23 травня 2022 року (справа №393/126/20), під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація. Правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами. Першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін. Зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину.

Потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Отже, рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості по відсоткам за користування кредитом в розмірі 4898,93 грн. не ґрунтується на законі.

З огляду на викладене, так як банк не підтвердив узгодження з позичальником розміру процентів за користування кредитом, тому їх нарахування у виписці по рахунку є безпідставне.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже заочне рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 17 червня 2022 року у даній справі слід скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити постанову про часткове задоволення позовних вимог банку.

На підставі ч. 13 ст. 141 ЦПК України у зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги та позовних вимог у справі (на 60,99%) з відповідача на користь позивача слід стягнути 3461,18 грн. (2270+3405) * 60,99%) судового збору за розгляд справи судами першої та апеляційної інстанцій.

Керуючись ст. ст. 35, 258, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Заочне рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 17 червня 2022 року скасувати. Ухвалити у справі нове рішення.

Позовні вимоги акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Акцент-Банк» заборгованість по договору б/н від 27.04.2019 за тілом кредиту в сумі 7658,01 грн.

У задоволенні решти позовних вимог банку відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Акцент-Банк» 3461,18 грн. судового збору за розгляд справи судами першої та апеляційної інстанцій.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: