Справа № 349/431/21
Провадження № 22-ц/4808/282/22
Головуючий у 1 інстанції Гаврилюк О. О.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Максюти І.О., Фединяка В.Д.

з участю секретаря Максимів Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Рогатинського районного суду від 03 листопада 2021 року, у складі судді Гаврилюк О.О., у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У березні 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 25 січня 2008 року №8КК, договором поруки від 25 січня 2008 року №8КК в сумі 49028,43 дол. США, що становить 1361519,50 грн.

Позов обґрунтовано тим, що 25 січня 2008 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №8КК. За умовами договору позивач надав ОСОБА_1 кредит у сумі 21 000 доларів США із терміном повернення до 24 січня 2013 року. Крім того, між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір поруки за №8КК від 25 січня 2008 року відповідно до якого вона була поручителем перед кредитором за виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором від 25 січня 2008 року за №8КК. Однак в порушення умов кредитного договору ОСОБА_1 своїх зобов`язань не виконав у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 08 лютого 2021 року становить 49028,43 дол. США, що еквівалентно 1361519,50 грн.

З урахуванням уточнених позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 34 851,16 дол США, що за курсом НБУ становить 96 7816,71 грн. яка складається з 10 774,02 дол. США заборгованість по відсотках за користування кредитом, 24 077,14 дол. США - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язання.

Рішенням Рогатинського районного суду від 03 листопада 2021 року у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №8КК від 25 січня 2008 року в сумі 34 851,16 дол. США, що становить 96 7816,71 грн, відмовлено.

Представник АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу на рішення суду. Вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Апелянт зазначив, що ОСОБА_1 своїх зобов`язань за укладеним кредитним договором не виконав у зв`язку з чим виникла заборгованість, що складається з заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 10774,02 доларів США та пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором у розмірі 24077,14 доларів США.

Вважає, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов`язання, невиконане належним чином, продовжує існувати, незважаючи на закінчення строку дії договору. Тому нарахування процентів за користування кредитними коштами є правомірним.

Зазначає, що посилання суду на те, що вимога банку про повернення коштів, позбавляє кредитодавця права нараховувати та отримувати відсотки за весь час користування позичальником кредитними коштами порушує права Банку на отримання компенсації за користування коштами, які позичальник отримав на платній основі. Стягнення пені згідно статті 625 ЦК України не покриває дійсних збитків кредитодавця за неналежне виконання зобов`язання з повернення кредитних коштів.

Вважає, що позивач має право на стягнення пені за прострочення виконання зобов`язання, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконано грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Представник АТ КБ «ПриватБанк» Рокетська С.В. взявши участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду підтримала доводи апеляційної скарги з наведених у ній мотивів.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду відповідає.

Постановляючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд виходив з того, що вимоги банку про стягнення процентів та пені після закінчення строку кредитування та ухвалення судом рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором є необґрунтованими, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК, а не у вигляді стягнення процентів та пені, однак таких вимог банк не заявляв.

Судом встановлено, що 25 січня 2008 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №8КК, за умовами якого позивач надав ОСОБА_1 кредит у сумі 21 000 доларів США на строк до 24 січня 2013 року.

Повернення кредиту та сплату відсотків відповідач мав здійснювати щомісячними платежами, надаючи позивачеві щомісяця кошти (щомісячний платіж) упродовж строку кредитування відповідно до графіка погашення кредиту і відсотків (Додаток №1 до кредитного договору №8КК від 25 січня 2008 року). Тобто, сторони погодили порядок і строки виконання зобов`язання.

Рішенням Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 01 березня 2016 року у справі №349/59/16-ц провадження 2/349/95/16 з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» стягнуто 403 586,74 грн заборгованості за кредитним договором № 8 КК від 25 січня 2008 року, з яких: 221 750,63 грн - заборгованість за кредитом; 84 986,37 грн - заборгованість по процентах за користування кредитом; 77 393,32 грн - заборгованість з пені; 250,00 грн - штраф (фіксована частина), 19 206,42 грн - штраф (процентна складова).

Позивач в уточненій позовній заяві просив стягнути з ОСОБА_1 10774,02 дол. США заборгованість по відсотках за користування кредитом, 24077,14 дол. США - пені за несвоєчасне виконання зобов`язання, що становить різницю між задоволеними позовними вимогами на підставі рішення Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 01 березня 2016 року у справі №349/59/16-ц провадження 2/349/95/16 та заборгованістю по вищезазначеному кредитному договору станом на 08 лютого 2021 року.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договір.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (частина перша статті 527 ЦК України).

За положеннями частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України..

Частиною другою статті 1050 ЦК України передбачено, що, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

За змістом статей 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відмовляючи у задоволенні позову про стягнення відсотків та пені, передбачених умовами договору, суд першої інстанції правильно зазначив, що банк скористався правом повернення кредитних коштів, внаслідок чого змінив строк виконання основного зобов`язання, отримав судове рішення про задоволення позовних вимог щодо стягнення суми кредиту, нарахованих відсотків за користування кредитом та пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Колегія суддів погоджується з таким висновком, оскільки він ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права, враховує висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18)), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18).

Внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення, однак банк у позовній заяві та в уточненій позовній заяві таких вимог не заявляв.

Доводи апеляційної скарги про неврахування висновків, викладених у постанові Великої палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) колегія суддів визнає безпідставними з огляду на таке.

У вказаній постанові висловлено правову позицію, зміст якої зводиться до того, що за наявності судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник не виконав (виконав не у повному обсязі), відсутня підстава для нарахування процентів та пені за кредитним договором, оскільки строк дії договору змінений кредитором, що засвідчено у судовому рішенні, а права та інтереси кредитодавця у цих правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Таким чином, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд першої інстанції правильно вирішив спір по суті та ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення, а заочне рішення Рогатинського районного суду від 03 листопада 2021 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 лютого 2022 року.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: І.О. Максюта

В.Д. Фединяк