ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

28 грудня 2022 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 733/1254/17

Головуючий у першій інстанції Овчарик В. М.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/754/22

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Скрипки А.А., Шарапової О.Л.,

Позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»

Відповідач: ОСОБА_1

Особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_1

Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на

заочне рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 07 вересня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, (суддя Овчарик В.М.) ухвалене в м. Ічня,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом та просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 08.06.2008 року у розмірі 15570,31 гривень, яка складається з заборгованості по тілу кредиту 1845,09 грн; заборгованості за відсотками за користування кредитом 12507,59 грн; штраф ( фіксована частина) 500 грн та штраф ( процентна складова) 717,63 грн , а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 1600 грн. Свої вимоги банк мотивував тим, що між сторонами був укладений кредитний договір № б/н від 08.06.2008 року, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У порушення умов договору відповідачка зобов`язання за вказаним договором не виконує належним чином, у добровільному порядку заборгованість не сплачує, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду та просить стягнути суму заборгованості з відповідача.

Заочним рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 07 вересня 2017 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено,стягнуто з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитним договором № б/н від 08.06.2008 року у розмірі 15570,31 гривень, яка складається з заборгованості по тілу кредиту 1845,09 грн; заборгованості за відсотками за користування кредитом 12507,59 грн; штраф ( фіксована частина) 500 грн та штраф ( процентна складова) 717,63 грн , а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 1600 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 отримавши кредит за укладеним з ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитним договором № б/н від 08 червня 2008 року у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 13 000,00 грн на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим поверненням, що відповідає строку дії картки, не належним чином виконувала взяті на себе зобов"язання, внаслідок чого станом на 30.04.2017 року утворилася заборгованість у розмірі 15570,31 грн, яка складається з 1845,09 грн - заборгованості за кредитом, 12507,59 грн - заборгованості по відсоткам за користування кредитом, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн - штрафу (фіксованої частини) та 717,63 грн штрафу (процентної складової), яка підлягає стягненню з відповідача на користь Банку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати зазначене рішення суду та постановити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. ОСОБА_1 в апеляційній скарзі зазначає, що в анкеті-заяві від 8 червня 2008 року, крім анкетних даних, не міститься жодних відомостей, на підставі яких можна встановити волевиявлення позичальника на укладення кредитного договору на умовах, що заявлені позивачем. В анкеті-заяві відсутні інші відомості щодо схеми погашення кредиту, нарахування відсотків та міри відповідальності за порушення зобов`язань по кредиту. Також відповідачка звертає увагу суду на те, що відповідно до розрахунку заборгованості наданого позивачем в якості доказу, банком було збільшено відсоткову ставку без погодження з нею, та таке збільшення відбувалось навіть без належного її повідомлення про таке збільшення. ОСОБА_1 зазначає про те, що судом не було досліджено та встановлено, а позивачем не доведено в установленому законом порядку, що строк дії договору/картки перевищує строк зазначений на самій картці. Анкета-заява від 08.06.2008 року іншої інформації не містить, Умови та Правила зазначають лише 12 місячний строк, самої картки з відомостями про строк її дії позивачем не надано. Враховуючи викладене загальний строк позовної давності для заявлення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» закінчився в червні 2012 року, а з вимогами про стягнення заборгованості банк звернувся до суду в 2017 році. Автоматичне неодноразове продовження дії картки не змінює терміну виконання кредитного зобов`язання, отже продовження дії картки для настання кінцевого терміну повернення заборгованості значення не має. Крім того, відповідачка вказує що матеріали справи не містять договору № б/н від 08 червня 2008 року, його оригінал не було надано суду та судом не досліджувався.Також ОСОБА_1 звертає увагу суду на те, що судом першої інстанції було стягнуто 500 грн - штрафу (фіксованої частини) та 717,63 грн штрафу (процентної складової), що є подвійним притягненням до юридичної відповідальності одного виду. Фактичне погашення відповідачкою заборгованості за наданими кредитними коштами, що включали також і нараховані відсотки, виключає правові підстави для стягнення основної заборгованості в розмірі 1845,09 грн, оскільки остання вже була повернута за рахунок раніше сплачених відсотків, розмір яких фінансова установа нарахувала без погодження з клієнтом.

У відзиві на апеляційнну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін. У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» вказує що підписавши заяву від 24.05.2008 року , сторони позивач та відповідач, у відповідності до вимог ст.634 ЦК України уклали Договір про надання банківських послуг, який є змішаним договором за своєю правовою природою. У вказаній заяві ОСОБА_1 виразила згоду та власним підписом підтвердила отримання 3 липня 2008 року кредитної картки № НОМЕР_1 та ПІН-коду до неї, а також письмово погодила розмір відсоткової ставки на рівні 3% річних на місяць( 36% на рік). Також відповідачка в день отримання картки підписала довідку з визначеними істотними умовами кредитування. Відповідачка отримала декілька кредитних карток, остання з яких за № НОМЕР_2 мала строк дії до березня 2016 року. При цьому відповідачкою не заперечується факт отримання та користування кредитними картками. Таким чином, з урахуванням умов договору та вмежах погодженого сторонами строку дії договору, підлягає стягненню кредитна заборгованість із відповідачки на користь позивача. Позивач вважає, що не підлягають застосуванню строки позовної давності, оскільки відповідачем не було подано відповідної заяви до ухвалення судом першої інстанції оскарджуваного рішення, така заява не подавалась і при подачі заяви про перегляд заочного рішення та в апеляційній скарзі хоча відповідачка і вказує на пропуск позовної давності, але всупереч вимог ч. 3 ст.267 ЦК України не заявляє про її застосування судом.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону частково не відповідає судове рішення суду першої інстанції.

По справі встановлено, що 24.05.2008 року ОСОБА_1 підписано анкету-заяву для отримання кредиту (кредитної картки № НОМЕР_1 ) відповідно до якої відповідачка отримала кредитну картку « Універсальна» з базовою відсотковою ставкою у розмірі 3 % на місяць на залишок заборгованості. В цій же анкеті-заяві зазначено про отримання ОСОБА_1 кредитної картки № НОМЕР_1 08.06.2008року .( а.с. 8)

Таким чином, помилкове зазначення дати підписання анкети-заяви в позовній заяві замість дати отримання кредитної картки не свідчить про відсутність договірних відносин між позивачем та відповідачкою.

Станом на 30.04.2017 року виникла заборгованість в сумі 15570,31 гривень, яка складається з заборгованості по тілу кредиту 1845,09 грн; заборгованості за відсотками за користування кредитом 12507,59 грн; штраф ( фіксована частина) 500 грн та штраф ( процентна складова) 717,63 грн . ( а.с.4-7)

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяється на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками та штрафи.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 24.05.2008 року, посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» « Універсальна GOLD та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна GOLD та витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтвердження, що саме ці витяг з Тарифів та витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилась і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку.

До відзиву позивачем приєднано розрахунок заборгованості з урахуванням відсоткової ставки передбаченої умовами договору б/н від 24.05.2008 року по строк дії картки, довідку про кількість карток отриманих відповідачкою скріншоти з програмного комплексу на підтвердження отримання кредитних карток ОСОБА_1 , довідку про умови кредитування з використанням кредитки « Універсальна 30 днів пільгового періоду», виписка по особовому рахунку.

Виходячи з приписів ч. 2 ст.80, ч.7 ст.81 ЦПК України з метою встановлення обставин справи та достатності доказів, суд апеляційної інстанції приймає в якості належних доказів, докази, які були надані позивачем : розрахунок заборгованості з урахуванням відсоткової ставки передбаченої умовами договору б/н від 24.05.2008 року по строк дії картки, довідку про кількість карток отриманих відповідачкою, скріншоти з програмного комплексу на підтвердження отримання кредитних карток ОСОБА_1 , довідку про умови кредитування з використанням кредитки « Універсальна 30 днів пільгового періоду», виписку з особового рахунку.

Відповідно до довідки ОСОБА_1 надавались у користування кредитні картки : : 03.06.2008 року - № НОМЕР_1 строком дії до червня 2012 року; 29.04.2010 року - № НОМЕР_3 строком дії до червня 2012 року; 04.05.2012 року № НОМЕР_4 строком дії до жовтня 2014 року; 11.06.2012 року № 371158 строком дії картки до березня 2016 року; виписка по особовому рахунку. Факт отримання ОСОБА_1 кредитних карток підтверджений скріншотами з програмного комплексу банку.

Відповідачкою підписана довідка про умови кредитування з використанням кредитки « Універсальна 30 днів пільгового періоду». В той же час матеріали справи не містять заперечень відповідачки щодо не підписання анкети-заяви та довідки про умови кредитування з використанням кредитки « Універсальна 30 днів пільгового періоду», як і не містять заперечень щодо неотримання кредитних коштів.

Таким чином висновок суду першої інстанції про те, що матеріали справи містять належні та допустимі докази що приєднаний до матеріалів справи витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в Приват Банку є саме тим з яким була ознайомлена відповідачка не є таким що відповідає наявним у матеріалах справи доказам.

З виписки по рахунку вбачається, що відповідачка знімала з картки кошти та поповнювала картку в період з 17.07.2008 року по 04.10.2012 року.

Останній платіж ОСОБА_1 на погашення кредитної заборгованості було здійснено 6 серпня 2012 року в розмірі 3091,24 грн шляхом внесення коштів у касу Ічнянського відділення Чернігівського РУ. Останнє використання коштів по платіжній картці шляхом зняття готівкових коштів відбулось 4 жовтня 2012 року в сумі 105 грн.

Оскільки кредитний договір є двостороннім договором, то права й обов`язки виникають у кожного контрагента.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, підвищення відсоткової ставки з 36 % до 34,80% відбулося з 01 вересня 2014 року, з 34,80% до 43,20% - з 01 квітня 2015 року.

З матеріалів справи відомо, що відповідно до заяви 24.05.2008 року ОСОБА_1 сторонами визначено процентну ставку у розмірі 3% на місяць.

Згідно правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного суду від 28 березня 2018 року №14-10цс18, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Враховуючи, що строк дії останньої виданої позичальнику кредитної картки було встановлено до березня 2016 року включно, то відповідно банк має право на стягнення з відповідача відсотків, нарахованих станом на дату закінчення строку дії картки (у межах строку дії договору) по березень 2016 року включно.

Отже, вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_1 відсотків за користування грошовими коштами у розмірі 36% річних є обґрунтованими, оскільки вони передбачені умовами договору, який підписаний сторонами, що узгоджується з вимогами статті 1048 ЦК України, але обмежені строком дії картки.

АТ КБ «ПриватБанк» надано розрахунок заборгованості ОСОБА_1 з урахуванням відсоткової ставки, передбаченої умовами укладеного між сторонами кредитного договору, а саме 36 % річних. Виходячи з приписів ч. 2 ст.80, ч.7 ст.81 ЦПК України з метою встановлення обставин справи та достатності доказів, суд апеляційної інстанції приймає поданий до апеляційного суду в якості належного доказу зазначений вище розрахунок заборгованості по кредитному договору укладеному між позивачем та відповідачем 08.06.2008 року та кладе його в основу визначення суми заборгованості.

Так, станом на березень 2016 року заборгованість по відсотках згідно наданого розрахунку заборгованості становить 3769,01 грн, та по кредиту становить 1761,31 грн і саме такий розмір відсотків та заборгованості по кредиту підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Оскільки судом першої інстанції під час вирішення питання щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» відсотків за користування кредитом невірно було зроблено висновок та надано неналежну оцінку наявним у матеріалах справи доказам, то рішення суду першої інстанції в частині визначеного до стягнення розміру відсотків підлягає зміні з 12507,59 грн до 3769,01 грн та в частині стягнення заборгованості по кредиту з 1845,09 грн до 1761,31грн.

Щодо вирішення позовних вимог про стягнення штрафів (фіксованої частини та процентної складової) слід врахувати наступне.

Згідно до довідки про умови кредитування підписаної ОСОБА_1 3 липня 2008 року передбачено сплату штрафів за порушення строків сплати по кожному із грошових зобов`язань передбачених договором більше ніж на 120 днів у розмірі 250 грн 5% від суми позову.

Звертаючись до суду з позовом АТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути на їх користь штраф ( фіксована частина) 500 грн та штраф ( процентна складова) 717,63 грн

Оскільки позивачем у поданому до відзиву розрахунку зменшено суму нарахування заборгованості, то відповідно зменшилась сума штрафу ( процентна складова) з 717,63грн до 280,70 грн. Крім того, погоджений розмір штрафу( фіксована частина) становить 250 грн.

Таким чином з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню штрафи: 250 грн ( фіксована частина) та 280,70 грн ( процентна складова).

Доводи апеляційної скарги щодо подвійного притягнення до цивільно-правової відповідальності шляхом стягнення штрафів фіксована частина та процентна складова не заслуговують на увагу суду, оскільки в постанові Верховного суду України від 21 жовтня 2015 року у справі №6-2003цс15 на яку посилається апелянт, надано роз`яснення щодо неможливості притягнення до цивільно-правової відповідальності пені та штрафу, оскільки штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

За змістом частини третьої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Оскільки рішення по суті спору ухвалюється судом першої інстанції, а на стадії апеляційного провадження здійснюється лише перевірка законності й обґрунтованості рішення суду (стаття 303 ЦПК України; у редакції, чинній на час розгляду справи в судах першої й апеляційної інстанцій), то заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення за відсутності відповідачки, не повідомленої про час і місце розгляду справи, позбавив її можливості надати пояснення стосовно заявлених позовних вимог, навести свої доводи та міркування, надати докази на їх підтвердження, заявити клопотання, що істотно впливає на висновки суду по суті вирішеного спору і не може бути виправлено на етапах перегляду судового рішення, у тому числі й щодо застосування позовної давності.

У пункті 26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та пункті 23 рішення цього суду у справі «Гурепка проти України № 2» наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

У заяві від 21 лютого 2022 року про перегляд заочного рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 07 вересня 2017 року відповідачка вказувала, що позовна заява подана з пропуском позовної давності, а також, що вона не була належно повідомлена про час і місце судового розгляду, внаслідок чого не змогла реалізувати право подати заяву про застосування позовної давності до ухвалення судом рішення.

В апеляційній скарзі відповідачка повторно вказала на те, що питання застосування строків позовної давності залишилось невирішеним.

Суд першої інстанції, не повідомивши відповідачку належним чином про час і місце розгляду справи, фактично позбавив її права на подання заяви про застосування позовної давності до ухвалення судом рішення по суті спору. Внаслідок цього суд порушив принципи змагальності та рівності сторін, які є елементами права на справедливий судовий розгляд.

Вказане порушення суд першої інстанції міг виправити, задовольнивши заяву про перегляд заочного рішення. Проте в ухвалі від 16 травня 2022 року суд не встановив причини неявки відповідача на судові засідання через неналежність її повідомлення про час і місце розгляду справи. Дослідження зазначених обставин, на які посилався відповідач у заяві про перегляд заочного рішення, мало істотне значення для вирішення спору, оскільки у разі їх підтвердження у задоволенні позову може бути відмовлено.

Зазначене узгоджується з висновками Великої Палати Верховного суду висловлених у постанові від 14.11.2018 по справі № 183/1617/16 в якій зазначено, що рішеннями судів першої й апеляційної інстанцій у цій справі порушені принципи рівності учасників цивільного процесу та змагальності сторін, які є складовими права на справедливий суд.

Відповідно до заяви анкети від 24.05.2008 року та довідки про умови кредитування з використанням картки « Універсальна 30 днів пільгового періоду» передбачений строк внесення щомісячних платежів до 25 числа наступного місяця.

Банк звернувся з позовом до суду 9 серпня 2017 року. Строк дії останньої картки, яку отримала відповідачка з № 371158 до березня 2016 року, то строки звернення з зазначеним позовом не сплили.

Враховуючи домовленість сторін щодо сплати коштів щомісячними платежами, то слід застосувати строк позовної давності до визначення суми заборгованості по відсотках, а саме виходячи з умов кредитного договору заборгованість по відсотках складає 3769,01 грн, а в межах строку позовної давтості становит 3533,07 грн (3769,01-235,94 ( заборгованість по відсотках станом на 29.08.2014 рік).

Враховуючи що сума заборгованості по кредиту становить 5294,38 грн (3533,07 грн + 1761.31 грн) то сума штрафу ( процентна складова) відповідно становить 264.71 грн.

Таким чином, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню кредитна заборгованість за кредитним договором б/н від 24.05.2008 року в сумі 5809,09 грн з яких: 1761.31 заборгованість по кредиту, 3533,07 грн заборгованість за відсотками, штрафи: 250 грн (фіксована частина) та 264.71 грн ( процентна складова.)

Отже, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а оскарджуване рішення суду першої інстанції зміні в частині визначеного до стягнення судом першої інстанції розміру кредитної заборгованості.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як вбачається з позовної заяви, АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_1 кредитну заборгованість у розмірі 15570,31 грн. Колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 5809,09 грн, тобто позовні вимоги задоволено на 37,3%. При зверненні до суду з позовом банком сплачено 1600 грн судового збору (а.с.1). У зв`язку з частковим задоволенням позову з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню 596.94 грн судового збору за розгляд справи судом першої інстанції (1600 грн х 37,3%).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, тобто фактично оспорювана сума становить 15570,31 грн. Судом апеляційної інстанції стягнуто заборгованість у розмірі 5809,09 грн, що становить 37,3 % від оспорюваної суми. За подання апеляційної скарги відповідачкою сплачено 2400 грн (а.с.128). Оскільки апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню 1504,80 грн (2400 грн х 37,3 %) судового збору за апеляційний розгляд справи.

Виходячи з приписів ч. 10 ст.141 ЦПК України з позивача на користь відповідачки підлягає стягненню різниця у судовому зборі у сумі 907,86 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила суд апеляційної інстанції провести розподіл судових витрат відповідно до вимог ЦПК України. 27.12.2022 року на адресу апеляційного суду надійшла заява від представника ОСОБА_1 , адвоката Новик М.С. про відшкодування витрат понесених відповідачкою на професійну правничу допомогу.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Статтею 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону).

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно з частиною 3 статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас відповідно до частини 4 статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 137 ЦПК України).

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 та адвокат Новик М.С. 1 квітня 2021 року уклали договір про надання правничої допомоги .

Надання адвокатом правничої допомоги підтверджується також ордером на надання правничої (правової) допомоги .

Акт прийому передачі наданих послуг від 26.12.2022та розрахунок суми витрат за надану правову допомогу свідчить, що адвокат надав клієнту комплекс послуг щодо вивчення та правового аналізу матеріалів справи та складання процесуальних документів, а саме вивчення та правовий аналіз матеріалів справи, попередня консультація щодо характеру спірних правовідносин, узгодження позиції сторони захисту вартість за надання цих послуг визначена в розмірі 2000 грн, підготовка процесуальних документів: заяви про перегляд заочного рішення, заява про застосування наслідків спливу строків позовної давності, апеляційна скарга, заява про застосування наслідків спливу строків позовної давності в апеляційному суді, вартість яких склала 14 000 грн. Фактично сторони погодили розмір гонорару в сумі 13000 грн.

За надання усіх перелічених вище послуг адвокатом Дядюн В.М. сплатила 13000 грн, що підтверджується відповідною квитанцією від 26.12.2022 .

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 (справа № 904/4507/18) вказує на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Розподіляючи витрати ОСОБА_1 , понесені нею на професійну правничу допомогу адвоката, колегія суддів зауважує, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному заявником розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Адвокат Новик М.С. був представником ОСОБА_1 протягом усього часу розгляду справи в суді першої інстанції, тобто, обставини справи № 733/1254/17 на момент її розгляду у суді апеляційної інстанції представнику відповідачки були відомі. Позиція сторони позивача протягом часу розгляду справи у суді не змінювалась, як власне і позиція сторони відповідача та доводи, якими він її обґрунтовував.

Вивчення та правовий аналіз матеріалів справи, попередня консультація щодо характеру спірних правовідносин, узгодження позиції сторони захисту мають організаційний характер, є складовими підготовки заяви про перегляд заочного рішення та апеляційної скарги та не можуть бути віднесені до правової допомоги, а тому не підлягають компенсації (ВС КЦС справа № 756/8241/20 від 17.01.2022).

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає необґрунтованими та не бере до уваги витрати в сумі 2 000 грн за вивчення та правовий аналіз матеріалів справи, попередня консультація щодо характеру спірних правовідносин, узгодження позиції сторони захисту

З матеріалів справи вбачається, що під час розгляду справи апеляційним судом (розгляд справи проведений в порядку письмового провадження без участі учасників справи). Заяви про застосування строків позовної давності подані до суду першої інстанції та апеляційної фактично ідентичні за своїм змістом.Апеляційна скарга відповідачки задоволена на 62.7%.

Враховуючи характер виконаної адвокатом роботи (складання та оформлення відзиву на апеляційну скаргу), принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав для зменшення їх розміру та стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн.

Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 376 ч.1 п.4, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 07 вересня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором змінити в частині визначеного до стягнення розміру кредитної заборгованості по кредитному договору б/н від 24.05.2028 року з 15570,31 до 5809,09 грн, по тіту кредиту з 1845,09 грн до 1761,31, за відсотками за користування кредитом з 12507,59 грн до 3533,07 , штраф ( фіксована частина) з 500 грн до 250 грн та штраф ( процентна складова) з 717,63 грн до 264.71 грн.

Заочне рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 07 вересня 2017 року скасувати в частині стягнутого судового збору.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» ( місце знаходження м. Київ, вул. Грушевського 1-Д, ЄДРПО 14360570) на користь ОСОБА_1 ( зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , Ідентифікаційний код НОМЕР_5 ) судовий збір у сумі 907,86 грн та 5000 грн у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Додаткова постанова суду Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом 30 днів з дня складення повної постанови.

Головуючий: Судді: