провадження № 22-з/824/912/2022 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ДОДАТКОВА)

19 грудня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді -Березовенко Р.В.,
суддів:Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

з участю секретаряЖванко О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві заяву ОСОБА_1 , подану представником - адвокатом Войтенком Ігорем Васильовичем, про ухвалення додаткового рішення по справі за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 17 травня 2022 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_1 , приватний виконавець Київського міського округу Вольф (Павелків) Тетяна Леонідівна про визнання договору дарування удаваним із застосуванням наслідків договору купівлі-продажу, визнання права власності у порядку поділу майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В:

Постановою Київського апеляційного суду від 07 листопада 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, рішення Подільського районного суду м. Києва від 17 травня 2022 року залишено без змін.

14 листопада 2022 року на адресу Київського апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_1 , подана представником - адвокатом Войтенком Ігорем Васильовичем, про ухвалення додаткового рішенняпо цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_1 , приватний виконавець Київського міського округу Вольф (Павелків) Тетяна Леонідівна про визнання договору дарування удаваним із застосуванням наслідків договору купівлі-продажу, визнання права власності у порядку поділу майна подружжя.

Заява обґрунтована тим, що ОСОБА_1 під час подачі відзиву на апеляційну скаргу в самому відзиві зазначив приблизну суму витрат, які він поніс та очікує понести у зв`язку із розглядом справи та заявлено про те, що докази витрат будуть подані після закінчення розгляду справи Київським апеляційним судом. Наголошує, що ним на виконання вимог абзацу другого частини 8 статті 141 ЦПК України відповідну заяву зроблено на стадії подачі відзиву. При цьому вказує, що під час розгляду справи у відповідності до умов договору про надання правової допомоги та згідно зі звітом про виконану роботу АБ «Войтенко та партнери» ОСОБА_1 фактично поніс такі витрати: за вивчення тексту апеляційної скарги та подачу відзиву на апеляційну скаргу - 2 800 грн., за участь в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції 07 листопада 2022 року - 1 500 грн. Загалом витрати на професійну правничу допомогу ОСОБА_1 у зв`язку з розглядом цієї справи Київським апеляційним судом становлять 4 300 грн.

02 грудня 2022 року на адресу суду надійшли заперечення ОСОБА_2 на заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат. При цьому зазначає, що спір в даній справі виник між нею та її колишнім чоловіком ОСОБА_3 з приводу поділу гаражного боксу. До даного спору ОСОБА_1 та приватний виконавець не мають ніякого відношення. Суд не вирішував питання про залучення даних осіб до участі в справі. ОСОБА_2 вважає, що вона не повинна компенсувати ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу. Окрім того, вказує, що адвокат Войтенко І.В. у відзиві на апеляційну скаргу зазначав недостовірні відомості, чим, на переконання позивача, ввів суд в оману. Звертає увагу апеляційного суду на те, що на момент розгляду справи судом першої інстанції не існувало будь-яких підстав для того, щоб ОСОБА_1 мав до ОСОБА_3 якісь претензії, які б ґрунтувалися на існуючому судовому рішенні. Також позивач вважає,що апеляційний суд повинен відмовити у стягненні з неї витрат на правову допомогу ОСОБА_1 на підставі п. 3 ч. 3 ст. 141 ЦПК України, оскільки останній діяв несумлінно, подав явно необґрунтований відзив, приховав дійсні обставини справи та наводив інформацію, яка вже була неактуальною. Окрім того, на думку ОСОБА_2 заявлені адвокатом Войтенко І.В. витрати на правничу допомогу не є співмірними з ціною позову.

Згідно зі ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та обґрунтування заяви про ухвалення додаткового рішення, вважає що така заява підлягає задоволенню, зважаючи на таке.

У відповідності до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпечення доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Частина 1 статті 137 ЦПК України вказує, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з частини 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України судові витрати третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, стягуються на її користь із сторони, визначеної відповідно до вимог цієї статті, залежно від того заперечувала чи підтримувала така особа заявлені позовні вимоги.

Проте, згідно п. 6.51 висновку Великої Палати Верховного Суду від 12.11.2019 року у справі № 904/4494/18 передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, сформульованому в постанові від 27 червня 2018 року у справі №8261216/16, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

У рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (п. 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (п.п. 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (п. 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Згідно з вимогами частин 1, 2, 5, 6 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 14.04.2021 у справі № 757/60277/18-ц (провадження № 61-15924св20).

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 141 ЦПК України).

Аналізуючи вказані норми ЦПК України про відшкодування витрат на професійну правову допомогу, Верховний Суд дійшов висновку, що до понесених стороною витрат на професійну правову допомогу відносяться як витрати, які оплачені стороною/третьою особою до моменту заявлення вимоги про їх відшкодування так і ті, які будуть оплачені нею в майбутньому, якщо це відповідає умовам договору.

Аналогічні правові висновки сформульовані Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, провадження № 61-21442св19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, провадження № 61-21197св19, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18, провадження № 61-44217св18, у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 червня 2021 року у справі № 640/4126/19, провадження № 61-14735св20 та ін.

Такий підхід прослідковується і в судових рішеннях Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19 та Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 26 червня 2019 року у справі № 813/481/18, провадження № К/9901/13036/19, від 08 вересня 2020 року у справі № 640/10548/19, провадження № К/9901/33762/19, від 29 жовтня 2020 року у справі № 686/5064/20, провадження № К/9901/22452/20.

У своїй практиці ЄСПЛ керується трьома ключовими принципами під час вирішення питань про відшкодування судових витрат. Звернення про відшкодування таких витрат задовольняються тоді, коли судові витрати, що підтверджено доказами: фактично понесені; необхідні, щоб запобігти порушенню або отримати відшкодування за нього; визначені у розумному розмірі.

У Практичних рекомендаціях: вимоги щодо справедливої компенсації (стаття 41 Конвенції), виданих Головою Європейського суду з прав людини відповідно до Правил 32 Регламенту Суду від 28 березня 2007 року, з поправками від 09 червня 2022 року, ЄСПЛ зазначає, що витрати, понесені (як на національному рівні, так і під час розгляду справи в самому Суді) у спробі запобігти порушенню чи з метою отримання компенсації після того, як воно сталося, мають бути фактично понесені. Фактично понесені означає, що «заявник мав сплатити їх або бути зобов`язаним сплатити їх відповідно до юридичного або договірного зобов`язання. Документи, що підтверджують те, що заявник сплатив або зобов`язаний сплатити такі витрати, мають бути надані суду» (пункт 18).

Що стосується гонорарів адвокатів, ЄСПЛ вказує, що заявник повинен показати, що гонорари сплачені або тільки будуть сплачені адвокату.

Відповідні висновки щодо того, що фактичними витратами на правову допомогу є, в тому числі, витрати, оплата яких буде здійснена в майбутньому ЄСПЛ виклав, зокрема, у справі «Теб`єті Мюхафізе Кемійветі та Ісрафілов проти Азербайджану» (заява № 37083/03, пункт 106).

Розглядаючи заяву ОСОБА_1 , подану представником - адвокатом Войтенком Ігорем Васильовичем, про ухвалення додаткового рішення по справі за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 17 травня 2022 року, судом апеляційної інстанції встановлено, що представником третьої особи ОСОБА_1 на підтвердження понесених витрат на правову допомогу в суді апеляційної інстанції до відзиву на апеляційну скаргу надано:

1) копію договору про надання правової допомоги від 03 вересня 2018 року № 02/09-18 з додатком;

2) Додаток до Договору про надання правової допомоги від 03 вересня 2018 року - Вартість окремих послуг адвокатського бюро за договором про надання правової допомоги від 03 вересня 2022 року;

3) копію акту прийому - передачі наданих послуг від 07 листопада 2022 року;

4) копію звіту про виконану адвокатським бюро роботу від 07 листопада 2022 року;

Відповідно до п. 4.1. договору № 02/09-18 про надання правової допомоги від 03 вересня 2018 року отримання винагороди Адвокатським бюро та надання правової допомоги відбувається у формі гонорару. Згідно з п. 4.2. гонорар Адвокатського бюро за вказаним договором складається з вартості окремих послуг, яка визначена у додатку №1 до цього договору, який є його невід`ємною його частиною та може виплачуватися поетапно. Фінансове зобов`язання клієнта про сплату клієнта про сплату гонорару виникає з моменту підписання акту прийому-передачі наданих послуг або в разі необхідності сплати передоплати (авансу) з моменту отримання клієнтом рахунку-фактури, виданої Адвокатським бюро (т.2, а.с. 93-94).

Згідно додатку до Договору про надання правової допомоги від 03 вересня 2018 року № 02/09-19 - Акту прийому-передачі наданих послуг (виконаних робіт) від 07 листопада 2022 року за вказаним Договором Адвокатським бюро «Войтенко та партнери» надано, а ОСОБА_1 приймаються наступні юридичні послуги:

- вивчено текст апеляційної скарги ОСОБА_2 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 17.05.2021 року у справі № 758/14476/18, підготовлено та подано до Київського апеляційного суду відзив на вказану апеляційну скаргу - 2 800 грн.

- взято участь адвокатом Войтенком І.В. у судовому засіданні у справі № 758/14476/18, що відбулося у приміщенні Київського апеляційного суду 07 листопада 2022 року, здійснено представництво інтересів клієнта у судовому засіданні - 1 500 грн.

Відповідно до п. 3 Акту прийому-передачі наданих послуг (виконаних робіт) від 07 листопада 2022 року вартість наданих послуг відповідно до Додатку № 1 до Договору загалом становить 4 300 грн., які підлягають сплаті на користь Адвокатського бюро протягом 3 днів з моменту підписання цього акту сторонами (т.2, а.с.92).

При визначенні розміру компенсації суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката по конкретній справі, адресований клієнту.

Отже, як вбачається з письмових матеріалів справи, договір про надання правової допомоги був укладений між третьою особою ОСОБА_1 та Адвокатським бюро «Войтенко та партнери». Також з матеріалів справи вбачається, що адвокатом в інтересах довірителя подавався відзив на апеляційну скаргу на 6 арк. (т.2, а.с.1-6), який апеляційним судом розцінено як пояснення третьої особи. Окрім того, апеляційний суд зауважує, що представник ОСОБА_1 - адвокат Войтенко Ігор Васильович брав участь в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції 07 листопада 2022 року, що підтверджується протоколом судового засідання (т.2. а.с.78-79).

З урахуванням вищевикладеного та вимог діючого законодавства, суд дійшов висновку про достатність підстав для відшкодування витрат на правову допомогу. Реальність наданих адвокатом послуг в суді апеляційної інстанції підтверджується матеріалами справи.

Враховуючи, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини, розмір витрат на правничу допомогу, заявлений третьою особою, може бути зменшений судом лише за наявності обґрунтованого клопотання та /або заперечень сторони позивача.

Так, у своїх запереченнях ОСОБА_2 вказувала, що ОСОБА_1 не був залучений до справи як третя особа.

Однак, апеляційний суд критично оцінює такий довід позивачки, зважаючи на те, що в рішенні Подільського районного суду м. Києва від 17 травня 2022 року по цивільній справі № 758/14476/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договору дарування удаваним із застосуванням наслідків договору купівлі-продажу, визнання права власності у порядку поділу майна подружжя, ОСОБА_1 вказаний як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору. Водночас в апеляційній скарзі на рішення суду першої інстанції ОСОБА_2 не зазначала щодо неналежного суб`єктного складу учасників даної справи та, зокрема, особисто вказувала ОСОБА_1 як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору у відомостях щодо учасників справи в апеляційній скарзі та запереченнях на заяву про ухвалення додаткового рішення.

Окрім того, щодо доводу ОСОБА_2 про необхідність відмови у стягненні з позивачки на користь ОСОБА_1 витрат на правову допомогу, оскільки компенсація судових витрат осіб, прав яких рішення не стосується, чинним законодавством не передбачено, апеляційний суд наголошує про таке.

Як вже було вище зазначено, частиною 12 статті 141 ЦПК України передбачена можливість компенсації судових витрат третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, із сторони, визначеної відповідно до вимог цієї статті, залежно від того заперечувала чи підтримувала така особа заявлені позовні вимоги.

Так, як вбачається із матеріалів справи, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - ОСОБА_1 заперечував щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та просив апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Подільського районного суду м. Києва від 17 травня 2022 року, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_1 , приватний виконавець Київського міського округу Вольф (Павелків) Тетяна Леонідівна про визнання договору дарування удаваним із застосуванням наслідків договору купівлі-продажу, визнання права власності у порядку поділу майна подружжя відмовлено - залишити без змін.

Таким чином, ОСОБА_1 має право на компенсацію судових витрат за рахунок позивача.

При цьому посилання позивача на п.3 ч.3 ст. 141 ЦПК України колегія суддів оцінює критично у зв`язку з недоведеністю стороною позивача, що поведінка третьої особи під час розгляду справи призвела до затягування розгляду справи, зокрема, що третьою особою було подано явно необґрунтовані заяви і клопотання, чи безпідставно стверджувалися або заперечувалися певні обставини, які мають значення для справи, тощо.

Також апеляційний суд не погоджується з доводом позивачки про не співмірність витрат ОСОБА_1 на правничу дорогу з ціною позову. Так, як вказувала ОСОБА_2 розмір витрат на правову допомогу в розмірі 10 % вартості такого майна є завищеним та неспівмірним з позовними вимогами.

Щодо співмірності витрат на правову допомогу слід ураховувати позицію ВС КАС від 01.09.2020 р. у справі № 640/6209/19, відповідно до якої розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним із ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову.

Колегія суддів зазначає, що ОСОБА_1 просив стягнути судові витрати на правничу допомогу в розмірі 4 300 грн., що становить 9,2% від ціни позову, що є співмірним розміром зі складністю справи та виконаними роботами, ціною позову та значенням справи для учасника справи.

Зважаючи на вищевикладене та враховуючи, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, рішення Подільського районного суду м. Києва від 17 травня 2022 року залишено без змін, апеляційний суд вбачає наявність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 , подану представником - адвокатом Войтенком Ігорем Васильовичем, про ухвалення додаткового рішення по справіта стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 300 грн. 00 коп.

Керуючись ст. 141, 270 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Заяву ОСОБА_1 , подану представником - адвокатом Войтенком Ігорем Васильовичем, про ухвалення додаткового рішення - задовольнити.

Ухвалити додаткове судове рішення в даній справі.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 300 (чотири тисячі триста) грн. 00 коп.

Додаткова постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення в порядку та з підстав, що визначені ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова