Справа № 496/5449/20
Провадження № 2/496/112/22
14 липня 2022 року м. Біляївка
Біляївський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді Пендюри Л.О.
за участю секретаря Рогачко Н.М.,
розглянувши у судовому засіданні в залі суду м. Біляївка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Усатівської сільської ради Одеського району Одеської області, ОСОБА_2 про скасування рішення сільської ради, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку
Посилаючись на те, що із-за вказаної накладки земельної ділянки, що належить ОСОБА_2 вона не може оформити свою земельну ділянку вона змушена звернутися до суду з вказаним позовом.
Позивачка в судове засідання не з`явилась, проте надіслала до суду заяву в якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі.
Відповідач - представник Усатівської сільської ради в судове засідання не з`явився хоча був повідомлений належним чином про дату та час судового засідання, про причини неявки суд не повідомив своїм правом щодо подання відзиву на позовну заяву не скористався.
Відповідач - ОСОБА_2 в судове засідання неодноразово не з`явився хоча був повідомлений належним чином про дату та час судового засідання, про причини неявки суд не повідомив своїм правом щодо подання відзиву на позовну заяву не скористався.
Приймаючи до уваги заяву позивачки, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до статті 280 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного.
В судовому засіданні встановлено, що 18.08.1992 року ОСОБА_1 набула у власність житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується договором дарування від 18.08.1992 року, зареєстрованим в погосподарській книзі Августівської сільської ради Біляївського району Одеської області під № 2/123(а.с.15). Зазначений житловий будинок, розташований на земельній ділянці площею 0,22 га, що належить позивачці на праві приватної власності згідно державного акту серії І-ОД № 018123, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 54 від 21 березня 2001 року (а.с 14).
При зверненні позивачкою до Августівської сільської ради щодо взаємного перетину земельних ділянок їй було повідомлено, що наявність взаємного перетину земельних ділянок зумовлена помилками під час виконання робіт із землеустрою щодо формування таких земельних ділянок тобто неправильному визначенню координат поворотних точок меж земельної ділянки та запропоновано звернутися до суду з вимогою визнати за нею право власності на земельну ділянку у розмірах, зазначених в документах, що посвідчують право власності на землю та відповідно до плану такої ділянки, який міститься у державному акт на право власності на земельну ділянку (а.с.11-12).
Відповідно до Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації, зберігання державних актів на право приватної власності на землю, не передбачено можливості внесення у державний акт змін, шляхом його виправлення, так як підлягає переоформленню вся технічна документація.
Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою та його державної реєстрації.
Зважаючи на вказане можна зробити висновок, що у разі наявності у особи права власності на житловий будинок, остання набуває права користування земельною ділянкою, на якій він розташований та може оформити своє право власності на цю ділянку для його обслуговування.
Стаття 152 ЗК України зазначає, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодуванням завданих збитків.
Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно з роз`ясненнями в Постанові Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 року №7 судам підвідомчі справи за заявами зокрема з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками.
Відповідно до правового висновку Верховного Суду України у справі № 6-67цс14 в постанові від 25.06.2014 р., який міститься також у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року (справа № 6-12цс13) та від 23 жовтня 2013 року (справа № 6-93цс13), державний акт на право приватної власності видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади, тому вирішення питання про правомірність видачі державного акта безпосередньо залежить від законності рішення, на підставі якого такий акт видано, і дотримання вимог, передбачених земельним законодавством, зокрема ст. ст. 116, 118 ЗК України.
Ч. 1 ст. 155 ЗК України передбачено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.
Згідно із ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування (п. г) ч.3).
Згідно правової позиції, наведеної у постановах Верховного Суду України від 22.05.2013 (справа № 6-3Зцс13), 20.05.2015 (справа № 6-21 бцс15), 03.06.2015 (справи № 205цс15, № 6-412цс15, № 6-217цс15) 2015 зазначено наступне. У постанові від 22.05.2013 Верховний Суд України зазначив, що державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов`язаних з правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку.
У постановах від 20.05.2015 та 03.06.2015 Верховний Суд України дійшов висновку про те, що оскільки норми земельного законодавства встановлювали нерозривний зв`язок між виникненням права власності на земельну ділянку з обов`язковим одержанням її власником державного акта, який посвідчував його право власності, то позовні вимоги про визнання недійсним державного акта, виданого на підставі недійсного рішення органу місцевого самоврядування, підлягають задоволенню.
Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачено нормою матеріального права. На таку особу (позивача) не можна покладати обов`язку об`єднання вимог про визнання протиправним і скасування рішення органу місцевого самоврядування та вимог про скасування правовстановлюючих документів на земельну ділянку, укладених (виданих) на підставі такого рішення (див. правову позицію Великої Палати Верховного Суду, що викладена у постанові від 30.05.2018 у справі № 923/466/17 (провадження № 12-89гс18).
У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (ч. 1 ст. 155 ЗК України).
Отже, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку.
Згідно із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, що викладена у постанові від 11.09.2018 по справі №909/968/16, а саме: "Таким чином, згідно із Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" рішення суду щодо недійсності правочину не зумовлює виникнення обов`язку скасування рішення про державну реєстрацію права власності на відповідний об`єкт. Запис про скасування державної реєстрації прав вноситься до Державного реєстру речових прав саме на підставі рішення суду про скасування рішення про державну реєстрацію прав. За відсутності такого рішення суду реалізувати рішення суду про визнання правочинів недійсними, тобто відновити порушені права позивача, буде неможливо. З огляду на викладене, рішення суду про визнання недійсним договору не є підставою для внесення запису про скасування прав на нерухоме майно без скасування відповідного рішення про державну реєстрацію прав. У разі визнання недійсним договору, що став підставою для прийняття рішення про державну реєстрацію прав, слід одночасно заявляти вимогу про скасування вказаного рішення про державну реєстрацію прав. Такі вимоги є відповідним і законним способом судового захисту в даному випадку, оскільки за чинним Цивільним кодексом України право власності виникає з моменту його реєстрації".
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Отже, суд приходить до висновку про необхідність стягнути з Усатівської сільської ради Одеського району Одеської області та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , в рівних частках з кожного, судові витрати у розмірі 1680 грн, тобто по 840 гривень з кожного відповідача.
Керуючись ст.ст. 317, 319, 328 ЦК України, ст.ст. 17, 19, 103, 152, 155, 158 ЗК України, ст. ст. 4, 12, 13, 81, 89, 141, 211, 258, 259, 263-265, 280-282ЦПК України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 до Усатівської сільської ради Одеського району Одеської області, ОСОБА_2 про скасування рішення сільської ради, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку задовольнити.
Стягнути з Усатівської сільської ради Одеського району Одеської області та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_1 , виданий 10 вересня 1996 року Суворовським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області, яка зареєстрована за адресою АДРЕСА_3 ), в рівних частках з кожного, судові витрати у розмірі 2520 грн судові витрати, тобто по 1260 гривень з кожного відповідача.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його складання.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана відповідачем протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту до Одеського апеляційного суду через Біляївський районний суд Одеської області.
Повний текст ухвали складено 14.07.2022 р.
Суддя Л.О. Пендюра