Справа № 715/2447/21
Провадження № 2/715/31/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2022 року смт. Глибока

Глибоцький районний суд Чернівецької області

в складі: головуючого судді Маковійчук Ю.В.

секретар судового засідання Затолошна Р.В.

часники процесу:

відповідач ОСОБА_1

представник відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання майна особистою приватною власністю,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що вони з відповідачкою перебували у шлюбі з 01.11.2001 року, який було розірвано рішенням Глибоцького районного суду від 26.01.2021 року.

Вказує на те, що за час шлюбу ними було набуто майно в розумінні ст. 60 СК України, зокрема, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований АДРЕСА_1 , що було оформлене на ім`я відповідачки ОСОБА_1 .

Посилається на те, що після розірвання шлюбу, вони з відповідачкою не можуть дійти згоди щодо поділу вказаного спільного майна. Тому просить суд, ухвалити рішення, яким визнати за ним право власності на 1/2 частку спірного майна, як майна спільної сумісної власності подружжя.

Відповідачка ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом, посилаючись на те, що майно по АДРЕСА_1 , яке просить поділити позивач є її особистою власністю, так як збудоване за кошти її матері. Вказувала на те, що позивач не брав будь якої участі у його будівництві. Атому, просила суд відмовити у задоволенні первісного позову, посилаючись на його безпідставність та просила її позов задовольнити, визнати спірне майно її особистою власністю.

В судове засідання позивач не з`явився, проте звернувся до суду із заявою та просив справу розглянути в його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 в судовому засіданні первісний позов не визнали просили суд відмовити у його задоволенні, посилаючись на його безпідставність та недоведеність та невірно обраний спосіб захисту. Поданий зустрічний позов підтримали, просили його задовольнити, посилаючись на обставини, що викладені у ньому. Також заперечували участь позивача у будівництві житлового будинку, вказуючи на те, що він і не міг брати участь у будівництві, так як будь яких коштів він не мав, хоча і працював, однак у них було троє дітей, яких потрібно було утримувати.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що первісний позов слід задовольнити повністю, а у задоволенні зустрічного позову слід відмовити з наступних підстав.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 ЦК України).

Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України.

Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини та чоловіка закріплені у статті 57 СК України.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2019 року у справі № 339/116/16-ц (провадження № 61-15462св18).

Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

У пункті 23 постанови Пленуму ВСУ №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя» судам роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Як вбачається з ч.2 ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ч.3 ст.372 ЦК України у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Судом встановлено, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 уклали шлюб 04.11.2001 року, який був розірваний рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 26.01.2021 року.

Крім того встановлено, що сторонами за час перебування в шлюбі спільною працею за спільні кошти було збудовано житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 .

07.10.2015 року за № ЧВ 53 зареєстровано декларацію про готовність об`єкта до експлуатації ОСОБА_1 управлінням державної архітектурно будівельної інспекцією у Чернівецькій області у Єдиному реєстрі документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, об`єкта «Будівництво індивідуального житлового будинку літ. А, АДРЕСА_1 . Початок будівництва 2009 рік, закінчення будівництва 2010 рік.

04.12.2015 року за відповідачкою ОСОБА_1 зареєстровано право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на житловий будинок АДРЕСА_1 , площею 294,1 кв. м. на земельній ділянці, кадастровий номер :01:012:0174.

Також судом встановлено, що як позивач ОСОБА_3 так і відповідачка ОСОБА_1 за час перебування в шлюбі працювали, що підтверджується копіями трудових книжок. Подружжя виховувало троє дітей.

Під час розгляду справи, судом в становлено, що будівництво спірного житлового будинку було проведено сторонами за час їх спільного проживання у шлюбі, а тому виходячи із презумпції спільності майна спірний житловий будинок належить до спільної сумісної власності подружжя, тому підлягає поділу між ними. При цьому слід зазначити, що реєстрація прав на спірне майно лише на одного з подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя.

Відхиляючи доводи зустрічного позову ОСОБА_1 суд виходить із наступного.

У відповідності до положеньст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених України.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Статтею 79 ЦПК України встановлено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є доказами, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Законодавцем у ст.57 СК України визначено перелік майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка.

Звертаючись до суду із зустрічним позовом відповідач ОСОБА_1 не надала належних та допустимих доказів, які б спростували презумпцію спільної сумісної власності спірного майна.

Так, відповідач ОСОБА_1 посилається на те, що будинок є її особистою власністю, так як збудований на кошти, які вона отримала від своєї матері, а її чоловік ніяких коштів на будівництво ніколи не давав.

Разом з тим, такі посилання є недоведеними належними та допустимими доказами. Як вже зазначалося вище судом встановлено, що майно було збудоване під час перебування сторін у шлюбі, оскільки вони працювали, вели спільне господарство, виховували дітей.

На думку суду самі по собі розписки надані відповідачкою ОСОБА_1 про отримані кошти у своєї матері ОСОБА_4 не дають підстав для висновку про набуття майна за рахунок таких коштів за відсутності інших доказів.

Суд критично оцінує покази свідка ОСОБА_4 , яка є матір`ю ОСОБА_1 та свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про те, що майно повністю було збудоване за кошти ОСОБА_4 , оскільки вони суперечать письмовим доказам, щодо встановлених обставин справи судом.

Враховуючи вищевикладене, відсутні підстави для задоволення позову ОСОБА_1 про визнання житлового будинку її особистою приватною власністю а тому в задоволені позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст.4-13,19,76-81,89,206,259,263-265 ЦПК України суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 право власності на 1/2 частку житлового будинку загальною площею 294,1 кв.м., житловою 159,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

Припинити право спільної сумісної власності на: житловий будинок по АДРЕСА_1 .

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання майна особистою приватною власністю відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення виготовлено 23.12.2022 року

Суддя: