Справа №443/355/22
Провадження №2/443/431/22
РІШЕННЯ

іменем України

22 липня 2022 року місто Жидачів

Жидачівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Павліва А.І.,

секретар судового засідання Стасів С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом,

встановив:

Стислий виклад позиції позивача.

ОСОБА_1 (позивач) подав до суду позов до ОСОБА_2 (відповідач), у якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житлом житловим будинком АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору позивач покликається на те, що він є власником Ѕ частини житлового будинку АДРЕСА_1 . Відповідач його колишній зять, який з липня 2020 року у належній йому частині будинку не проживає, його особистих речей в будинку не має, участі в утриманні будинку не несе, кореспонденцію не отримує. Перешкод в користуванні житлом йому не чиниться. Відповідач добровільно перейшов жити на квартиру до своїх батьків та не користується житлом з власної ініціативи. Реєстрація відповідача у житловому будинку порушує його право та інтереси як власника, зобов`язує нести матеріальні витрати на сплату комунальних послуг, позбавляє права на субсидії. У добровільному порядку відповідач не бажає знятися з реєстрації у зазначеному будинку.

Відповідач правом на подання відзиву не скористався.

Позивач у судове засідання не з`явився, однак подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності та незаперечення проти заочного розгляду справи.

Відповідач у судове засідання не з`явилася, однак подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та визнання позову.

Третя особа у судове засідання не з`явився, хоч про дату, час і місце його проведення повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, клопотання про розгляд справи за його відсутності або про відкладення розгляду справи не подав, правом на подання пояснень не скористався.

Заяви, клопотання, подані учасниками справи.

Позивачем подано клопотання про розгляд справи за його відсутності та незаперечення проти заочного розгляду справи (а.с.23), заяву про уточнення позовних вимог та розгляд справи за його відсутності (а.с.42).

Відповідачем подано заяву про розгляд справи за його відсутності та визнання позову (а.с.40).

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою від 13.04.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду у відкритому підготовчому засіданні в порядку загального позовного провадження (а.с.17-18).

Ухвалою підготовчого засідання від 10.05.2022 залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 та відкладення підготовчого засідання (а.с.26-27).

Ухвалою підготовчого засідання від 16.06.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.33-34).

Судом розміщено (оприлюднено) на веб-порталі Судової влади України оголошення про виклик у судове засідання по справі №443/355/22 відповідача ОСОБА_2 та третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 (а.с.30, 37, 38).

Ухвалою судового засідання від 22.07.2022 постановлено проводити розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (а.с.43).

Суд, з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, доходить висновку, що позов підлягає задоволенню повністю виходячи з такого.

Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 15.09.2012, зареєстрованого в реєстрі за №1423, спадкоємцями зазначеного у цьому свідоцтві майна ОСОБА_4 є її діти: ОСОБА_1 та ОСОБА_3 до Ѕ частки у спадщині кожний. Спадщина, на яку у сказаних частках видано це свідоцтво, складається з: житлового будинку з прилеглими до нього господарськими будівлями та спорудами, крім самовільно побудованої прибудови «а4» та самовільно переобладнаної частини житлової кімнати 1-5 в санвузол 1-6, що знаходиться по АДРЕСА_1 (а.с.6).

Згідно з витягом про державну реєстрацію від 02.10.2012, право приватної спільної часткової власності на будинок АДРЕСА_1 зареєстроване за ОСОБА_1 02.10.2012 (а.с.7).

Записами у Будинковій книзі будинку АДРЕСА_1 підтверджується, що ОСОБА_2 має зареєстроване місце проживання за вказаною адресою з 27.06.2012 (а.с.8-12).

Рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 15.02.2022 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 розірвано (а.с.13-14).

За змістом акта обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 05.04.2022, ОСОБА_2 більше двох років не проживає у будинку АДРЕСА_1 (а.с.15).

Зміст спірних правовідносин.

Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю у позивача перешкод у користуванні належним йому на праві власності частиною житлового будинку через зареєстроване місце проживання у будинку відповідача.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Конституції України, Цивільного кодексу України (далі ЦК України), Житлового кодексу України (далі ЖК України) та Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» (далі Закон № 1871-IX).

Так, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (стаття 41 Конституції України та частина перша стаття 321 Цивільного кодексу України).

Положеннями статті 317 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до приписів частин 1, 2 статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно з положеннями частини 1 статті 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Нормою частини 1 статті 401 ЦК України визначено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Згідно з приписами частин 1, 2 та 5 статті 403 ЦК України, сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку. Сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпоряджання цим майном.

Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення (частина 2 статті 406 ЦК України).

За змістом статті 2 Закону № 1871-IX , орган реєстрації виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, який на території територіальної громади, на яку поширюються повноваження відповідної ради, забезпечує формування та ведення реєстру територіальної громади, облік задекларованого місця проживання/зміну місця проживання особи.

Згідно з вимогами пункту 6 частини 1 статті 24 Закону № 1871-IX, орган реєстрації вносить зміни до реєстру територіальної громади на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Відповідно до приписів частин 4, 5 статті 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських об`єднань.

Згідно з вимогами статті 160 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах.

Мотивована оцінка наведеного учасниками справи аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що житловий будинку АДРЕСА_1 належить на праві приватної спільної часткової власності по Ѕ частині ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Відповідач по справі ОСОБА_2 перебував у шлюбі з ОСОБА_5 та має зареєстроване місце проживання у вказаному житловому будинку з 27.06.2012.

Рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 15.02.2022 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 розірвано.

ОСОБА_2 не проживає у зазначеному житловому будинку більше двох останніх років.

Надаючи оцінку аргументам позивача, суд зауважує, що відповідач зареєстрував місце проживання у спірному будинку як член сім`ї, оскільки постійно проживав разом з ОСОБА_5 і вів з нею спільне господарство. Тим самим, відповідач набув право користування чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом. Водночас, суд звертає увагу на те, що відповідач у зазначеному житловому будинку не проживає більше двох останніх років, що підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами. Фактичних даних, які б свідчили про те, що відповідачу чинилися перешкоди у проживанні чи створювалися умови, за яких він не міг більше залишатися у цьому будинку, судом не здобуто.

Більше того, суд враховує позицію відповідача, висловлену ним у заяві в беззаперечній формі, згідно з якою він визнав позов повністю.

Суд звертає увагу на те, що відповідач не є членом сім`ї позивача, не пов`язаний з ним спільним побутом, не веде з ним спільного господарства. Більше того, суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які фактичні дані, з яких би можна було б дійти висновку, що у відповідача зберігається обґрунтований інтерес до зазначеного вище житлового будинку.

Таким чином, на переконання суду, інтереси позивача перевищують інтереси відповідача, у якого припинилися правові підстави користування чужим майном, тому право відповідача на користування цим житловим будинком підлягає припиненню на вимогу позивача на підставі частини 2 статті 406 ЦК України.

Такий висновок суду повністю відповідає правовим висновкам, зробленим Верховним Судом 16 січня 2019 року у справі №243/7004/17-ц, 14 серпня 2019 року у справі №702/101/18, та узгоджується з правовими висновками, зробленими Великою Палатою Верховного Суду 13 жовтня 2020 року у справі №447/455/17.

Суд зауважує, що застосування судом до спірних правовідносин норми, на яку не покликалася сторона позивача, відповідає принципу jura novit curia («суд знає закони») та узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі 917/1739/17.

Виходячи з того, що Закон України від 5 листопада 2021 року № 1871-IX «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані з реєстрацією та зняттям особи із зареєстрованого місця проживання (перебування), положення цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Суд зазначає, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.

При визнанні судом особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, юридичним наслідком є зняття цієї особи з реєстраційного обліку за адресою зазначеного житла.

Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити повністю.

Розподіл між сторонами судових витрат.

Відповідно до вимог статей 141, 142 ЦПК України 50 відсотків судового збору (496,20 грн), сплаченого позивачем при поданні позову, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, а інші 50 відсотків судового збору (496,20 грн) підлягають поверненню позивачу з державного бюджету у зв`язку з визнанням відповідачем позову.

На підставі статей 319, 321, 383, 391, 401-403, 406 Цивільного кодексу України, статей 7, 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та керуючись статтями 10, 19, 81, 89, 141, 142, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням у будинку АДРЕСА_1 .

Рішення суду є підставою для зняття ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з реєстрації у будинку АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 496 (чотириста дев`яносто шість) грн 20 коп.

Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову відповідно до квитанції №0.0..1 від 07.04.2022, що становить496 (чотириста дев`яносто шість) грн 20 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Дата складення повного судового рішення 22 липня 2022 року.

Головуючий суддя А.І. Павлів