ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2606/22 Справа № 211/2726/21 Суддя у 1-й інстанції - Сарат Н. О. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2022 року м.Кривий Ріг

Справа № 211/2726/21

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

сторони:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на заочне рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 грудня 2021 року, яке ухвалено суддею Сарат Н.О. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 21 грудня 2021 року, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2021 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 26.04.2011 року між банком та відповідачем був укладений договір б/н, відповідно до якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана Заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у Заяві.

Внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, станом на 30.09.2013 року, утворилась заборгованість у розмірі 27 136,69 грн., яка стягнута з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заочним рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 лютого 2014 року.

Заочне рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 лютого 2014 року до теперішнього часу не виконано, заборгованість за Кредитним договором б/н від 26.04.2011 року не погашена.

Посилаючись на те, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 26.04.2011 року, яка за період з 30.10.2013 року по 28.02.2021 року, становить 30422 грн. 71 коп. та складається з індексу інфляції за просторочення виконання зобов`язання в розмірі 27148, 17 грн. і трьох відсотків річних у розмірі 3274,54 грн., а також вирішити питання про розподіл судових витрат.

Заочним рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 грудня 2021 року в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, невірне застосування судом норм матеріального права та неврахування того, що стягненням судовим рішенням заборгованості за Кредитним договором, зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за Кредитним договором не припинилося та триває до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання, яке на момент звернення Банку до суду з даним позовом не виконано відповідачем. Відтак, кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 26.04.2011 року між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений Договір кредиту б/н, шляхом підписання відповідачем Анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку, згідно умов якого банк надав позичальнику кредит, початково в сумі 15000,00 грн., на умовах, викладених в Умовах та правилах надання банківських послуг та тарифах банку у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку.

Підписавши Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку, ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на те, що дана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, складає між ним і банком договір про надання банківських послуг.

Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21.02.2014 року стягнуто заборгованість за Кредитним договором б/н від 26.04.2011 року в розмірі 27136,69 грн., станом на 30.09.2013 року, яка складається з тіла кредиту 14882,41 грн., процентів 8597,67 грн., комісії 1888, 20 грн. та штрафів 1268,41 грн.

Предметом даного спору є стягнення заборгованості за Кредитним договором № б/н від 26.04.2011 року, яка, за період з 30.10.2013 року по 28.02.2021 року, становить 30422 грн. 71 коп. та складається з індексу інфляції за просторочення виконання зобов`язання в розмірі 27148, 17 грн. та заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 3274,54 грн.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що в Постанові Великої Палати Верховного суду від 03.07.2019 року №342/180/17 викладена правова позиція про те, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачем та не містять її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 26.04.2011 року шляхом підписання заяви-анкети, тобто відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. При цьому, суд констатував, що заборгованість за кредитним договором від 26.04.2011 року вже стягнута рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21.02.2014 року, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня

2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає з огляду на наступне.

За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу.

Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі N 444/9519/12 (провадження N 14?10цс18), від 4 липня 2018 року у справі N 310/11534/13-ц (провадження N 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі N 202/4494/16-ц (провадження N 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Як вбачається з матеріалів справи, внаслідок невиконання відповідачем ОСОБА_1 своїх зобов`язань за договором, станом на 30.09.2013 року, утворилась заборгованість у розмірі 27 136,69 грн., яка стягнута з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заочним рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 лютого 2014 року (а.с. 8-9).

Отже, судовим рішенням, яке набрало законної сили, підтверджено наявність грошового зобов`язання позичальника перед банком та його порушення.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі N 310/11534/13-ц (провадження N 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі N 916/190/18 (провадження N 12-302гс18).

Таким чином, з ухваленням у 2014 році рішення про стягнення заборгованості за Кредитним договором б/н від 26.04.2011 року, зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за Кредитним договором не припинилося та триває до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання, яке на момент звернення Банку до суду з даним позовом не виконано відповідачем. Відтак кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.

При цьому, колегія суддів погоджується з визначенням розміру сум, нарахованих позивачем АТ КБ «ПРИВАТБАНК» за прострочення виконання зобов`язань на підставі статті 625 ЦК України, який не спростовано відповідачем, як і не надано ним власного розрахунку такої заборгованості.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню, на підставі п.1, п.4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.2, ч.13 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача АИ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 5 675,00 грн. (а.с. 1, 70), що відповідає розміру визначеному Законом України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст. 367, ч. 1 ст. 369, ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» задовольнити.

Заочне рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 грудня 2021 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» заборгованість за Кредитним договором № б/н від 26.04.2011 року, за період з 30.10.2013 року по 28.02.2021 року, у розмірі 30422 (тридцять тисяч чотириста двадцять дві) гривні 71 (сімдесят одна) копійка, із яких: 27 148 (двадцять сім тисяч сто сорок вісім) гривень 17 (сімнадцять) копійок - індекс інфляції за просторочення виконання зобов`язання, 3274 (три тисячі двісті сімдесят чотири) гривні 54 (п`ятдесят чотири) копійки три відсотків річних.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» судові витрати у справі у розмірі 5 675 (п`ять тисяч шістсот сімдесят п`ять) гривень 00 (нуль) копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 23 лютого 2022 року.

Головуючий:

Судді: