ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1346/22 Справа № 184/1348/21 Суддя у 1-й інстанції - Томаш В. І. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2022 року м.Кривий Ріг

Справа № 184/1348/21

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

сторони:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 11 листопада 2021 року, яке ухвалено суддею Томаш В.І. у місті Покрові Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 11 листопада 2021 року, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2021 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 23 березня 2007 року між банком та відповідачем був укладений договір б/н, відповідно до якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у Заяві.

Внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, станом на 14.06.2021 року, утворилась заборгованість у розмірі 14 866,44 грн., яка складається з: 11953,27 грн. заборгованість за тілом кредиту; 11953,27 грн. заборгованість за простроченим тілом кредита; 2913,17 грн. - заборгованість за простроченими відсотками., яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь та вирішити питання про розподіл судових витрат

Рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 11 листопада 2021 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором б/н від 23.03.2007 року в сумі 11 953,27 грн. та судові витрати у розмірі 1 825,17 грн.

У решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи та неврахування того, що ним виконано зобов`язання з повернення кредитних коштів у повному обсязі, а банківською установою здійснювалося нарахування відсотків без достатньої правової підстави та у розмірі, який значно перевищує розмір, погоджений сторонами при укладенні договору, у зв`язку з чим за кредитом навіть утворилася переплата.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 23.03.2007 року ОСОБА_1 звернувся до Публічного акціонерного товариства Комерційним банком «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку №б/н (а.с.49).

Згідно вказаної Анкети заяви, відповідач ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмову вигляді. Своїм підписом відповідач підтвердив факт отримання повної інформації про умови кредитування в Приватбанку, а також його місцезнаходження та виразив свою згоду з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг (а.с.49).

На підтвердження позовних вимог банком надано витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку (а.с.50-55).

Згідно довідки про видачу кредитних карт, відповідач отримав наступні кредитні картки: 23.03.2007 року кредитну карту № НОМЕР_1 , зтерміном дії до 01/09 року; 23.11.2010 року кредитну картку № НОМЕР_2 , з терміном дії до 08/14; 12.09.2014 року кредитну картку № НОМЕР_3 , з терміном дії до 08/18; 08.09.2018 року кредитну картку № НОМЕР_4 . З терміном дії до 08/22. (а.с.48).

Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 встановлено наступне: 23.03.2007 року відбувся старт карткового рахунку та встановлено кредитний ліміт 500,00 грн.; в наступному кредитний ліміт неодноразово збільшувався до 15000,00 грн.; 18.07.2018 року відбулось зниження кредитного ліміту до 0,00 грн. (а.с. 47).

Згідно виписки за договором б/н станом на 16.06.2021 року простежується рух коштів, як шляхом поповнення картки, так і зняття відповідачем коштів з картки (а.с. 29-46).

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором №б/н від 23.03.2015 року, укладеного між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 , станом на 14.06.2021 року, останнім погашено заборгованість за поточним тілом кредиту 4842,88 грн., погашено заборгованість за простроченим тілом кредиту 5080,04 грн.; погашено заборгованість по простроченим відсоткам 1936,00 грн.; заборгованість за простроченим тілом кредиту становить 11953,27 грн., заборгованість за простроченими відсотками 2913,17 грн., загальна заборгованість за наданим кредитом 14866,44 грн. (а.с.27-28).

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_1 не виконував умови договору в частині повернення кредитних коштів, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення на користь позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з відповідача суми заборгованості за тілом кредиту, у визначеному позивачем розмірі.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення відсотків за користування кредитом, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності та необгрунтованості.

Зважаючи на те, що відповідач ОСОБА_1 в апеляційній скарзі оскаржує рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 11 953,27 грн. та просить ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог, та доводи апеляційної скарги зводяться саме до незгоди з висновками суду в частині наявності правових підстав для стягнення заборгованості за тілом кредиту у визначеному позивачем розмірі, колегія суддів перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду в частині задоволення позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту, адже, згідно ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 367 ЦПК України, і зважаючи на роз`яснення, викладені в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008 року, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та заявлених позовних вимог у суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредитному договору б/н від 23.03.2007 року у розмірі 11 953,27 грн., суд першої інстанції виходив з того, що відповідач має перед позивачем зобов`язання із повернення фактично отриманих грошових коштів, оскільки фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не повернуті та позивачем підтверджено належними та допустимим доказами розмір заборгованості за тілом кредиту.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня

2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення, в оскаржуваній частині, не відповідає з огляду на наступне.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 звернувся до Публічного акціонерного товариства Комерційним банком «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку №б/н (а.с.49).

Оскільки, Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 23.03.2007 року не містить відмітки відповідача ОСОБА_1 про отримання кредитних коштів, заявляючи вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту, позивач мав належними та допустимими доказами довести суду факт отримання відповідачем кредитних коштів та їх не повернення Банку на час звернення до суду з даним позовом.

Згідно з ч. 6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої).

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

За приписами п.п. 3, 6 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. У разі складання та зберігання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку на машинних носіях інформації підприємство зобов`язане за свій рахунок виготовити їх копії на паперових носіях на вимогу інших учасників господарських операцій, а також правоохоронних органів та відповідних органів у межах їх повноважень, передбачених законами.

Згідно зі ст. 41 Закону України "Про Національний банк України" та ч. ч. 1, 2 ст.68 Закону України "Про банки та банківську діяльність", Національний банк України встановлює обов`язкові для банківської системи стандарти та Правила ведення бухгалтерського обліку і фінансової звітності, що відповідають вимогам законів України та міжнародним стандартам фінансової звітності. Банки організовують бухгалтерський облік відповідно до внутрішньої облікової політики, розробленої на підставі Правил, встановлених Національним банком України відповідно до міжнародних стандартів бухгалтерського обліку. Бухгалтерський облік має забезпечувати своєчасне та повне відображення всіх банківських операцій та надання користувачам достовірної інформації про стан активів і зобов`язань, результати фінансової діяльності та їх зміни.

Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку відповідно до підпункту 2.1.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 30.12.1998 № 566, зі змінами та доповненнями, є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечене отримання інформації на паперовому носії.

Пунктом 5.1 глави 5 вищезазначеного Положенням визначено, що інформація, яка міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа.

Згідно з п.5.4. цього Положенням, особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня.

При цьому, п.5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 № 254 визначено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Отже, виписки з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.

В матеріалах справи міститься виписка за рахунком ОСОБА_1 , яка надавалася позичем до суду першої інстанції та з якої вбачаються операції за карткою, зокрема, зняття готівкових коштів, придбання товарів, поповнення карткового рахунку.

Досліджуючи наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що надані АТ КБ «ПРИВАТБАНК» по справі докази є належними та допустимими, у розумінні ст. ст. 76-81 ЦПК України, та у своїй сукупності підтверджують те, що відповідач ОСОБА_1 , відповідно до наданого позивачем розрахунку, користувався кредитними коштами, наданими йому АТ КБ «ПРИВАТБАНК» за договором б/н від 23.03.2007 року у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, у зв`язку з чим має зобов`язання перед позивачем з повернення кредитних коштів, виходячи з фактичного використання позичальником кредитних коштів, які не повернуто станом на час звернення позивача до суду з даним позовом.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що позивачем АТ КБ «ПРИВАТБАНК» самостійно, без достатньої на те правої підстави, з посиланням на Умови та Правила надання банківських послуг у ПриватБанку, здійснювалося погашення нарахованих ним відсотків за користування кредитними коштами за рахунок тіла кредиту, що не можна вважати фактично використаними кредитними коштами.

Згідно наданого позивачем АТ КБ «ПРИВАТБАНК» розрахунку заборгованості за кредитним договором від 23.03.2007 року, який колегія суддів вважає належним доказом, встановлено, що станом на 31.12.2015 року заборгованості за тілом кредиту становила 9 836,75 грн. (а.с. 5-20), у період з 01.01.2016 року по 14.06.2021 року позичальником використано кредитних коштів на загальну суму 30 334,33 грн. та внесено кошти на погашення заборгованості за тілом кредиту, у тому числі й простроченим тілом кредиту, у загальному розмірі 61 226,95 грн. (а.с. 21-28), а тому колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги щодо погашення відповідачем ОСОБА_1 заборгованості у повному обсязі.

Отже, з урахуванням наданих сторонами доказів, у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про не доведення АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заявлених позовних вимог в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 11 953,27 грн., оскільки заборгованість за тілом кредиту, станом на час звернення позивача до суду з даним позовом, відсутня.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду, в оскаржуваній частині, скасуванню, на підставі п.1, п.4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 11 953,27 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки, колегією суддів ухвалено нове рішення про відмову в задоволені позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 11 953,27 грн., рішення суду першої інстанції в частині відшкодування останньому судових витрат, понесених на сплату судового збору, теж підлягає скасуванню, адже, судові витрати відшкодовуються виключно у випадку задоволення заявлених позовних вимог.

Відповідно до ч.2, ч.13 ст. 141 ЦПК України, з позивача на користь відповідача ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3 405,00 грн. (а.с. 133, 139), що відповідає розміру визначеному Законом України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст. 367, ч. 1 ст. 369, ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 11 листопада 2021 року в частині задоволення позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 11 953,27 гривень та судових витрат у розмірі 1 825,17 гривень - скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 11 953,27 гривень та судових витрат у розмірі 1 825,17 гривень - відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 судові витрати у справі у розмірі 3 405 (три тисячі чотириста п`ять) гривні 00 (нуль) копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 23 лютого 2022 року.

Головуючий:

Судді: