Справа № 132/56/20
Провадження № 22-ц/801/1652/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Аліменко Ю. О.
Доповідач:Голота Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2022 рокуСправа № 132/56/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - Голоти Л.О. (суддя-доповідач),

суддів Денишенко Т. О., Рибчинського В. П.,

за участю секретаря судового засідання Олійник Г. Є.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третіх осіб ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» про витребування майна з чужого незаконного володіння,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 18 липня 2022 року, ухвалене у складі Аліменко Ю. О. в приміщенні суду в м. Калинівка, -

в с т а н о в и в :

08 січня 2020 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_5 , звернулася у суд з позовом до ОСОБА_2 , третіх осіб ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 12.12.2012 року між позивачем та ТОВ «Порше Мобіліті» було укладено кредитний договір № 50007046, за яким ТОВ «Порше Мобіліті» надав їй кредит у розмірі 185803,64 грн. і додатковий кредит у розмірі 69882,30 грн. з цільовим призначенням - на придбання автомобіля марки Volkswagen, модель Passat B7, кузов № НОМЕР_1 , 2012 року випуску, який і був придбаний позивачем.

28.12.2012 року між позивачем та ТОВ «Порше Мобіліті» було укладено договір застави транспортного засобу №50007046, предметом якого була застава зазначеного автомобіля. Позивач отримала кредит та користувалася придбаним автомобілем.

Позивач не виплатила заборгованість у повному обсязі у встановлений договором строк і навесні 2018 року автомобіль було вилучено представником ТОВ «Порше Мобіліті» з тієї підстави, що внаслідок заборгованості за кредитами приватним нотаріусом Кірюховою Н. С. було вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на автомобіль.

03 травня 2018 року в результаті прилюдних торгів автомобіль було придбано ОСОБА_3 .

У вересня 2018 року позивач подала позов до Московського районного суду м. Харкова, відповідачами у справі (після уточнення позовних вимог) були ТОВ «Порше Мобіліті», Солом`янський районний відділ ДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві, ДП «Сетам», ОСОБА_3 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кірюхова Н. С. (справа № 643/13607/18).

Третя особа ОСОБА_3 18 травня 2019 року відчужив автомобіль третій особі ОСОБА_4 , яка менш ніж через місяць відчужила його відповідачу у справі - ОСОБА_6 ..

Постановою Харківського апеляційного суду від 13.11.2019 року позов ОСОБА_1 було задоволено частково, скасовано результати проведення електронних торгів, оформлених протоколом № 330269 від 03.05.2018 року. Крім того, рішення Московського районного суду м. Харкова в частині задоволення позову щодо визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню залишено без змін. Щодо вимого про повернення автомобіля з чужого незаконного володіння, у її задоволенні було відмовлено через те, що ОСОБА_3 здійснив його відчуження протягом розгляду справи.

Судовими рішеннями було встановлено, що ОСОБА_3 набув право власності на автомобіль з незаконної підстави, і, відповідно не мав права відчужувати його іншим особам, як і, згодом, ОСОБА_4 . Оскільки відповідач ОСОБА_6 добровільно не хоче повернути позивачу автомобіль, вона змушена звернутись до суду для захисту своїх прав.

Виходячи з наведеного, позивач просила повернути їй транспортний засіб марки VOLKSWAGEN, модель PASSAT, 2012 року випуску, колір сірий, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_1 , вилучивши його у ОСОБА_2 ..

Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 09 січня 2020 року накладено арешт на автомобіль марки VOLKSWAGEN, модель PASSAT В7, кузов № НОМЕР_1 , 2012 року випуску, колір сірий, номерний знак НОМЕР_2 , що зареєстрований за ОСОБА_2 , адреса АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу укладеного в СЦ № 0541 РСЦ МВС в Вінницькій області від 15.06.2019 року (т.1 а. с. 34-37).

Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 28 травня 2021 року залучено до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ТОВ «Порше Мобіліті»(т. 1 а. с. 192-193).

Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 18 липня 2022 року позов задоволено.

Витребувано у ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 автомобіль марки Volkswagen, модель Passat, 2012 року випуску, колір сірий, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_1 , реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 10000 (десять тисяч) грн., витрати зі сплати судового збору у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп., та судові витрати на сплату судового збору за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 384 (триста вісімдесят чотири) грн. 20 коп.

Не погоджуючись із рішення суду першої інстанції, ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду, викладених у рішенні, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що судом першої інстанції не надано оцінки тій обставині, що позивач навесні 2018 року передала автомобіль представнику ТОВ «Порше Мобіліті», тобто даний автомобіль не було примусово вилучено працівниками виконавчої служби чи правоохоронних органів, що свідчить про те, що позивач добровільно передала автомобіль для подальшої реалізації його на електронних торгах. Визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та визнання недійсним електронних торгів, без наявності акту про примусове вилучення майна, не свідчать про його вибуття із володіння особи, яка передала це майно, не з її волі.

Для витребування спірного автомобіля недостатньо лише визнати торги недійсними, а необхідно також визнати недійсним договір купівлі-продажу, який викладений у формі акту про проведення прилюдних торгів. Інакше відбудеться витребування майна в той час, коли перший і всі подальші правочини є дійсними, що є ігноруванням презумпції правомірності правочину.

У разі витребування судом спірного автомобіля буде порушенням принципу пропорційності, та матиме наслідком порушення справедливого балансу та покладатиме надмірний та індивідуальний тягар на відповідача і становитиме порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції.

Даний позов не підлягає задоволенню як такий, що спрямований на одержання судового захисту права, яким особа зловживає.

Зазначає, що в суду першої інстанції були відсутні підстави для відшкодування витрат на правову допомогу, оскільки позивачем не надано розрахунків витрат, інших документів, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правової допомоги, а інформація, яка міститься в акті наданих послуг з правової допомоги, зокрема перелік наданих послуг та витрати часу, не може вважатись тим розрахунком подання якого є необхідною умовою для стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

30 серпня 2022 року на адресу Вінницького апеляційного суду надійшли пояснення вх. № 3523 ТОВ представника «Порше Мобіліті» Здоренко В. Є.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

19 жовтня 2022 року на адресу Вінницького апеляційного суду надійшло клопотання представника ТОВ «Порше Мобіліті» Здоренка В. Є. про розгляд справи у його відсутності. У клопотанні представник зазначає, що апеляційну скаргу підтримує.

У судовому засіданні представник відповідача Грабік М. С. підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Третя особа ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримала апеляційну скаргу.

Позивач та її представник були повідомленні належним чином про дату, час і місце розгляду справи, однак у судове засідання не з`явились з невідомих суду причин.

27 вересня 2022 року на адресу Вінницького апеляційного суду надійшло клопотання ОСОБА_7 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , вх. № 7324 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, яке ухвалою Вінницького апеляційного суду від 28 вересня 2022 року залишено без задоволення через те, що зазначена заява представника подана за один день, а не за п`ять днів до судового засідання, як то передбачено статтею 212 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши підстави апеляційної скарги, Вінницький апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 263 ЦПК України з огляду на наступне.

У справі вставнолено наступні обставини.

12.12.2012 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 50007046, за яким ТОВ «Порше Мобіліті» надав їй кредит у розмірі 185803,64 грн. і додатковий кредит у розмірі 69882,30 грн. з цільовим призначенням - на придбання автомобіля марки Volkswagen, модель Passat B7, кузов № НОМЕР_1 , 2012 року випуску, який і був придбаний позивачем.

За вказаним договором ОСОБА_1 отримала основний кредит у сумі 185803,64 грн, що в еквіваленті становить 22826,00 доларів США цільове призначення на придбання автомобіля марки VW, модель Passat B7, кузов № НОМЕР_1 , строком кредитування 60 місяців та додатковий в сумі 69882,30 грн, що в еквіваленті становить 8585,05 доларів США з цільовим призначенням сплата страхових внесків.

28.12.2012 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 було укладено договір застави транспортного засобу №50007046, предметом якого була застава зазначеного автомобіля. Позивач отримала кредит та користувалася придбаним автомобілем.

Внаслідок систематичного порушення умов договору ОСОБА_1 та несплати кредиту, як основного та і додаткового за період з березня 2015 року по грудень 2017 року, 27 грудня 2017 року ТОВ «Порше Мобіліті» звернулося із вимогою про дострокове повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором на загальну суму 474445,35 грн.

05.02.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кірюховою Н. С. на підставі заяви ТОВ «Порше Мобіліті» від 02.02.2018 року вчинено виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі № 82, яким запропоновано звернути стягнення на автомобіль. За рахунок коштів, отриманих від реалізації транспортного засобу, запропоновано задовольнити вимоги ТОВ «Порше Мобіліті» за несплачену в період з 12.12.2012 року по 18.12.2017 року заборгованість на загальну суму 513402,26 грн.

16.02.2018 року на підставі зазначеного виконавчого напису державним виконавцем Соломянського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Амборським А. В. відкрито виконавче провадження № 55815927.

29.03.2018 року в межах ВП № 55815927 був вилучений автомобіль марки Volkswagen, модель Passat B7, кузов № НОМЕР_1 , 2012 року випуску.

В межах виконавчого провадження № .05.2018 року були проведенні електронні торги з реалізації заставного майна, а саме автомобіль марки Volkswagen, модель Passat B7, кузов № НОМЕР_1 , 2012 року випуску.

25.05.2018 року виконавче провадження № 55815927 було завершене та зазначено, що «коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, недостатньо для задоволення вимог стягувача-заставодержателя за виконавчим документом, на підставі якого звернено стягнення на заставлене майно, а на рахунок стягувача (ТОВ «Порше Мобіліті») перераховано 271221,40 грн.

Постановою Харківського апеляційного суду від 23.03.2021 року у справі № 642/5212/18, яким змінено рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 05.11.2018 року, стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 50007046 від 12.12.2012 залишок непоганеної частини кредиту в розмірі 126308 грн 40 коп. та 3 % річних за час прострочення сплати залишку кредиту в розмірі 2045, 16 грн.

У вересня 2018 року позивач подала позов до Московського районного суду м. Харкова, відповідачами у справі (після уточнення позовних вимог) були ТОВ «Порше Мобіліті», Солом`янський районний відділ ДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві, ДП «Сетам», ОСОБА_3 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кірюхова Н.С. (справа № 643/13607/18).

ОСОБА_3 18.05.2019 року відчужив його третій особі ОСОБА_4 , яка менш ніж через місяць відчужила його відповідачу у справі - ОСОБА_6 .

Рішенням Московського районного суду міста Харкова від 01 серпня 2019 року виконавчий напис від 05 лютого 2018 року № 82, вчинений приватним нотаріусом КМНО Кірюховою Н. С. визнано таким, що не підлягає виконанню.

Постановою Харківського апеляційного суду від 13 листопада 2019 року визнано недійсними результати проведення електронних торгів, оформлених протоколом від 03 травня 2018 року № 330269, щодо реалізації транспортного засобу марки Volkswagen, модель Passat, 2012 року випуску, колір сірий, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_1 . Рішення Московського районного суду міста Харкова від 01 серпня 2019 року в частині мотивів відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про повернення транспортного засобу шляхом вилучення у ОСОБА_3 змінено.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 листопада 2020 року у справі № 643/13607/18, касаційні скарги ОСОБА_3 та ДП «Сетам» задоволено частково.

Рішення Московського районного суду міста Харкова від 01 серпня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 13 листопада 2019 року у частині вирішення позовних ОСОБА_1 до ТОВ «Порше Мобіліті», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кірюхової Наталії Сергіївни, Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ головного територіального управління юстиції у місті Києві, ДП «СЕТАМ», ОСОБА_3 про повернення майна змінено у частині обґрунтування підстав відмови у задоволенні зазначених позовних вимог, виклавши мотивувальну частину судового рішення у редакції цієї постанови.

Постанову Харківського апеляційного суду від 13 листопада 2019 року у частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Порше Мобіліті», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кірюхової Н. С., Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ головного територіального управління юстиції у місті Києві, ДП «СЕТАМ», ОСОБА_3 про скасування результатів електронних торгів залишено без змін.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що автомобіль марки Volkswagen, модель Passat B7, кузов № НОМЕР_1 , 2012 року випуску, вибув з володіння позивача та був реалізований на електронних торгах на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кірюхової Н. С. від 05.02.2018 року, за № 82, який рішенням Московського районного суду м. Харкова від 01.08.2019 року, залишеним в цій частині без змін постановою Харківського апеляційного суду від 13.11.2019 року та зміненим в частині відмови у задоволені позовних вимог щодо скасування результатів проведення електронних торгів, оформлених протоколом № 330269 від 03.05.2018 року, щодо реалізації транспортного засобу марки Volkswagen, визнано таким, що не підлягає виконанню, та визнано недійсним результати проведення електронних торгів, а тому у розумінні положень ст. 388 ЦК України спірне майно вибуло з володіння позивача поза його волею.

Висновок суд першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог зроблено судом першої інстанції за повного з`ясування обставин справи, правильного застосування норм матеріального та процесуального права, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 330 ЦК України встановлено, що, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 ЦК України майно не може бути витребуване у нього.

Власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України).

Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень (частина друга статті 388 ЦК України).

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.

Положення статті 388 ЦК України застосовується як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.

Наведене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 21 грудня 2016 року у справі № 6-2233цс16, який у подальшому підтримано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05 грудня 2018 року у справі № 522/2202/15-ц (провадження № 14-132цс18).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23.12.2020 року у справі № 639/7253/18 зазначено, що застосовуючи положення частини другої статті 388 ЦК України про те, що майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень, суд повинен мати на увазі, що позов власника про витребування майна в особи, яка придбала його в результаті електронних торгів, проведених у порядку, встановленому для виконання судових рішень, підлягає задоволенню лише в тому разі, якщо торги були визнані недійсними, оскільки відповідно до частини першої статті 388 ЦК України, власник має право витребувати майно, яке вибуло з володіння поза його волею, і в добросовісного набувача.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц наведено висновок про те, що власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

Таким чином, право на витребування майна з чужого володіння не потребує визнання недійсним правочину, за яким майно вибуло від законного власника, воно лише обмежене добросовісністю набувача і зберігається за власником за умови, якщо майно вибуває з володіння власника поза його волею, що й має бути доведено в суді.

Суд першої інстанції вірно відхилив посилання відповідача на ч. 2 ст. 388 ЦК України , яка містить заборону витребування майна від добросовісного набувача, якщо це майно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень, тобто з дотриманням вимог закону при виконанні судових рішень та дійшов правильного висновку про те, що спірний автомобіль марки вибув з володіння позивача та був реалізований на електронних торгах не на підставі судового рішення, а на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кірюхової Н. С. від 05.02.2018 року, за № 82, який рішенням Московського районного суду м. Харкова від 01.08.2019 року, залишеним в цій частині без змін постановою Харківського апеляційного суду від 13 листопада 2019 року та зміненим в частині відмови у задоволені позовних вимог щодо скасування результатів проведення електронних торгів, оформлених протоколом № 330269 від 03.05.2018 року, щодо реалізації транспортного засобу марки Volkswagen, визнано таким, що не підлягає виконанню, та визнано недійсним результати проведення електронних торгів, а тому у розумінні положень статті 388 ЦК України спірне майно вибуло з володіння позивача поза його волею.

Аргументи апеляційної скарги не спростовують правильні висновки суду першої інстанції в частині вирішення позовної вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння, оскільки обраний позивачем спосіб захисту шляхом витребування спірного автомобіля відповідає закону та є ефективним. Подібний висновок міститься також в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 травня 2022 року у справі № 640/14276/17

Посилання в апеляційній скарзі на те, що в суду першої інстанції були відсутні підстави для відшкодування витрат на правову допомогу, оскільки позивачем не надано розрахунків витрат, інших документів, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правової допомоги, а інформація, яка міститься в акті наданих послуг з правової допомоги, зокрема перелік наданих послуг та витрати часу, не може вважатись тим розрахунком подання якого є необхідною умовою для стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд апеляційної інстанції відхиляє.

Згідно з частиною першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Вставнолено, що між ОСОБА_1 та адвокатом Тарасенко О. В. укладено угоду про надання правової (юридичної) допомоги від 01.12.2019 року (т.1 а. с. 106-107), відповідно до п. 2.1 угоди сторони домовились, що вартість послуг адвоката (гонорар) становить 10000 грн, та суду надано акт надання послуг з правової (юридичної) допомоги від 31.12.2019 року (т. 2 а. с. 108) та квитанцію № 24053777 від 02.12.2019 року (т. 2 а. с. 111).

З огляду на зазначене, суд першої інстанції правомірно дійшов висновку про стягнення на його користь з відповідача судових витрат на оплату професійної правничої допомоги в сумі 10000 грн.

Отже, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність рішення суду першої інстанції не впливають.

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що зазначені в апеляційній скарзі аргументи суттєвими не являються та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції залишено без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, відтак судові витрати понесені відповідачем при поданні апеляційної скарги слід залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 18 липня 2022 року у даній справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Л. О. Голота

Судді: Т. О. Денишенко

В. П. Рибчинський

Повний текст постанови складено 03 жовтня 2022 року.