Провадження № 22-ц/801/983/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гуменюк К. П.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2022 рокуСправа № 127/24027/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

Головуючого: Матківської М. В.

Суддів: Войтка Ю. Б., Міхасішина І. В.

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16 лютого 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

Рішення постановив суддя Гуменюк К. П.

Рішення постановлено без виклику сторін у м. Вінниці

Дата складання повного тексту рішення - 16 лютого 2022 року,

Встановив:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, мотивуючи вимоги тим, що 28 листопада 2020 року близько 07 години 38 хвилин в м. Вінниці по вул. Хмельницьке шосе, 107-В, з вини ОСОБА_2 , який керував автомобілем «Dacia Longy» державний номерний знак НОМЕР_1 , скоєна дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої пошкоджений належний їй на праві власності автомобіль «Suzuki Grand Vitara» державний номерний знак НОМЕР_2 .

Вина водія ОСОБА_2 підтверджується постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 17 грудня 2020 року.

Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 на дату ДТП була застрахована відповідно до полісу обов`язкового страхування серії ЕР-201242260, виданого ПрАТ «Княжа Вієнна Іншуранс Груп».

Вартість відновлювального ремонту автомобіля «Suzuki Grand Vitara» державний номерний знак НОМЕР_2 в результаті його пошкодження в ДТП складає 42 710,00 грн.

26 січня 2021 року з метою отримання відшкодування вона звернулася до ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» із відповідною заявою.

Листом від 18 лютого 2021 року за вихідним № 1703 ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» повідомило її про своє рішення виплати на її користь страхове відшкодування у розмірі 25 507,73 грн. та роз`яснено, що поліс обов`язкового страхування серії ЕР-201242260 передбачав умову франшизи у розмірі 2600,00 грн., через що загальна сума страхового відшкодування у тому числі була зменшена ним на суму франшизи, тобто на суму 2600,00 грн.

Того ж дня - 18 лютого 2021 року на її рахунок надійшла сума страхового відшкодування в розмірі 25 507,73 грн.

Таким чином, оскільки фактичний розмір матеріального збитку становить 42 710,00 грн., а компенсовано страховиком лише 25 507,73 грн., то на підставі ст. 36.6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» і статті 1194 ЦК України, їй не компенсовано матеріальний збиток в сумі 17 202,27 грн. (42 710,00 - 25 507,73), яку вона просить стягнути на свою користь із винної особи ОСОБА_2 .

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16 лютого 2022 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким стягнути з відповідача на її користь 17 202,27 грн. матеріального збитку, судовий збір в сумі 908,00 грн. і судові витрати, пов`язані із апеляційним розглядом справи.

Зазначила, що не погоджується із рішенням суду, оскільки судом порушені вимоги матеріального закону, зокрема порушені вимоги статті 29 і статті 36.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та статті 1194 ЦК України. Судом не враховані роз`яснення Верховного Суду України, надані у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15, де зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без врахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок відшкодування такої різниці, незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Не враховані судом роз`яснення надані у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27 березня 1992 року.

У встановлений судом строк відповідач відзиву не надіслав.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, позовних вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення за таких підстав.

Відповідно до ч. 1 - 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина 1). При цьому суд досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї та приймає докази, які не були подані до суду першої інстанції, лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (частини 2, 3), а також не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4).

Судом встановлено, що 28 листопада 2020 року близько 07 години 38 хвилин в м. Вінниці по вул. Хмельницьке шосе, 107-В, водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «Dacia Longy» державний номерний знак НОМЕР_1 , здійснив рух ліворуч зі смуги, яка вказує рух прямо на червоний забороняючий сигнал світлофора, також при повороті ліворуч не переконався, що це буде безпечно і не створить небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, будучи неуважним та не врахував дорожньої обстановки, здійснив зіткнення із транспортним засобом «Suzuki Grand Vitara» державний номерний знак НОМЕР_2 , внаслідок чого обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 17 грудня 2020 року у справі № 127/27465/20 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 340 грн. в дохід держави (а. с. 8, 47).

Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 на момент ДТП була застрахована відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії ЕР-201242260, виданого ПрАТ «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», із страховою сумою за шкоду, заподіяну майну в розмірі 130 000,00 грн., розмір франшизи - 2 600,00 грн.(а. с. 39).

29 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс груп» із заявою про виплату їй страхового відшкодування у зв`язку із пошкодженням її автомобіля (а. с. 52).

Відповідно до страхового акта № 24 від 15 лютого 2021 року, оформленого ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс груп», сума страхового відшкодування становить 25 507,73 грн. (а. с. 65), яка була виплачена позивачу, про що зазначено у позовній заяві.

Відмовляючи у задоволенні заявленого позову, суд першої інстанції виходив із того, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо згідно із цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, коли обсяг відповідальності страховика обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Суд першої інстанції встановив, що розмір завданої позивачу майнової шкоди не перевищує ліміт відповідальності страховика і не встановив підстав, за яких у винуватця ДТП виникає обов`язок з виплати страхового відшкодування, прийшов до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача різниці між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

В загальному такий висновок суду є правильним, проте судом не враховані вимоги закону щодо франшизи.

Відповідно до частини 6 статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким обов`язковим доказом щодо обставин місця та вчинення ОСОБА_2 винних дій, є постанова Вінницького міського суду Вінницької області від 17 грудня 2020 року по справі № 127/27465/20, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340,00 грн. (а. с. 8).

Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно з частиною 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 статті 1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Із наведених норм закону слідує, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела (ч. 2 ст. 1187 ЦК України), а в разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки їх власникам (володільцям) питання про відшкодування шкоди вирішується за принципом вини (ч. 1 ст. 1188 ЦК України).

Відповідно до роз`яснень наданих у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27 березня 1992 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. При заподіянні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на його володільця не може бути покладено обов`язок по її відшкодуванню, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, а у випадках, передбачених спеціальним законом, - тільки умислу потерпілого. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, коли іншого не встановлено законом, розмір належного з володільця джерела підвищеної небезпеки відшкодування має бути зменшений або у відшкодуванні шкоди має бути відмовлено.

Згідно роз`яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 8 постанови «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01 березня 2013 року спір про відшкодування шкоди, завданої при цьому самим джерелам підвищеної небезпеки кожним із їх володільців перед іншим із них, вирішується за правилами статті 1188 ЦК, а саме: шкода, завдана одному з володільців із вини іншого, відшкодовується винним; не відшкодовується шкода, завдана володільцю лише з його вини; за наявності вини всіх володільців розмір відшкодування визначається судом у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (тобто залежно від ступеня вини кожного); у разі відсутності вини володільців у взаємному завданні шкоди жоден із них не має права на відшкодування.

По справі встановлено, що позивачу завдана шкода джерелом підвищеної небезпеки внаслідок взаємодії двох джерел підвищеної небезпеки: автомобіля «Dacia Longy» державний номерний знак НОМЕР_1 , під керування відповідача ОСОБА_2 та автомобіля «Suzuki Grand Vitara» державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням позивача.

З урахуванням вимог наведених норм матеріального закону відшкодування шкоди потерпілій особі має здійснити винна особа.

Таким чином відповідач ОСОБА_2 несе цивільну відповідальність за шкоду завдану джерелом підвищеної небезпеки, оскільки його вина встановлена матеріалами справи і визнана ним, що вбачається зі змісту постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 17 грудня 2020 року по справі № 127/27465/20 (а. с. 8, 47).

Відповідно до статей 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Разом з цим згідно з пунктом 1 частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Dacia Longy», 2012 року випуску, з державним номерним знаком НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , застрахована в ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» згідно із полісом обов`язкового страхування серії ЕР-201242260, із строком дії з 15 вересня 2020 року по 14 вересня 2021 року. Ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну визначено у розмірі 130 000,00 грн., розмір франшизи встановлений в 2600,00 грн. (а. с. 39).

До страхової компанії ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» 28 листопада 2020 року надійшло повідомлення у вигляді пояснень від обох учасників-водіїв ДТП: ОСОБА_2 (а. с. 40) і ОСОБА_1 (а. с. 42) про ДТП, яка трапилась 28 листопада 2020 року за участю забезпеченого транспортного засобу «Dacia Longy», 2012 року випуску, з державним номерним знаком НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 і автомобіля «Suzuki Grand Vitara» державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 .

Згідно звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу № 24863 від 10 лютого 2021 року, виконаного ТОВ «Експертно-Асистуюча компанія «Фаворит» на замовлення ПрАТ «УСК «Княда Вієнна Іншуранс Груп», вартість матеріального збитку, заподіяного власнику після аварійного пошкодження колісного транспортного засобу «Suzuki Grand Vitara» державний номерний знак НОМЕР_2 , станом на 28 листопада 2020 року дорівнює з урахуванням ПДВ на запасні частини, але без врахування ВТВ: 31 334,18 грн. (а. с. 54-61,62-63).

Згідно проведеного на підставі даного звіту розрахунку суми страхового відшкодування від 15 лютого 2021 року, здійсненого ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», сума страхового відшкодування визначена розміром 25 507,73 грн. (а. с. 64).

Як зазначила у своїй позовній заяві позивач ОСОБА_1 , ПрАТ «Українська Страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» виплатила їй 18 лютого 2021 року визначену цим розрахунком суму страхового відшкодування розміром 25 507,73 грн.

Статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначена мета здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, згідно якої обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

У пункті 22.1. статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Як встановлено по справі, страховим полісом № ЕР-201242260 від 14 вересня 2020 року страхова сума на одного потерпілого визначена у розмірі 130 000,00 грн. (а. с. 39).

Згідно наданих у відповідності до статей 12, 13, 81 та 79-80 ЦПК України, позивачем ОСОБА_1 доказів: рахунку-фактури № СФ-0000006 від 27 квітня 2021 року всього на суму 42 710,00 грн., наданого ФОП ОСОБА_3 для автомобіля «Suzuki Grand Vitara» державний номерний знак НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_1 ; акта № ОУ-0000006 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від виконавця ФОП ОСОБА_3 та замовника ОСОБА_1 , загальна вартість робіт (послуг) склала 42 710,00 грн.; квитанції до прибуткового касового ордера № 62 від 27 квітня 2021 року ОСОБА_1 за ремонт автомобіля «Suzuki Grand Vitara» державний номерний знак НОМЕР_2 , сплатила на рахунок ФОП ОСОБА_3 суму 42 710,00 грн. (а. с. 10, 11, 12), пошкоджений внаслідок ДТП, що мала місце 28 листопада 2020 року за участю автомобіля «Dacia Longy», 2012 року випуску, з державним номерним знаком НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_2 , належний позивачу автомобіль «Suzuki Grand Vitara» державний номерний знак НОМЕР_2 відремонтований, вартість ремонту склала 42 710,00 грн., яка оплачена позивачем 27 квітня 2021 року.

Вартість проведеного позивачем ремонту пошкодженого автомобіля склала 42 720,00 грн, що не перевищує ліміту відповідальності страховика, визначеного страховим полісом № ЕР-201242260 від 14 вересня 2020 року у розмірі 130 000,00 грн. (а. с. 39).

З огляду на викладене, вірним є висновок суду про відсутність підстав для виникнення обов`язку у винуватця ДТП - відповідача ОСОБА_2 щодо сплати страхового відшкодування, оскільки розмір завданої шкоди не перевищує визначеного полісом № ЕР-201242260 ліміту відповідальності страховика.

Водночас слід зазначити наступне.

Згідно зі статтею 9 Закону України «Про страхування» франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Статтею 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлена франшиза. Розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту (пункт 12.1).

Відповідно до статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування (пункт 36.6).

По справі встановлено, що відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії ЕР-201242260, виданого ПрАТ «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», за яким застрахована цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 на момент ДТП, сума франшизи визначена розміром 2600,00 грн. (а. с. 39).

З огляду на викладене та з урахуванням того, що сума франшизи розміром 2600,00 грн. не відшкодована страхувальником, вона підлягає стягненню із нього - відповідача ОСОБА_2 на користь позивача.

За наведених обставин апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції підлягає до скасування з ухваленням нового судового рішення, про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення із відповідача ОСОБА_2 на користь позивача суми франшизи розміром 2600,00 грн.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Пунктом «в» частини першої статті 382 ЦПК України передбачено, що у резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 8 цієї статті розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Як свідчать матеріали справи при поданні позовної заяви до суду першої інстанції позивач сплатила судовий збір у розмірі 908,00 грн. (а. с. 5), при подачі апеляційної скарги позивач сплатила судовий збір в сумі 1362,00 грн. (а. с. 118), а разом - 2270,00 грн.

Таким чином, у зв`язку із висновком суду про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , із відповідача ОСОБА_2 на її користь пропорційно до розміру задоволених позовних вимог підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору в сумі 343,00 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України справа є малозначною, тому рішення у ній не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381-382 ЦПК України, суд

Постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16 лютого 2022 року скасувати і ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 франшизу в сумі 2600,00 грн. та в рахунок повернення сплаченого судового збору в сумі 343,00грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. В. Матківська
СуддіЮ. Б. Войтко
І. В. Міхасішин