Житомирський апеляційний суд
Справа №274/161/19 Головуючий у 1-й інст. Корбут В. В.
Категорія 39 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2022 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Миніч Т.І.

суддів: Трояновської Г.С.,

Павицької Т.М.

секретаря судового засідання Кузьменко А.О.

з участю сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 07 квітня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Корбута В.В.

у цивільній справі №274/161/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , правонаступниками якого є ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , малолітні діти ОСОБА_5 і ОСОБА_6 про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності на частку у спільному майні, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 , правонаступниками якого є ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , малолітні діти ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , до ОСОБА_1 про визнання обов`язків за договором позики спільними обов`язками, -

в с т а н о в и в:

У січні 2019 р. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом. З урахуванням уточнюючої позовної заяви просила поділити її та ОСОБА_2 спільну сумісну власність та визнати за нею право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , залишити за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку вказаної квартири. В обґрунтування поданого позову зазначала, що квартира, яка стосується предмета спору, була придбана під час перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі. Після розірвання шлюбу між ними не досягнуто згоди щодо поділу цієї квартири.

У жовтні 2019 р. ОСОБА_2 звернувся із зустрічним позовом та просив визнати за ним та ОСОБА_1 по 1/2 частині боргових зобов`язань за договором позики від 04.06.2014 р., укладеним між ним та ОСОБА_4 , у розмірі 373 944,21 грн. та стягнутих судових витрат у розмірі 3 369,98 грн. В обґрунтування зустрічного позову зазначав, що квартира, яка є предметом спору, була придбана за кошти, які ОСОБА_2 позичив за згодою ОСОБА_1 04.06.2014 ІНФОРМАЦІЯ_1 у свого батька ОСОБА_4 , про що склав розписку. Ці кошти не повернуті.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 07 квітня 2021 року позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) задоволено.

Поділено квартиру АДРЕСА_1 , та визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку квартири. Залишено за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку квартири.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано обов`язки за договором позики від 04.06.2014 р., укладеним між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , спільними обов`язками ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

В задоволенні іншої частини зустрічного позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати вказане рішення суду в частині зустрічного позову і ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні зустрічного позову. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції незаконне та необґрунтоване, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Зокрема вказує, що її було безпідставно визнано стороною розписки, про останню їй не було відомо до подачі її колишнім чоловіком зустрічного позову. Після винесення оскаржуваного рішення її колишній чоловік помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Крім того зазначає, що рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області у цивільній справі №274/2265/19 про стягнення з неї коштів згідно розписки про позику, укладеної між її чоловіком і його батьком, у стягненні боргу з неї відмовлено, оскільки вона не визнана стороною договору позики. Дане рішення залишено без змін Житомирським апеляційним судом 07.10.2019 року.

Рішення суду в частині вимог про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності на частку у спільному майні не оскаржується. Тому його законність апеляційним судом не перевіряється.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 04.06.2014 р. ОСОБА_2 склав розписку, згідно з якою підтверджує, що взяв у ОСОБА_4 для придбання квартири в борг 14 000,00 доларів США, яку зобов`язується повернути до 31.12.2018 р. (а. с. 94).

Станом на 04.06.2014 р. курс Національного банку України становив 11,87 грн. за 1 долар США, а відтак ОСОБА_2 позичив ОСОБА_4 еквівалент 166 180,00 грн.

За умовами укладеного 05.06.2014 р. між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 договору купівлі-продажу квартири, квартира АДРЕСА_1 , придбана за 169 090,00 грн. При цьому 121 090,00 грн. мали бути сплачені під час оформлення договору, а 48 000,00 грн. до 05.07.2014 р. (а. с. 47).

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 09.07.2019 р. у цивільній справі № 274/2265/19 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів за договором позики, та постановою Житомирського апеляційного суду від 07.10.2019 р., якою зазначене рішення залишено без змін, встановлено, що 04.06.2014 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було укладено договір позики, згідно якого перший позичив у другого грошові кошти у сумі 14 000,00 доларів США зі строком повернення до 31.12.2018 р. (а. с. 67 69, 84 87).

Обгрунтовуючи висновки в частині вимог про визнання обов`язків за договором позики спільними обов`язками, суд першої інстанції виходив з того, що договір позики був укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, а тому створює обов`язки для другого з подружжя, оскільки майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Проте погодитися з висновками суду неможливо, оскільки вони зроблені передчасно, без належного з`ясування всіх обставин справи.

Так, відповідно до частини третьої статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина четверта статті 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (частина друга статті 65 СК України).

Правовий аналіз частини четвертої статті 65 СК України дає підстави для висновку, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника).

Тобто, на рівні закону закріплено об`єктивний підхід, оскільки він не пов`язує виникнення обов`язку другого з подружжя з фактом надання ним згоди на вчинення правочину. Навіть якщо другий з подружжя не знав про укладення договору він вважатиметься зобов`язаною особою, якщо об`єктивно цей договір було укладено в інтересах сім`ї та одержане майно було використано в інтересах сім`ї. Такий підхід в першу чергу спрямований на забезпечення інтересів кредиторів.

За таких обставин, суди повинні досліджувати, чи отримані грошові кошти були витрачені в інтересах сім`ї, чи підтверджено це відповідними доказами, а також з`ясовувати, чи надавав інший з подружжя у письмовій формі згоду на укладення договору позики.

Відповідно до положень ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

В даному випадку матеріали справи свідчать про те, що відповідачка за зустрічним позовом ОСОБА_1 не була стороною договору позики.

Саме з цих підстав судовим рішенням, яке набрало законної сили, відмовлено у стягненні з неї коштів за цим договором, про що зазначалося вище.

Позивачем за зустрічним позовом не надано доказів про надання відповідачкою згоди на укладення її чоловіком договору позики.

Щодо використання позичених коштів в інтересах сім`ї, апеляційний суд враховує наступне.

Спільна квартира була придбана колишнім подружжям за 169 090,00 грн. При цьому 121 090,00 грн. мали бути сплачені під час оформлення договору, а 48 000,00 грн. до 05.07.2014 р. (а. с. 47). Нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу є чинним та жодною із сторін не оспорений.

А тому, із врахуванням положень процесуального закону щодо належності і допустимості доказів, обставини, зазначені у вказаному договорі, не можуть бути спростовані показами свідків.

Отже, заявлена за зустрічним позовом сума позики значно перевищує ціну квартири, вказану у договорі купівлі-продажу.

Крім того, як вбачається із роздруківки із банківського рахунку ОСОБА_2 (а.с.60, т.1) 03.07.2014 року останній зняв із рахунку 61516 грн. Вказана подія співпадає по часу з датою кінцевого розрахунку за квартиру, вказану у договорі купівлі-продажу.

Наведені обставини, на переконання апеляційного суду, спростовують факт використання позичених коштів в інтересах сім`ї.

З огляду на викладене, та посилаючись на те, що відсутні правові підстави кваліфікувати ОСОБА_1 , як зобов`язану особу (боржника) за укладеним договором позики у формі розписки, відсутність згоди останньої на його укладення, та недоведеності факту укладення цього правочину в інтересах сім`ї і використання отриманих за ним коштів саме в інтересах сім`ї, апеляційний суд вважає помилковими висновки суду першої інстанції про обгрунтованість вимог за зустрічним позовом.

За наведених обставин та відповідно до положень п.3 ч.1 ст.376 ЦПК рішення в оскаржуваній частині підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в позові.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,376,381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 07 квітня 2021 року в частині вимог за зустрічним позовом скасувати. Ухвалити в цій частині вимог нове рішення про відмову в позові.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий: Судді: