Номер провадження 2/754/3488/22
Справа №754/2847/22
06 грудня 2022 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:
головуючого - судді - Панченко О.М.,
за участю секретаря - Богослов Ю.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -
У березні 2022 року ОСОБА_1 (в особі представника - адвоката Кінах Я.В.) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.
Позовна заява мотивована тим, що 23.02.2018 він позичив ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 38 000 доларів США, які останній зобов`язався повернути до 24.02.2019. Однак, вказаний борг відповідачем не повернутий. Неодноразові переговори з відповідачем щодо повернення позичених коштів, жодного позитивного результату не дали. В подальшому відповідач взагалі перестав уникати телефонних та будь-яких інших контактів із ним.
Посилаючись на викладене, просить суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за договором позики від 23.02.2018 в розмірі 38 000 доларів США, 3 % річних у розмірі 3 423,12 доларів США, судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 12 008,56 грн., а також витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 грн.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.03.2022 головуючим суддею у даній цивільній справі визначено суддю Панченко О.М.
Ухвалою суду від 18.05.2022 відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.
22.09.2022 представником позивача у справі подано заяву про стягнення витрат на правову допомогу.
Протокольною ухвалою від 22.09.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, надавши заяву про проведення судового засідання без їх участі. Позовні вимоги повністю підтримують.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності відповідача, за наявних у справі матеріалів.
Оскільки відповідач у встановлений судом строк не надав до суду відзив на позовну заяву, а тому суд на підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами.
Враховуючи викладене, суд, до початку розгляду справи по суті, визнав можливим її заочний розгляд, на підставі наявних у ній доказів.
На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв`язку з відсутністю учасників справи.
Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що 23.02.2018 ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 в борг грошові кошти в сумі 38 000 доларів США на строк до 24.02.2019, про що власноруч написав розписку.
Таким чином, між сторонами виникли зобов`язальні правовідносини на підставі написання відповідачем розписки.
Спір стосується дотримання істотних умов позики, укладеної у формі розписки.
Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості грошей (стаття 1047 ЦК України).
Тлумачення ст.ст. 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно із ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 128/891/20-ц (провадження № 61-4560св21) зазначено, що «за своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.
Особа, яка має боргову розписку, в якій немає даних про позикодавця, вважається позикодавцем при відсутності належних і допустимих доказів, визначених ч. 2 ст. 76 ЦПК України, що спростовують зміст боргового документа, або є докази неправомірного заволодіння такою розпискою особою, яка нею володіє (рішення правоохоронних органів тощо).
Зазначене узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 27 травня 2020 року у справі № 583/97/19, від 19 травня 2021 року у справі №128/891/20-ц, від 26 жовтня 2022 року у справі № 756/4224/19-ц, а також зі змістом статті 545 ЦК України.
Аналогічної позиції дотримується і Велика Палата Верховного Суду, зокрема у постанові Великої Палати ВС від 16 січня 2019 року, справа №464/3790/16.
Власноручним написанням розписки підтверджується факт визнання боргу перед позивачем.
Факт написання боргової розписки відповідачем не заперечується.
Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Окрім того, у розписці встановлено строк повернення боргу: до 24.02.2019.
Відповідно до ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.
Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.
Наявність оригіналу боргової розписки у кредитора свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.
Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно з ч. 1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Отже, суд дійшов висновку, про доведеність позову та наявність між сторонами зобов`язальних відносин з приводу укладення позики, оформленої розпискою.
З огляду на те, що відповідач не виконав в добровільному порядку обов`язки, передбачені змістом розписки, тому суд дійшов висновку про примусове стягнення з відповідача на користь позивача суми позики з урахуванням 3 % річних, нарахованих на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки укладений сторонами письмовий договір позики є не лише доказом факту укладення договору, а й передачі позикодавцем грошової суми позичальнику.
Відповідно до п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України одним із основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України).
За змістом ч. 1, ч. 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Зі змісту ч. 4 ст. 137 ЦПК України вбачається, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу позивачем надано: договір про надання правової допомоги № 30-04/01 від 30.04.2020; акт приймання-передачі виконаних робіт за договором про надання правової допомоги № 30-04/01 від 30.04.2020, від 10.03.2022; квитанцію до прибуткового касового ордера № 10-03/01 від 10.03.2022; додаткову угоду № 2 (замовлення) до договору № 30-04/01 від 30.04.2020, від 21.02.2022.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивачем належним чином підтверджені понесені витрати на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в сумі 10 000 грн.
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 12 008,56 грн.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 202, 207, 263, 509, 526, 545, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст.ст. 2, 76-78, 81, 128, 131, 141, 178, 247, 259, 263, 264, 265, 280, 274, 275, 279, 352 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором позики у загальному розмірі 41 423,12 доларів США, що складається з основної суми боргу у розмірі 38 000 долари США та 3 % річних від простроченої суми у розмірі 3 423,12 долари США.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 12 008,56 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивач має право оскаржити рішення суду до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя О.М. Панченко