Справа № 373/1562/21
Провадження № 6/373/38/22
УХВАЛА

20 грудня 2022 року м. Переяслав

Суддя Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області Лебідь В.В., вивчивши заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про затвердження мирової угоди,

ВСТАНОВИВ:

14.12.2022 ОСОБА_1 (позивач) та ОСОБА_2 (відповідач) через представника позивача-адвоката Мацкевича Д.А. звернулися до суду зі спільною заявою про затвердження мирової угоди, укладеної після ухвалення рішення Переяслав-Хмельницьким міськрайонним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за договором позики.

Так, рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 24.12.2021 задоволено позов, стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики грошових коштів від 01.08.2019 у сумі 30 000 доларів США, що на час подання позову становить 810 000 грн, понесені судові витрати.

Суд, вивчивши матеріали цивільної справи та заяву про затвердження мирової угоди, дійшов висновку, що заява сторін у справі про затвердження мирової угоди підлягає поверненню заявникам з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦПК України сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу.

Частиною 3 ст. 207 Кодексу визначено, що до ухвалення судового рішення у зв`язку з укладенням сторонами мирової угоди суд роз`яснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежені представники сторін вчинити відповідні дії.

Відповідно до ч. 3 ст. 258 ЦПК України розгляд справи по суті судом першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Статтею 434 ЦПК України встановлено те, що мирова угода, укладена між сторонами, або заява про відмову стягувача від примусового виконання в процесі виконання рішення подається в письмовій формі державному або приватному виконавцеві, який не пізніше триденного строку передає її для затвердження до суду, який видав виконавчий документ.

Таким чином, цивільним процесуальним законом визначено суб`єкта, який вправі подати до суду мирову угоду, укладену в процесі примусового виконання рішення, тобто після ухвалення судом рішення у справі.

Як свідчить судова практика, системний аналіз та тлумачення ст. 207 ЦПК України дає змогу дійти висновку, що укладення мирової угоди є правом сторін, яким вони можуть скористатися у будь-який момент судового розгляду, тобто після відкриття провадження у справі судом першої, апеляційної чи касаційної інстанції та до ухвалення судового рішення за результатами такого розгляду.

Після ухвалення судового рішення судовий процес припиняється. Разом з тим процес захисту прав продовжується у формі виконання судового рішення, яке може відбуватися у добровільному чи примусовому порядку (виконавче провадження).

При цьому добровільний порядок, на відміну від примусового, на законодавчому рівні не регулюється.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» сторони у процесі виконання рішення мають право укласти мирову угоду, що затверджується (визнається) судом, який видав виконавчий документ.

У ч. 1 ст. 434 ЦПК України закріплено, що мирова угода, укладена між сторонами, або заява про відмову стягувача від примусового виконання в процесі виконання рішення подається в письмовій формі державному або приватному виконавцеві, який не пізніше триденного строку передає її для затвердження до суду, який видав виконавчий документ.

Отже, на законодавчому рівні встановлений імперативний припис щодо часу, коли може бути укладена мирова угода після ухвалення судового рішення, тобто закінчення судового процесу, та кола суб`єктів, уповноважених звернутися до суду з клопотанням про затвердження мирової угоди, які розширеному тлумаченню не підлягають.

На відміну від раніше чинної ч. 1 ст. 372 ЦПК України 2004 року, викладеної в новій редакції відповідно до Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження», яка дозволяла укладення мирової угоди як до відкриття виконавчого провадження, так і під час виконавчого провадження, у ч. 1 ст. 434 ЦПК України встановлено, що зазначене право може бути реалізовано лише в процесі примусового виконання судового рішення, тобто за наявності відкритого виконавчого провадження.

Суб`єктами, які уповноважені звертатися до суду з клопотанням про затвердження мирової угоди, є державні або приватні виконавці, на виконанні в яких перебуває відповідне виконавче провадження.

Такий висновок наведений Верховним Судом у постанові від 30.09.2020 у справі № 753/16296/14-ц (провадження № 61-8665св20).

Положення цивільного процесуального законодавства не регулюють питання щодо процесуального рішення, яке слід прийняти суду за мировою угодою сторін на стадії добровільного виконання рішення суду, яка надійшла до суду від неналежного суб`єкта, а тому суд застосовує аналогію закону - положення пункту 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України, згідно з якими позовна заява повертається, якщо заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Керуючись статтями 10 ч. 9, 185 ч. 4 п. 1, 434 ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про затвердження мирової угоди, повернути заявникам.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

CУДДЯ: В.В. ЛЕБІДЬ