Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 грудня 2022 року місто Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі: головуючого судді Крегул М.М., за участю секретаря судового засідання Тимко М.В., позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , представника третьої особи органу опіки і піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради Шатрова В.В., розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду, в м. Ужгород, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Орган опіки і піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, -
ОСОБА_1 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з позовом про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, який мотивує тим, що 20 червня 2019 року між нею та відповідачем укладено шлюб. У шлюбі у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач стверджує, що шлюбні відносини між ними припинені з осені 2021 року, спільне господарство не ведеться, шлюбні стосунки не підтримуються через різні погляди на сімейні відносини та сімейні обов`язки, внаслідок чого виникають непорозуміння та сварки, що призвело до втрати любові та поваги один до одного. Шлюб фактично перестав існувати, має формальний характер, подальше збереження шлюбу суперечитиме її інтересам, а відтак існує необхідність у розірванні шлюбу між нею та відповідачем.
Разом з цим, враховуючи, що їх спільний син є малолітнім, постійно проживає з матір`ю, яка піклується про нього, займається його вихованням та розвитком, позивач вважає за доцільне, визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із нею ОСОБА_1 .
31.08.2022 року ухвалою судді відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою суду від 02.11.2022 року провадження у справі зупинено до закінчення визначеного судом строку для примирення.
Відповідно до ухвали суду від 02.12.2022 року провадження у справі поновлено та призначено судове засідання.
03.11.2022 року від представника третьої особи органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому до суду надійшов висновок. За даними висновку слідує, що враховуючи інтереси малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , органом опіки та піклування встановлено, що доцільним буде визначення місця проживання дитини разом з його матір`ю гр. ОСОБА_1 , за адресою її місця проживання.
У підготовчому судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги просила їх задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 у підготовчому судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю, не заперечив проти їх задоволення.
Представник третьої особи Шатров В.В. у судовому засіданні підтримав поданий до суду висновок органу опіки, вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з його матір`ю.
Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.
Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Заслухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку.
Як встановлено з матеріалів справи, 20 червня 2019 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, про що складено відповідний актовий запис № 430, що стверджується долученим до справи свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , яке видане 20 червня 2019 року.
Приписами ст.110 СК України визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя.
Згідно ст. 112 СК України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.
Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.
Оскільки, позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує проти цього, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушуванням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим.
Як встановлено у судовому засіданні, подружнє життя у сторін не склалося. Про це свідчать ті обставини, що позивач та відповідач сімейних стосунків не підтримують, подальше збереження шлюбу позивач вважає неможливим.
Наведене дозволяє суду зробити висновок про те, що сторони втратили почуття поваги, любові та довіри один до одного і їх сім`я розпалася остаточно. Строк в один місяць , наданий сторонам для їх примирення згідно Ухвали суду від 02.11.2022р. бажаного результату не дав , а цей шлюб є формальним і подальше його збереження суперечить інтересам сторін.
Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Відповідно до ч.3 та ч.4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.
Спору щодо поділу спільного майна позивачем не заявлялося.
Враховуючи вищенаведені обставини справи та аналізуючи норми СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та відповідача, а тому, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 слід розірвати.
Щодо визначення місця проживання дитини суд зазначає таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.
Згідно з ч. 1 ст. 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.
Статтею 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 грудня 1991 року, у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.
Згідно положень ст. 9 вказаної Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
При цьому, поняття розлучення слід тлумачити з огляду на право одного з батьків на спілкування з дитиною та обов`язок другого батька надати можливість для такого спілкування.
Як роз`яснено у п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року у випадку, коли при розірванні шлюбу в судовому порядку встановлено, що подружжя не досягло згоди про те, з ким із них будуть проживати неповнолітні діти, суд вирішує зазначені питання по суті одночасно з вимогою про розірвання шлюбу з дотриманням закону, який регулює ці правовідносини.
У судовому засіданні встановлено, що після того, як сторони почали проживати окремо, малолітня дитина залишилась проживати та на даний час проживає з матір`ю, вона здійснює опіку над дитиною, доглядає сина, та піклується про його здоров`я.
Разом з цим, беручи до уваги, що малолітня дитина ОСОБА_3 30.10.2019 ІНФОРМАЦІЯ_1 на даний час проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,а відповідач ОСОБА_2 не заперечує проти цього, а також враховуючи висновок органу опіки, згідно з яким встановлено, що доцільним буде визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю, суд вважає за необхідне залишити проживати малолітню дитину разом зї матір`ю ОСОБА_1 .
Суд вважає за необхідне звернути увагу сторін на те, що визначення місця проживання дитини з матір`ю, не позбавляє права відповідача відвідувати дитину, спілкуватися з нею, здійснювати свої батьківські обов`язки та доглядати за дитиною за місцем проживання позивача.
Згідно із ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини.
Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на наведене, враховуючи повне задоволення позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача документально підтверджений судовий збір, сплачений останньою при поданні позову до суду в розмірі 1984,80 грн.
Керуючись ст. ст. 24, 56, 105, 112, 113, 180, 182, 183, 184, 185,СК України, ст. ст.10, 12,13, 18, 81, 200, 258, 259, 263-265,352,354,355 ЦПК України, суд,-
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Орган опіки і піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини задовольнити.
Шлюб, зареєстрований Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, про що складено відповідний актовий запис №430, між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 - розірвати.
Визначити місце проживання дитини сторін - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , суму сплаченого судового збору 1984,80 (одна тисяча дев`ятсот вісімдесят чотири грн. вісімдесят коп.) грн.
Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце пробивання: АДРЕСА_1 ).
Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено та проголошено 16.12.2022 року о 10 год. 30 хв..

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду М.М. Крегул