Справа № 357/7734/18 Головуючий 1 інстанція- Ярмола О.Я.
Проваження № 88-ц/824/17/2022 Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

21 липня 2022 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Верланова С.М., Мережко М.В.,

за участю секретаря Малашевського О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші» про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Київського апеляційного суду від 08 жовтня 2019 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші» до ОСОБА_1 , Товариства з додатковою відповідальністю «Шамраївський цукровий завод», Державного реєстратора Комунального підприємства Великодимерської селищної ради «Комунальна служба реєстрації речових прав» Мироненко Юлії Юріївни про визнання недісним договору оренди землі та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права оренди,-

в с т а н о в и в:

У грудні 2021 року ТОВ Агрофірма «Матюші» звернулася до Київського апеляційного суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами постанови суду апеляційної інстанції. Заява мотивована тим, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 березня 2019 року задоволено позов ТОВ Агрофірма «Матюші» про визнання недійсним договору оренди землі. Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки площею 4,2101 га, розташованої у межах Матюшівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, кадастровий номер :03:002:0043, укладений 02 березня 2014 року року між ОСОБА_1 і ТзДВ «Шамраївський цукровий завод» та скасовано рішення державного реєтратора від 15 березня 2018 року про державну реєстрацію за ТзДВ «Шамраївський цукровий завод» права оренди.

Постановою Київського апеляційного суду від 08 жовтня 2019 року, яка залишена без змін постановою Верховного Суду від 30 липня 2020 року, задоволено апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_1 . Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 березня 2019 року скасоване і ухвалене нове, яким відмовлено у задоволенні позову ТОВ Агрофірма «Матюші» до ОСОБА_1 , ТзДВ «Шамраївський цукровий завод» про визнання недісним договору оренди землі та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права оренди. Посилався, що скасовуючи рішення суду першої інстанції і ухвалюючи нове рішення про відмову у позові, апеляційний суд виходив з того, що укладений 12 червня 2012 року між ТОВ Агрофірма «Матюші» і ОСОБА_1 договір оренди землі було у встановленому законом порядку зареєстровано 24 березня 2015

- 2 -

року, однак наказом МЮ України № 729/5 від 15 березня 2018 року рішення державного реєстратора про реєстрацію права оренди скасовано, що у свою чергу свідчить про невизнання державою факту набуття ТОВ Агрофірма «Матюші» права оренди на спірну земельну ділянку, належну відповідачці ОСОБА_1 , і відсутність порушення прав Агрофірми при укладанні договору оренди між ТзДВ «Шамраївський цукровий завод» і ОСОБА_1 і його реєстрації.

Вказував, що постановою Київського апеляційного суду від 07 грудня 2021 року у справі № 357/6114/20 задоволено позов ТОВ Агрофірма «Матюші» і визнано незаконним та скасовано наказ МЮ України МЮ України № 729/5 від 15 березня 2018 року, яким було скасовано рішення державного реєстратора від 24 березня 2015 року про реєстрацію права оренди земельної ділянки за ТОВ Агрофірма «Матюші». Посилаючись на дану обставину, а саме - незаконність наказу МЮ України МЮ України № 729/5 як на нововиявлену згідно положень п.1 ч.2 ст.423 ЦПК України, яка є істотною і не була встановлена судом, заявник просив переглянути постанову Київського апеляційного суду від 08 жовтня 2019 року, скасувати її та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог ТОВ Агрофірма «Матюші» у повному обсязі. Вирішити питання відшкодування судових витрат.

В суді апеляційної інстанції представник ТОВ Агрофірма «Матюші» адвокат Тетеря С.І. подану заяву про перегляд за нововиявленими обставинами судового рішення та викладені в ній доводи підтримала, просила задоволити та скасувати постанову суду апеляційної інстанції.

Відповідачі ОСОБА_1 та ТзДВ «Шамраївський цукровий завод»належним чином повідомлені про час розгляду справи, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення судових повісток ОСОБА_1 - 07 липня 2022 року, ТзДВ «Шамраївський цукровий завод» - 09 липня 2022 року, до суду не з`явилися, причин неявки не повідомили, що відповідно до ч.2 ст.429 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши доводи заявника, розглянувши матеріали справи, колегія суддів вважає, що заява позивача ТОВ Агрофірма «Матюші» про перегляд за нововиявленими обставинами постанови суду апеляційної інстанції підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи у липні 2018 року ТОВ Агрофірма «Матюші» звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 , ТзДВ «Шамраївський цукровий завод», Державного реєстратора КП Великодимерської селищної ради «Комунальна служба реєстрації речових прав» Мироненко Ю.Ю. про визнання недісним договору оренди землі та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права оренди. Вимоги мотивовані тим, що 12 червня 2014 року Агрофірма уклала із відповідачкою ОСОБА_1 договір оренди належної відповідачці земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,2101 га, розташованої у межах Матюшівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, кадастровий номер :03:002:0043 строком на десять років, який у встановленому законом порядку зареєстрований. У березні 2018 року Агрофірма дізналася про державну реєстрацію 15 березня 2018 року договору оренди землі, укладеного 02 березня 2018 року між відповідачами ОСОБА_1 і ТзДВ «Шамраївський цукровий завод», предметом якого є земельна ділянка площею 4,2101 га, що перебуває в оренді у Агрофірми. Посилаючись на те, що укладений між відповідачами договір оренди земельної ділянки суперечить діючому законодавству і порушує права Агрофірми як орендаря, оскільки попередній договір оренди, укладений 12 червня 2014 року між Агрофірмою та відповідачкою ОСОБА_1 , є чинним, не визнаний недійсним та не розірваний сторонами, позивач просив суд визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 4,2101 га, кадастровий номер :03:002:0043, укладений 02 березня 2014 року року між ОСОБА_1 і ТзДВ «Шамраївський цукровий завод», та скасувати рішення державного реєтратора про державну реєстрацію права оренди від 15 березня 2018 року.

- 3 -

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 березня 2019 року позов задоволено. Визнано недійсним оспорюваний договір оренди земельної ділянки площею 4,2101 га та скасовано рішення державного реєстратора від 15 березня 2015 року про державну реєстрацію цього договору оренди.

Постановою Київського апеляційного суду від 08 жовтня 2019 року апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_1 задоволено. Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 березня 2019 року скасоване і ухвалене нове, яким відмовлено у задоволенні позову ТОВ Агрофірма «Матюші» про визнання недісним договору оренди землі та скасування рішення державного реєстратора. Скасовуючи рішення суду першої інстанції і ухвалюючи нове рішення про відмову у позові, апеляційний суд виходив з того, що укладений 12 червня 2012 року між ТОВ Агрофірма «Матюші» і ОСОБА_1 договір оренди землі було у встановленому законом порядку зареєстровано 24 березня 2015 року, однак наказом МЮ України № 729/5 від 15 березня 2018 року рішення державного реєстратора про реєстрацію права оренди ТОВ Агрофірма «Матюші» скасовано. Наведене у свою чергу свідчить, про те, що скасувавши рішення державного реєстратора про реєстрацію права оренди, держава офіційно не визнає і не підтверджує факту набуття позивачем права оренди на спірну земельну ділянку. За таких обставин реєстрація права оренди на цю земельну ділянку за відповідачем ТзДВ «Шамраївський цукровий завод» на підставі укладеного з ОСОБА_1 договору орендине порушує прав позивача з огляду на відсутність у останнього права оренди, яке виникає виключно з моменту державної реєстрації цих прав.

Постановою Верховного Суду від 30 липня 2020 року змінено постанову Київського апеляційного суду від 08 жовтня 2019 року в частині підстав відмови у задоволенні вимог до Державного реєстратора Мироненко Ю.Ю. як неналежного відповідача. В іншій частині постанова суду апеляційної інстанції залишена без змін.

В той же час встановлено, що постановою Київського апеляційного суду від 07 грудня 2021 року у справі № 357/6114/20 задоволено позов ТОВ Агрофірма «Матюші» і визнано незаконним та скасовано наказ МЮ України МЮ України № 729/5 від 15 березня 2018 року, яким було скасовано рішення державного реєстратора від 24 березня 2015 року про реєстрацію права оренди земельної ділянки за ТОВ Агрофірма «Матюші».

Згідно ч.1 ст.423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами.

Згідно п.1 ч.2 ст.423 ЦПК України підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є наявність істотних для справи обставин, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

За змістом вказаних норм нововиявленими обставинами є правові факти, які мають наступні ознаки: 1) вони мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи; 2) вони не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі заявнику; 3) вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Обставини, які відповідно до п.1 ч.2 ст.423 ЦПК є підставою для перегляду судового рішення, повинні бути істотними, тобто такими, що могли вплинути на висновки суду при ухваленні судового рішення і були встановлені після набрання ним законної сили. Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом укожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим (п.7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду

- 4 -

України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 30 березня 2012 року «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами»).

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними(доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Колегія суддів прийшла до висновку, що незаконність і скасування наказу МЮ України № 729/5 від 15 березня 2018 року, що встановлено рішенням суду апеляційної інстанції,є нововиявленою обставиною у розумінні п.1 ч.2 ст.423 ЦПК України, оскільки є істотною для справи обставиною, що не була встановлена судом та не була і не могла бути відома позивачу на час розгляду справи.

Істотність наведеної обставини полягає у тому, що встановлення судовим рішенням незаконності наказу МЮ України № 729/5 від 15 березня 2018 року безпосередньо впливає на висновки апеляційного суду в даній справі і спростовує факти, покладені в основу постанови апеляційного суду, оскільки, як вище вказувалося, скасовуючи рішення суду першої інстанції і ухвалюючи нове рішення про відмову у позові, апеляційний суд керувався правомірністю наказу МЮ України № 729/5 від 15 березня 2018 року, яким скасовано рішення державного реєстратора щодо реєстрації права оренди за ТОВ Агрофірма «Матюші» і як наслідок відсутністю порушення прав позивача.

З урахуванням викладеного постанова Київського апеляційного суду від 08 жовтня 2019 року підлягає перегляду за нововиявленими обставинами і скасуванню.

Вирішуючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 березня 2019 року, колегія суддів керується наступним.

У скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову ТОВ «Агрофірма «Матюші» в повному обсязі з мотивів неповнеого з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права. В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на те, що договір оренди земельної ділянки, укладений 12 червня 2014 року між нею і ТОВ «Агрофірма «Матюші», втратив чинність, оскільки його державна реєстрація скасована на підставі наказу МЮ України від 15 березня 2018 року, а тому сам факт наявності договору оренди без його державної реєстрації не сворює жодних правових наслідків. Відповідно, станом на 15 березня 2018 року ОСОБА_1 не була обтяжена договірними відносинами із Агрофірмою «Матюші» і не мала перешкод у реалізації свого права на реєстрацію договірних відносин з оренди ділянки із ТзДВ «Шамраївський цукровий завод». Окрім того, позивач не виконував умов договору оренди, несистематично сплачував орендну плату та не проводив оранку, культивацію і обмолот її присадибної ділянки.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

- 5 -

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення відповідає не в повній мірі.

Судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_1 є власником земельної ділянки розміром 4,2101 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (рілля), кадастровий номер :03:002:0043, розташованої у межах Матюшівської сільської ради Білоцерківського району Київської області.

12 червня 2014 року між ТОВ Агрофірма «Матюші» і ОСОБА_1 було укладено договір оренди землі, за умовами якого ОСОБА_1 передала, а Агрофірма прийняла у строкове платне користування для сільськогосподарського використання належну ОСОБА_1 земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Договір оренди укладений строком на 10 років і у встановленому законом порядку зареєстрований реєстраційною службою Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області на підставі рішення державного реєстратора від 24 березня 2015 року за № 20232273.

Згідно п.37 договору оренди цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

21 серпня 2017 року ТОВ Агрофірма «Матюші» і ОСОБА_1 уклали додаткову угоду до договору оренди землі від 12 червня 2014 року, якою продовжили строк договору оренди до 2033 року.

Також, судом встановлено, що 02 березня 2018 року між відповідачами ОСОБА_1 і ТзДВ «Шамраївський цукровий завод» було укладено договір оренди землі, за умовами якого ОСОБА_1 передала Шамраївському цукровому заводу у строкове платне користування належну їй земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,2101 га, розташовану у межах Матюшівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, кадастровий номер :03:002:0043. Договір оренди укладений строком на сім років і 15 березня 2018 року зареєстрований державним реєстратором КП Великодимерської селищної ради «Комунальна служба реєстрації речових прав».

Окрім того, судом встановлено, що наказом МЮ України № 729/5 від 15 березня 2018 року задоволена колективна скарга громадян, в тому числі відповідачки ОСОБА_1 , та серед іншого скасовано рішення про державну реєстрацію права оренди за ТОВ Агрофірма «Матюші» на належну ОСОБА_1 земельну ділянку кадастровий номер :03:002:0043, яке було зареєстроване на підставі договору оренди від 12 червня 2014 року. Підставою для скасування рішення про державну реєстрацію права оренди на спірну земельну ділянку за ТОВ Агрофірма «Матюші» стало звернення власників земельних ділянок до Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Міністерства юстиції України із скаргою, яка обґрунтована тим, що договори оренди із ТОВ «Матюші» були зареєстровані за відсутності необхідних на те документів, зокрема, без підписаних власниками земельних ділянок договорів, заяв на вчинення реєстраційних дій, відповідних проплат за вчинення реєстраційних дій та інше.

Постановою Київського апеляційного суду від 07 грудня 2021 року у справі № 357/6114/20 задоволено позов ТОВ Агрофірма «Матюші» і визнано незаконним та скасовано наказ МЮ України МЮ України № 729/5 від 15 березня 2018 року, яким було скасовано рішення державного реєстратора від 24 березня 2015 року про реєстрацію права оренди земельної ділянки за ТОВ Агрофірма «Матюші».

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

- 6 -

Задовольняючи позов, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що укладений 02 березня 2018 рокуміж відповідачами ОСОБА_1 і ТзДВ «Шамраївський цукровий завод» договір оренди землі порушує права позивача ТОВ Агрофірма «Матюші» на використання земельної ділянки площею 4,2101 га передбачені законом та чинним договором оренди землі від 12 червня 2014 року, що у свою чергу є підставою для визнання оспорюваного договору оренди недійсними.

При цьому суд виходив з того, що оспорюваний договір оренди землі був укладений між відповідачамиОСОБА_1 і ТзДВ «Шамраївський цукровий завод» 02 березня 2018 року, коли був чинним договір оренди цієї ж земельної ділянки, укладений 12 червня 2014 року між ОСОБА_1 і ТОВ Агрофірма «Матюші», який не визнаний недійсним та не розірваний у встановленому законом порядку, а відтак земельна ділянка правомірно перебуває в оренді позивача.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про оренду землі» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності, зокрема, громадян, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем (ст.124 ЗК України, ст.13 Закону України «Про оренду землі»).

Згідно зі ст.13 вказаного Закону договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За положеннями ч.5 ст.6 цього Закону та ст.125 ЗК України право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації та виникає з моменту державної реєстрації цього права.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про оренду землі» об`єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом.

Орендодавець зобов`заний не вчиняти дій, які би перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою (ч.2 ст.24 Закону України «Про оренду землі»).

Орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону (ст.27 Закону України «Про оренду землі»).

Згідно ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані із позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання угоди недійсною (ч.3 ст.152 ЗК України).

Аналогічні положення містить ч.2 ст.16 ЦК України, згідно якої способом захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним.

Згідно ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства.

Згідно ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами 1-3,5,6 ст.203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або

- 7 -

інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Судом встановлено, що на час укладення відповідачами 02 березня 2018 року оспорюваного договору оренди та реєстрації права оренди спірної земельної ділянки за ТзДВ «Шамраївський цукровий завод» був чинним договір оренди цієїж ділянки, укладений 12 червня 2014 року між відповідачкою ОСОБА_1 і ТОВ Агрофірма «Матюші» та зареєстрований 24 березня 2015 року, запис № 20232273.

За таких обставин з урахуванням того, що внаслідок укладення оспорюваного договору оренди ТзДВ «Шамраївський цукровий завод» отримало право оренди земельною ділянкою, що є перешкодою для позивача у реалізації права користування тією самою земельною ділянкою, суд першої інстанції обгрунтовано визнав недійсним оспорюваний договір оренди.

Такий висновок суду узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, яка міститься у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 387/515/18, де залишаючи без змін судові рішення про визнання недійсним договору оренди, Верховний Суд зазначив, що на момент підписання відповідачами оскарженого договору оренди та реєстрації права оренди спірної земельної ділянки за фермерським господарством, був чинним договір оренди цього ж об`єкта, підписаний і зареєстрований з позивачем раніше оскаржуваного, що свідчить про порушення прав первинного орендаря і необхідність їх захисту.

Аналогічні висновки Верховного Суду сформовані у цілому ряді постанов та є усталеними.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Також, колегія суддів погоджується із рішенням суду в частині скасування рішення державного реєстратора від 15 березня 2015 року про державну реєстрацію укладеного між відповідачами договору оренди і вважає його правильним.

При цьому з урахуванням позиції апеляційного суду, викладеної у постанові Київського апеляційного суду від 08 жовтня 2019 року, яка переглядається за нововиявленими обставинами, щодо невідповідності закону способу захисту прав у вигляді скасування рішення державного реєстратора, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Належність (ефективність) способів захисту в цій категорії справ в судовій практиці змінювалася. Зокрема, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 сформувала з цього питання наступний висновок: «У разі визнання недійсним договору, що став підставою для прийняття рішення про державну реєстрацію прав, слід одночасно заявляти вимогу про скасування вказаного рішення про державну реєстрацію прав, яка є відповідним і законним способом судового захисту». Пізніше Велика Палата Верховного Суду сформувала наступний висновок з цього питання, зазначивши: «Рішення суб`єкта державної реєстрації прав на державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. Тому належним способом захисту прав або інтересів позивача у такому разі є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав, а скасування запису про проведену державну реєстрацію» (постанови від 4 вересня 2018 року у справі № 915/127/18, від 16 січня 2019 року у справі № 755/9555/18 та від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15?ц).

Водночас Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності 16 січня 2020 року, ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладена у новій редакції. Зокрема, законодавець виключив з конструкції статті можливість скасування

- 8 -

запису про проведену державну реєстрацію прав з переліку тих дій, які може бути оскаржено в суді.

Отже, після внесення до вказаного Закону наведених змін належним і законним способом судового захисту в такому випадку є скасування відповідного рішення про державну реєстрацію прав. Саме такий напрямок правової визначеності прослідковується у постановах Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі № 127/27504/17, від 16 вересня 2020 року у справі № 352/1021/19, від 03 вересня 2020 року у справі № 914/1201/19 та від 29 вересня 2020 року у справі № 688/2908/16-ц, де суди зазначили, що починаючи з 16 січня 2020 року скасування запису про проведену державну реєстрацію права не може привести до настання реальних наслідків щодо скасування державної реєстрації прав за процедурою, визначеною у Законі.

Отже, на момент перегляду рішення суду першої інстанції скасування рішення про державну реєстрацію прав відповідає закону.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції не взяв до уваги наказ МЮ України № 729/5 від 15 березня 2018 року про скасування рішення про державну реєстрацію права оренди за ТОВ Агрофірма «Матюші» на спірну земельну ділянку кадастровий номер :03:002:0043, навівши відповідні мотиви у рішенні.

Проте, з урахуванням встановлених апеляційним судом обставин щодо скасування цього наказу як незаконного постановою Київського апеляційного суду від 07 грудня 2021 року у справі № 357/6114/20, апеляційний суд вважає, що наявні передбачені процесуальним законом підстави для зміни рішення суду першої інстанції в частині мотивів відхиленння даного наказу при вирішенні спору.

Водночас, колегія суддів не може погодитися із задоволенням позовних вимог у відношенні відповідача Державного реєстратора КП Великодимерської селищної ради «Комунальна служба реєстрації речових прав» Мироненко Ю.Ю., яке не грунтується на законі з наступних підстав.

Відповідачем у справі може бути фізична або юридична особа, а також держава (ч.2 ст.48 ЦПК України) до якої звернуті матеріально-правові вимоги позивача і яка, за твердженням позивача, є або порушником його прав, або необґрунтовано, на думку позивача, оспорює його права, і на якого внаслідок цього може бути покладено обов`язки судовим рішенням.

Аналогічні роз`яснення містить п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», згідно якогооскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (аналогічні висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (п.41); від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (п.49); від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (п.50); від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (п.п.37,54); від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (п.31.4); від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (п.38), від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15-ц (п.31), від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц (п.63); від 11 вересня 2019 року у справі № 203/3682/17; від 23 червня 2020 року у справі № 680/214/16-ц (п.71)).

Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 зроблено висновок, що «спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно чи обтяження такого права за іншою особою у

- 9 -

Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є цивільно-правовим. А належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано».

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для закриття провадження у справі, а є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог до цього відповідача, який не є належним (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (п.40), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (п.50), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (п.37,44), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (п.31.10), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (п.39); від 1 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (п.75); від 23 червня 2020 року у справі № 680/214/16-ц (п.74); від 07 липня 2020 року у справі № 438/610/14-ц (п.54)).

У справі, що переглядається, зміст і характер відносин між учасниками справи, встановлені судом першої інстанції, свідчать, що спір виник між позивачем ТОВ Агрофірма «Матюші» і відповідачами ТзОВ «Шамраївський цукровий завод» та ОСОБА_1 з приводу порушення права позивача на оренду спірної земельної ділянки внаслідок дій відповідачів.

Державний реєстратор КП Великодимерської селищної ради «Комунальна служба реєстрації речових прав» Мироненко Ю.Ю. є неналежним відповідачем, а тому позовні вимоги ТОВ Агрофірма «Матюші» до державного реєстратора КП Великодимерської селищної ради «Комунальна служба реєстрації речових прав» Мироненко Ю.Ю. необгрунтовані

Зазначені порушення, які допустив суд першої інстанції, призвели до неправильного вирішення спору.

При цьому, колегія суддів враховує, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не містить доводів щодо незаконності рішення в частині неправильного визначення відповідача, проте, перевіряючи законність судового рішення за апеляційною скаргою, колегія суддів керується наступним.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно із ст.13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Ефективний засіб захисту, який гарантований ст.13 Конвенції, передбачає, зокрема, що за результатами розгляду скарги особа отримує відповідний захист.

Відповідно до приписів ч.4 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, дана норма покладає на суд прямий обов`язок вирішити справу у відповідності із приписами норм процесуального і матеріального права незалежно від доводів апеляційної скарги.

Враховуючи, що при вирішенні спору суд першої інстанції неправильно застосував норми процесуального та матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів згідно ч.4 ст.367 ЦПК України вважає за необхідне вийти за межі доводів апеляційної скарги з метою дотримання вимог закону.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового

- 10 -

рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення (п.п.113,114 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 522/9893/17).

З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої в частині вирішення вимог до державного реєстратора Миронюк Ю.Ю. ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові в цій частині з огляду на неналежність вказаного відповідача.

У відповідності до ч.4 ст.376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Згідно п.2 ч.4 ст.265 ЦПК України у мотивувальній частині рішення зазначаються докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення.

З огляду на встановлені апеляційним судом обставини щодо незаконності наказу МЮ України № 729/5 від 15 березня 2018 року про скасування рішення про державну реєстрацію права оренди за ТОВ Агрофірма «Матюші» на спірну земельну ділянку кадастровий номер :03:002:0043, мотивувальна частина рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 березня 2019 року підлягає зміні в частині визначення правових підстав відхилення доказу у вигляді наказу МЮ України № 729/5 як незаконного, а не з підстав, наведеих у рішенні.

В іншій частині рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 березня 2019 рокуапеляційний суд залишає без змін.

Даючи оцінку доводам позивача, викладеним у заяві про перегляд постанови за нововиявленими обставинами, зогляду на низку тверджень позивача, що не стали предметом аналізу в даній постанові, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Колегія суддів враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування єдостатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону.

Оскільки апеляційний суд скасовує та змінює рішення суду першої інстанції, але виключно у частині мотивів його прийняття, то новий розподіл судових витрат в суді першої інстанції не здійснюється.

При подачі заяви про перегляд за нововиявленими обставинами постанови суду апеляційної інстанції позивачем понесено витрати на оплату судового збору у розмірі 5286

- 11 -

грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 27727,56 грн., що підтверджується наявними у справі доказами (а.с.113, 140-143).

У зв`язку із частковим задоволенням заяви та відповідно до ст.141 ЦПК України, суд покладає на відповідачів судові витрати позивача пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст.259, 260, 423, 429 ЦПК України, апеляційний суд,-

у х в а л и в:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші» про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Київського апеляційного суду від 08 жовтня 2019 року задоволити частково.

Постанову Київського апеляційного суду від 08 жовтня 2019 року скасувати.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 березня 2019 рокув частині задоволення позовних вимог ТОВ Агрофірма «Матюші» до державного реєстратора Комунального підприємства Великодимерської селищної ради «Комунальна служба реєстрації речових прав» Мироненко Юлії Юріївни скасувати і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні вимог в цій частині.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 березня 2019 року змінити в мотивувальній частині, виклавши її в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 березня 2019 рокузалишити без змін.

Стягнути із ОСОБА_1 та Товариства з додатковою відповідальністю «Шамраївський цукровий завод» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші» судовий збір у розмірі 2500 грн. з кожного та витрати на правничу допомогу у розмірі 10000 грн. з кожного.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий

Судді: