Провадження № 22-ц/4808/672/22
Провадження №22-ц/4808/735/22
Головуючий у 1 інстанції Пастернак І. А.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів: Василишин Л.В., Фединяка В.Д.,

секретаря Працун В.В. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Мачкур Антоніна Анатоліївна про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання права на спадкування за законом, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Пастернак І.А. 11 лютого 2022 року в м. Івано-Франківськ Івано-Франківської області, повний текст якого виготовлено 23 лютого 2022 року та додаткове рішення цього ж суду від 13 квітня 2022 року, повний текст якого виготовлено 14 квітня 2022 року,

в с т а н о в и в :

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Мачкур Антоніна Анатоліївна про встановлення факту проживання однією сім`ю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 в період з 2007 року по 05.03.2018 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що у вересні 2003 року ОСОБА_3 , запропонував їй доглядати за його престарілою матір`ю ОСОБА_4 за місцем її проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

З 2007 року її стосунки з ОСОБА_3 переросли у сімейні у зв`язку з чим вони почали разом проживати однією сім`єю - спочатку в її квартирі за адресою АДРЕСА_2 , а потім в квартирі за адресою АДРЕСА_3 .

Після виходу на пенсію приблизно в 2007 році, будучи у похилому віці, ОСОБА_3 почав хворіти, а в 2011 році стан його здоров`я значно погіршився.

З 2011 року разом проживали по АДРЕСА_4 , де разом вели спільне господарство, як у побуті, так і у спільному бізнесі, добудові та ремонті, меблюванні та обслуговуванні даного будинку, оплаті комунальних послуг. Виключно вона здійснювала опіку над спадкодавцем ОСОБА_3 , надавала йому нематеріальні послуги (спілкування, поради та консультації, привітання зі святами тощо). Матеріально забезпечувала спадкодавця, в тому числі за рахунок особистих її коштів, надавала іншу допомогу спадкодавцеві - прибирала житлові приміщення за місцем проживання спадкодавця, готувала їжу, медичне обслуговування, особистий догляд, ремонт приміщень.

Вказані дії по догляду за ОСОБА_3 нею здійснювались особисто протягом тривалого часу більше 10 років, а саме з 2007 по 2018 рік. Останні 4-5 років свого життя ОСОБА_3 часто хворів та перебував у безпорадному стані, під час якого він неспроможний був самостійно забезпечувати свої потреби, викликані похилим віком та тяжкими хворобами.

Після його смерті відкрилась спадщина, яку вона прийняла шляхом подання заяви від 13.08.2018 року до нотаріуса як спадкоємець четвертої черги за законом. Нотаріусом заведено спадкову справу № 2/2018, однак для оформлення спадкових справ за законом їй необхідно було подати документи, які підтверджують родинний зв`язок з померлим.

За наведених обставин, просила встановити факт проживання однією сім`єю та ведення спільного господарства її із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , в період з 2007 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 ; змінити черговість одержання права на спадкування після смерті ОСОБА_3 з четвертої черги спадкоємців на першу чергу спадкоємців за законом та надання права на спадкування за померлим разом із відповідачкою ОСОБА_2 (а.с.1-11,том.1).

11 лютого 2019 року позивачка подала до суду заяву про зміну позовних вимог, в якій просила встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з покійним ОСОБА_3 з 2007 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ; визнати за ОСОБА_1 як спадкоємцем четвертої черги за законом право на спадщину після померлого ОСОБА_3 ; усунути ОСОБА_2 від права па спадкування за законом після померлого ОСОБА_3 (а.с. 163-166, т.1).

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 лютого 2022 року в задоволенні позову відмовлено (а.с.117-122,том.3).

Додатковим рішенням цього ж суду від 11 лютого 2022 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 90 000 (дев`яносто тисяч) грн (а.с.161-162, том.3).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій посилається на порушення та неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Вказує,що посилання суду на недоведення факту проживання однією сім`єю виключно показаннями свідка та фотографіями, не відповідає дійсності. У матеріалах справи є достатньо інших доказів, які досліджувалися у ході розгляду справи по суті і які доводять факти їхнього спільного проживання, спільного ведення господарства, проведення дозвілля та відпочинку, його догляду за ним у ті періоди, коли він цього потребував.

До таких доказів відносяться показання свідка ОСОБА_5 , листи з іспанського клубу, членом якого був ОСОБА_3 , виписки з особистого блокноту ОСОБА_3 , показання свідка ОСОБА_6 , численні відмітки про перетин кордону у паспортах для виїзду за кордон, документи, що підтверджують спільні подорожі на Канарські острови (Іспанія), лист клубу у посольство Іспанії в Україні, квитанції та накладні, виписані на її ім`я, на придбані нею товари, які купувала у будинок м.Яремче, вітальна листівка від ОСОБА_7 , відповідь лікаря-хірурга ОСОБА_8 , банківські картки ОСОБА_3 , які фактично були надані ним їй у розпорядження та довіреність, видана ним.

Суд врахував показання свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які є перекрученими та не відповідають дійсним обставинам справи.

Твердження суду, що ніби-то встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу суперечить вимогам ст.25 СК України, не відповідає закону, оскільки встановлення цього факту не створює нових шлюбних відносин для цих осіб, а тому вимога про одношлюбність у такому випадку порушена не буде.

Суд безпідставно відмовив в задоволенні клопотання про призначення комісійної судово-медичної експертизи та виклику експерта для надання пояснень, чим порушив порядок ухвалення судових рішень (а.с.168-183,том.3).

Просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Судові витрати покласти на відповідача (а.с.168-189,том.3).

Також ОСОБА_1 оскаржила додаткове рішення Івано-Франківського міського суду від 13.04.2022 року, яке вважає незаконним та необґрунтованим.

Вважає,що нарахована представником відповідача сума витрат на правову допомогу за 19 судових засідань в розмірі 76 000 (19х4000) не відповідає дійсності, оскільки з матеріалів справи чітко видно, що насправді щонайменше 4 судових засідання з перелічених у акті виконаних робіт та заяві про стягнення судових витрат не відбулися або відбулися без участі представника відповідача, що унеможливлювало надання правничої допомоги на цих засіданнях.

Представник відповідача у заяві про відшкодування судових витрат не зазначив детального опису робіт (наданих послуг), які були виконані адвокатом під час судових засідань,

Отже, подано недопустимі та неналежні докази на підтвердження розміру судових витрат (договір про надання правової допомоги від 01.09.2018 року з внесеними неправдивими даними, а також акт виконаних робіт і рахунок, складені на підставі цього договору); внесла у первинні документи (акт виконаних робіт від 11.02.2022 року) неправдиві вихідні дані для розрахунку розміру гонорару, зазначивши завищену кількість судових засідань, а також не навела детального опису виконаних робіт (послуг); не надала платіжних документів про оплату послуг адвоката.

У останнє судове засідання не з`явився приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Мачкур А.А., про день, місце та час розгляду справи повідомлена належним чином.

Представники представник ОСОБА_1 адвокат Романюк А.Б. та представник відповідачки адвокат Кравчук П.І., надіслали заяви про розгляд справи без їх участі.

Суд виконав свій обов`язок щодо повідомлення усіх учасників справи про день, місце та час розгляду справи.

Приймаючи до уваги, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду справи, апеляційним судом виконаний обов`язок щодо повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про день, місце та час судового засідання, тому апеляційний суд розглянув справу за відсутності сторін.

В силу ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, але апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 71 рік, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_1 (а.с. 15, т.1).

Відповідно до довідки №57 від 05.03.2018 року причина смерті ОСОБА_3 - аневризма грудної аорти (а.с.130, т.1).

26 квітня 2018 року приватним нотаріусом Мачкур А.А. заведено спадкову справу за №2/208, номер у спадковому реєстрі 62344716 (а.с.16, т.1).

Із відповіді приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Мачкур А.А., наданої ОСОБА_1 , встановлено, що після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , заведено спадкову справу №2/2018. Роз`яснено, що для оформлення спадкових прав за законом, необхідно подати документи, які підтверджують родинний зв`язок з померлим (а.с.17,18, т.1).

На день смерті ОСОБА_3 належала на праві приватної власності земельна ділянка площею 0,1001 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: АДРЕСА_4 ;

земельна ділянка площею 0,14 га для ведення особистого селянського господарства, за адресою: АДРЕСА_4 ; земельна ділянка площею 0,0999 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: АДРЕСА_4 ;

земельна ділянка площею 0,1802 га для ведення особистого селянського господарства, за адресою: Івано-Франківська область, Долинський район, с.Вишків;

земельна ділянка площею 1,2844 га для ведення особистого селянського господарства, за адресою: Івано-Франківська область, Долинський район, с.Вишків;

земельна ділянка площею 0,12 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: Івано-Франківська область, Тисменицький район, с.Драгомирчани;

житловий будинок, з господарськими спорудами, об`єкт житлової нерухомості, за адресою: АДРЕСА_4 ;

земельна ділянка площею 0,36 га для ведення особистого селянського господарства, за адресою: АДРЕСА_4 , що підтверджується інформаційним витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с.18-30, т.1).

Також ОСОБА_3 був засновником ТзОВ «Емекс ЛТД (а.с.31-40, т.1)

Позивачка стверджує, що проживала з ОСОБА_3 однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, просила його розлучитись з дружиною, але він не хотів розподілу майна, хворів його син, тому домовились жити без шлюбу з 2007 року, разом відпочивали, про що свідчать фотознімки. Мали багато планів, допомагала йому у веденні бізнесу за кордоном, покійний радився з нею, а тому оформив на неї довіреність на користування коштами. ОСОБА_3 мав проблеми зі здоров`ям, був неадекватним коли відкривалась шлункова кровотеча, були депресії, проблеми з психікою. Заповітів та договорів дарування не складав, проте хотів переписати дачу на неї, але позивачка не мала на меті отримати гроші. На ведення спільного господарства та проведення ремонтних робіт в будинку АДРЕСА_4 вона використовувала особисті кошти, а також кошти матері ОСОБА_12 , які вона заробляла в Іспанії. На підтвердження вказаних обставин ОСОБА_1 долучила копію заяви від 05.04.2006 року №904, посвідченої нотаріально, та витяги з банківських рахунків, паспорти, паспорт для виїзду за кордон, посвідчення, дозвіл на проживання в Іспанії №Е17528209, копію генеральної довіреності від матері ОСОБА_12 на її ім`я від 11.03.2016 року (а.с.52-68,том.1).

На а.с.77-80,том.1 наявні копії фотокарток, які ОСОБА_1 подає на підтвердження факту проживання з ОСОБА_3 як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Судом встановлено, що шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не розірвано.

Із довідки Комунального підприємства Муніципальна інвестиційна компанія №02/02/2180 від 20.08.2018 року, виданої ОСОБА_2 , встановлено, що на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 з ОСОБА_3 разом була зареєстрована дружина ОСОБА_2 , 1948 року народження за адресою АДРЕСА_1 (а.с.129, т.1).

27 лютого 2017 року ОСОБА_2 (відповідачці) та ОСОБА_3 визначено місця для поховання під номером 59 та номером 60 , поряд з похованням їх сина ОСОБА_13 (а.с.133-134, т.1).

06 березня 2018 року між ОСОБА_11 (керівник ТОВ «Емекс ЛТД») та Комунальним підприємством Міська ритуальна служба укладено договір замовлення №1701, по організації та проведення поховання ОСОБА_3 (а.с.132, т.1)

Згідно довідки, виданої комунальним підприємством Міська ритуальна служба, від 16.08.2018 року за №45, ОСОБА_11 видано свідоцтво про поховання та здійснено поховання гр. ОСОБА_3 на міському кладовищі в с.Чукалівка, сектор 24, ряд 26 , місце 1 (а.с. 71, 131 т.1).

Відмовляючи в задоволенні позову, судив з положень ст.ст.21,25,36,74 ЦК України, ст.82 ЦПК України, встановивши, що померлий ОСОБА_3 у період часу з 07.07.1973 року і по день смерті перебував у зареєстрованому шлюбі із відповідачкою, що не заперечувалося сторонами, дійшов висновку про відмову позивачці у встановленні факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Відсутність підстав для встановлення факту проживання позивача зі спадкодавцем однією сім`єю без реєстрації шлюбу виключає віднесення позивачки до спадкоємців четвертої черги спадкування за законом після смерті спадкодавця, тому у задоволенні цієї вимоги також відмовив. Надання допомоги спадкодавцеві в період хвороби не доведена належними та допустимими доказами (медичними документами, тощо) та не свідчить про створення сімейних відносин та факт тривалого спільного поживання, який надавав би право на спадкування.

Щодо позовної вимоги про усунення від спадкування відповідачки, то суд дійшов висновку про відсутність підстав, передбачених ч.5 ст.1224 ЦК України, оскільки жодних належних доказів щодо безпорадності стану спадкодавця зі сторони позивача суду не надано, а самі по собі пояснення про ці обставини зі сторони позивача не дають підстав вважати їх установленими. Крім того, відповідачка з 2004 року є особою пенсійного віку та непрацездатною особою, не ухилялась від надання допомоги спадкодавцеві, бо сама, через стан свого здоров`я, потребувала сторонньої допомоги.

З такими висновками апеляційний суд погоджується з огляду на таке.

Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства (ч. 2, 4 ст. 3 СК України).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Статтею 25 цього Кодексу передбачено, що жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі.

Жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу.

Згідно із ч. 1 ст. 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення Глави 8 цього Кодексу (стаття 74 СК України).

Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.

При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин (спільне проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України), оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю.

Отже, аналіз наведених норм дає можливість зробити висновок, що для застосування положень ст. 1264 ЦК України необхідною умовою є встановлення факту не перебування осіб у будь-якому іншому шлюбі.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд у постановах від 16 грудня 2020 року (справа №493/915/16-ц), від 26 вересня 2018 року (справа №244/4801/13-ц) і від 1 липня 2020 року (справа №643/6628/16-ц), які згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України мають враховуватися судами при застосуванні норм права.

Установивши, що за життя спадкодавець перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, суд зробив обґрунтований висновок про відмову у встановленні факту спільного проживання позивачки з відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу, необхідного для прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 5ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Суд при вирішенні справи про усунення особи від права на спадкування повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

Так, для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п`ятоїстатті 1224 ЦК Українимає значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування

Позивачка стверджує, що вона проживала із спадкодавцем з 2007 року, надавала йому допомогу та піклувалася про нього, а тому відповідачка повинна бути усунена від права на спадкування, так як вона ухилялась від надання допомоги спадкодавцю, який перебував у безпорадному стані.

Свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_6 , ОСОБА_15 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_8 підтвердили, що ОСОБА_3 ніколи не перебував у безпорадному стані, не потребував стороннього догляду, був активний, сам себе обходив, психічний стан адекватний, здоровий, реагував у просторі і часі.

Медичною документацією також не підтверджується, що ОСОБА_3 перебував у безпорадному стані.

На підставі ухвали Івано-Франківського апеляційного суду від 30.06.2022 року проведена комісійна судово-медична експертиза Івано-Франківським обласним бюро судово-медичної експертизи , за результатами якої надано висновок №56 від 17.11.2022 року.

Згідно висновку експертів на підставі наданих для проведення комісійної судово-медичної експертизи медичних документів та даних патологоанатомічного розтину у ОСОБА_3 , 1946 року народження, були захворювання: розшаровуючи аневризма грудної аорти,розірвана;Двобічна задньо-нижня долева пневмонія;Ішемічна хвороба серця,атеросклеротичний аорто склероз та недостатність клапанів аорти,недостатність мі трального клапану,постійна форма фібриляції передсердь,СН-ІІ А ст.ІІІф.кл. із збереженою систолічною функцією,дрібно вогнищевий міокардіосклероз; пневмосклероз;Гіпертонічна хвороба ІІ ступінь,ІІ стадія,ризик високий; Церебральний атеросклероз; Дисцикуляторна енцефалопатія ІІ ст..; Подагра.Подагрична нирка,ХНН І ст.; Хронічний персистуючий гепатит; Хронічна виразка 12-палої кишки; Ерозивний гастродуоденіт; Остеохондроз хребта; Трофічна виразка правої нижньої кінцівки; Початкова катаракта та гіпертонічна ангіопатія сітківки обох очей.До категорії важких захворювань можна віднести аневризму грудного відділу аорти,яке за життя ОСОБА_3 не було діагностовано, даний діагноз встановлений після проведення патаномічного розтину і перебуває в прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

Враховуючи характер, протікання, морфогенез виявлених у Лавриненка захворювань,згідно наданих на експертизу медичних документів, комісія прийшла до висновку, що останній в безпорадному стані не перебував, міг обслуговувати себе самостійно та забезпечувати свої потреби. На момент настання смерті ОСОБА_3 знаходився на стаціонарному лікуванні в ЦМКЛ, сторонньої допомоги не потребував,так як остання надавалась працівниками лікувального закладу згідно їх посадових інструкцій відповідно до стану пацієнта (а.с.52-59,том.2)

В ході розгляду справи встановлено,що відповідачка з 2004 року є особою пенсійного віку та непрацездатною особою, не ухилялась від надання допомоги спадкодавцеві, оскільки сама, через стан свого здоров`я, потребувала сторонньої допомоги, зокрема: у грудні 2014 року у неї виявлено вогнищеві зміни білої речовини лобних долей головного мозку з найбільшою ймовірністю судинного генезу, кісту правої верхньощелепної пазухи та встановлено діагноз лейкоенцефалопатія, емоційний тремор. Лікарем в довідці зазначено, що ОСОБА_2 хворіє близько п`яти років; у лютому 2017 року у неї виявлено захворювання щитоподібної залози; у березні 2017 року знаходилась на стаціонарному лікуванні у КЛ «Феофанія» з діагнозом: папілярна карцинома щитоподібної залози, де їй було виконано операцію - тиреоїдектомію, центральну дисекцію шиї та рекомендовано обмежити фізичне навантаження, провести йодолікування; у квітні 2017 року ОСОБА_2 було проведено гормонотерапію та зазначено, що вона потребує обмеження фізичного навантаження, а її працездатність не відновлена.

Крім того, відповідачка в якості свідка повідомила, що їхній спільний син перебував у тяжкому стані на лікуванні, доглядали його спільно з чоловіком. Будучи сама хворою не могла надавати таку допомогу чоловікові. ОСОБА_3 був працездатним і не потребував додаткової допомоги. У подружжя був спільний бюджет, ОСОБА_3 потребував медичної допомоги і за це платив гроші. Відповідачка надавала допомогу своєму чоловіку у побутовому догляді, підтримці, прала, прасувала. Чоловік не жив у Яремчі, а лише навідувався туди час від часу. З часу хвороби матері ОСОБА_16 у 2004 році була найнята ОСОБА_1 . Її чоловік був забезпеченим, відпочивав з друзями, займався на спортивних тренажерах, обслуговував себе сам. У молодості мав подагру, коли у нього була шлункова кровотеча, гепатит, то поряд з ним була дружина, допомагали друзі та родина. Медичні процедури чоловіку, уколи, перев`язки (язва на нозі) робила дружина. Похованням займались родичі, знайомі ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , дружина. Син помер за рік до смерті чоловіка. Чоловік забронював за окрему оплату ще два місця для поховання поряд з сином.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, коли особа усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Тобто, лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

У постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 01 квітня 2019 року у справі № 752/12158/14-ц, від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15-ц та від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц зроблено висновок, що ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 25 березня 2019 року по справі № 766/810/17, від 11 лютого 2019 року по справі № 756/11676/16-ц.

Оскільки, вищевказані обставини не вказують на те, що померлий ОСОБА_3 перебував у безпорадному стані та не міг самостійно забезпечити умови свого життя, потребував допомоги та піклування саме від відповідачки, а остання свідомо ухилялись від надання такої допомоги, відтак законні підстави для усунення відповідача від права на спадкування після смерті ОСОБА_3 відсутні.

Стосовно вимог позивача про зміну черговості права на спадкування, що такі вимоги не підлягали до задоволення, з огляду на наступне.

Статтями 1215,1216, 1217 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

За змістом ст. 1258 ЦК України слідує, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

В силу ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Як передбачено ч. 1 ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Із положень ч. 2 ст. 1259 ЦК України слідує, що фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що спадщиною є сукупність прав та обов`язків, які в разі смерті фізичної особи (спадкодавця) переходять від нього до інших осіб (спадкоємців).

За відсутності заповіту спадкування здійснюється за законом. До спадкоємців першої черги за законом відносяться діти, дружина та батьки спадкодавця. Їх частки у спадщині є рівними. До спадкоємців четвертої черги за законом належать особи, які не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини проживали зі спадкодавцем однією сім`єю.

Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування.

Право на пред`явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом.

Підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам.

Зібрані докази вказують на те, що ОСОБА_1 не є членом сім`ї та спадкоємицею померлого ОСОБА_3 , у зв`язку з чим вона не має право на пред`явлення позову про зміну черговості спадкування.

Крім того, не вбачається жодних даних та доказів на підтвердження наявності будь-яких обставин передбачених ч. 2 ст. 1259 ЦК України для зміни черговості спадкування, а саме, що позивачка протягом тривалого часу опікувалась, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Встановлені судом обставини навпаки свідчать про те, що померлий у безпорадному стані не перебував, сторонньої допомоги не потребував.

Рішення в цій частині є правильним та обґрунтованим.

Що стосується додаткового рішення, апеляційний суд виходить з такого.

Ухвалюючи додаткове рішення, суд, враховуючи складність справи, принципи співмірності та розумності судових витрат, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат, час розгляду справи, та з урахуванням клопотання відповідача про відмову у задоволенні заяви про стягнення судових витрат, суд приходить до висновку про наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу та стягнення з позивачки на користь відповідачки 90 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

З таким висновком апеляційний суд погоджується не в повній мірі з огляду на наступне.

У лютому 2022 року представником відповідача адвокатом Кравчуком П.І. подано заяву про стягнення судових витрат, на підтвердження чого додано Договір про надання правничої допомоги (примірник 3) від 01.09.2018 року, рахунок АО «Мицик, Кравчук і партнери» від 11.02.2022 року із зазначенням суми, оплаченої в повному обсязі в розмірі 104 000 грн; акт виконаних робіт від 11.02.2022 року (а.с.109,том.1).

01 вересня 2018 рок між ОСОБА_2 та АО «Мицик і Партнери» укладено договір про надання правової (правничої) допомоги.

Згідно п.1.2 Договору правовою допомогою в розумінні цього Договору є представництво у цивільній справі №344/12977/18.

Відповідно до п.3.1 Договору правова допомога, передбачена предметом цього Договору, оплачується клієнтом виконавцю на умовах, визначених у примірнику 3 Договору Зі змісту попереднього розрахунку примірник 3 Договору буде подано суду в подальшому.

Правова допомога, передбачена предметом цього Договору, оплачується клієнтом виконавцю на погодинній основі в залежності від обсягів виконаних робіт шляхом множення вартості однієї години роботи одного адвоката та/або юриста, помічника адвоката,залученого до виконання завдання клієнта, на кількість годин,витрачених для виконання завдання (а.с.109, том.1).

Згідно попереднього розрахунку суми судових витрат (заявлено у відзиві на позовну заяву), які відповідач очікував понести витрати на правову (правничу) допомогу в орієнтованому розмірі 68 000 грн (11 год+8 год+15 год) х 2000 грн. Погодинна ставка адвоката та/або юриста, помічника адвоката (виконавця) становить 2000 грн/год. Діючи на підставі Договору про надання правової (правничої) допомоги від 01.09.2018 року виконавцем в інтересах клієнта згідно Договору виконано наступні зобов`язання: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, пов`язаних із спадковим спором із ОСОБА_1 , правовий аналіз матеріалів позовної заяви та комплексний аналіз законодавства і судової практики у справах про встановлення факту проживання із спадкодавцем та про зміну черговості - 11 год; підготовка і складання відзиву у цивільній справі - 8 год. Безпосередня участь адвоката в п`яти прогнозованих судових засіданнях - 15 год (а.с.109,том.1).

При зверненні з заявою про стягнення судових витрат представником відповідачки надано договір про надання правової допомоги від 01.09.2018 року, відповідно до п.3.1 якого правова допомога, передбачена предметом цього Договору, оплачується клієнтом шляхом внесення фіксованого гонорару в розмірі 28 000 грн, що включає роботу в ході розгляду справи судом першої інстанції. Окрім того, клієнт оплачує виконавцю вартість безпосередньої участі у підготовчих/судових засіданнях із розрахунку 4000 грн за кожне засідання (а.с.126,том.3).

Згідно акту виконаних робіт від 11.02.2022 року виконавцем в інтересах клієнта виконано наступні зобов`язання: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, визначених предметом договору про надання правової допомоги; правовий аналіз поданих позивачем процесуальних документів; узгодження правової позиції з клієнтом; збирання доказів; ознайомлення з матеріалами справи у суді; моніторинг рішень у ЄДРС та вивчення правових позицій Верховного Суду у подібних категоріях справ; складання і подання процесуальних документів. Вказана правова допомога оцінена стронами у 28 000 грн. Виконавцем забезпечено представництво інтересів клієнта у 19 підготовчих/судових засіданнях (по 4000 грн),що складає 76 000 грн. (а.с.128,том.3).

На підтвердження факту сплати коштів за надання правничої допомоги по даній справі відповідач надав рахунок від 11.02.2022 року (а.с.12,том.3)

З матеріалів справи встановлено, що виконавцем забезпечено представництво інтересів клієнта у 19 підготовчих та судових засіданнях: 10 жовтня 2018 року (справа не розглядалась у зв`язку з перебуванням судді Пастернак І.А. на лікарняному а.с.155,том.1),12 лютого 2019 року (а.с.173,том.1),26 березня 2019 року (а.с.193-194,том.1),23 квітня 2019 року (не було представника позивачки),14 травня 2019 року (а.с.213,том.1), 21 червня 2019 року (а.с.243,том.1), 21 листопада 2019 року (а.с.14-15, том.2), 06 грудня 2019 року (а.с.21-23,том.2), 22 січня 2020 року (а.с.201-202,том.2), 28 жовтня 2020 року (а.с.238-239,том.2), 13 листопада 2020 року (а.с.248-251,том.2), 21 січня 2021 року (сторони не з`явилися), 03 березня 2021 року (а.с.48-49,том.3), 25 травня 2021 року (а.с.65-66,том.3), 26 серпня 2021 року (а.с.71-72,том.3), 21 жовтня 2021 року (а.с.85-86,том.3), 30 листопада 2021 року (а.с.96-97,том.3), 07 лютого 2022 року (а.с.105-107,том.3),11 лютого 2022 року (а.с.114,том.3). Всього 76 000 грн (19х4000).

Фактично представник відповідачки брав участь у 16 судових засіданнях.

Представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Романюком А.Б. подано клопотання про відмову у задоволенні заяви про стягнення судових витрат. Вказує,що заявлена відповідачем сума судових витрат не доведена належними допустимими доказами (договір про надання правової допомоги від 01.09.2018 року з внесеними неправдивими відомостями, а також акт виконаних робіт і рахунок, складені на підставі цього договору). Не надано платіжних документів про оплату послуг адвоката. (а.с.149-156,том.3).

За змістом статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.

Відповідно до пункту 4 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Види адвокатської діяльності визначені у статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, відшкодування витрат, понесених у зв`язку із реалізацією права на судовий захист або у разі подання до особи необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України слідує, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

При цьому для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18).

Проаналізувавши реальність (дійсність та необхідність), а також обґрунтованість розміру витрат на правничу допомогу, надану позивачу на стадії апеляційного перегляду справи, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 910/12876/19).

Фіксований розмір гонорару означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суд має виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21.

Оцінюючи заявлений стороною позивача та визначений судом розмір витрат на професійну правничу допомогу, понесених ОСОБА_2 у суді першої інстанції, на предмет їх пропорційності складності справи, колегія суддів погоджується із доводами позивача про їх завищений розмір.

Враховуючи складність справи, необхідність надання адвокатом позивача послуг під час розгляду справи в суді та їх характер (подання відзиву на апеляційну скаргу, клопотань, участь у судових засіданнях), , а також необхідність дотримання критерію розумності розміру понесених стороною витрат, пов`язаність цих витрат з розглядом справи, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для зменшення витрат на правничу допомогу та стягнення з позивача на користь відповідача 44 000 (сорока чотирьох тисяч) гривень витрат на професійну правничу допомогу, які складаються із визначеного сторонами розміру гонорару 28 000 грн. та оплати адвокату за участь у шістнадцяти судових засіданнях у суді першої інстанції по 1000 ргн (16 000 грн).

Отже, додаткове рішення підлягає зміні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст 374, 376 381- 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 лютого 2022 року залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 лютого 2022 року залишити без змін.

Додаткове рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13 квітня 2022 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб-платників податків НОМЕР_2 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_7 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_8 , реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб-платників податків - невідомий) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 44 000 (сорока чотирьох тисяч) гривень.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.О. Максюта

Судді: Л.В.Василишин

В.Д.Фединяк

Повний текст постанови складено 26 грудня 2022 року.