Провадження № 2/679/39/2022
Справа № 679/1172/21
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2022 року м.Нетішин

Нетішинський міський суд Хмельницької області у складі:

головуючого судді Стасюка Р.М.,

секретаря судового засідання Плазій Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Нетішин за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» від імені і за дорученням якої діє відокремлений підрозділ «Хмельницька атомна електрична станція», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмет спору на стороні відповідача Фонд комунального майна міста Нетішина, про визнання частково недійсним та скасування розпорядження органу приватизації, свідоцтва на право власності на житло, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ДП «НАЕК «Енергоатом» від імені і за дорученням якої діє ВП «ХАЕС», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмет спору на стороні відповідача Фонд комунального майна міста Нетішина, про визнання частково недійсним та скасування розпорядження органу приватизації, свідоцтва на право власності на житло.

В обґрунтування позову вказав, що в серпні 2021 року йому стало відомо, що 19.01.2000 року його батьки з невідомих йому причин приватизували квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Внаслідок чого, він став одним з співвласників вказаної квартири.

Позивач ОСОБА_1 вважає, що його участь у приватизації нерухомого майна, а саме квартири площею 77,7 м.кв. за адресою: АДРЕСА_1 , є незаконною, оскільки приватизація нерухомого майна проводилась без його згоди, виключно за рішенням його батьків, відповідачів у справі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Позивач зазначив, що станом на 2000 рік коли відбулась приватизація нерухомого майна він був відсутній у м.Нетішин, так як з 25.07.1999 року вступив до лав Збройних сил України, де несе служу по даний час. У період із 25.07.1999 року по 31.10.2003 року був курсантом ХІЛ ВПС м.Харків, тому з батьками на той період часу час не було змоги спілкуватися.

Позивач, вказав, що його батьки, даючи згоду на приватизацію квартири від його імені, фактично позбавили права прийняти участь у приватизації державного житлового фонду та скористатись правом на приватизацію житла за його власним вибором у майбутньому.

Крім того, вищевказані обставини позбавляють позивача можливості реалізувати право передбачене розд.І ч.4 Наказу Міністерства оборони України №380 31.07.2018 «Про затвердження Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями», а саме: військовослужбовцям, які перебувають на обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання, та які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються житлові приміщення для постійного проживання або за їх бажанням виплачується грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення.

Житлові приміщення для постійного проживання та грошова компенсація за належне для отримання жиле приміщення надаються один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла.

Позивач ОСОБА_1 вважає, що незаконна приватизація порушила його конституційні права як громадянина, а також законні права як військовослужбовця.

Враховуючи вищевикладене позивач просить визнати частково недійсною та скасувати приватизацію квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , в частині надання позивачу ОСОБА_1 у приватну спільну сумісну власність квартири АДРЕСА_2 , а також визнати частково недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на житло від 19.01.2000 року, видане Хмельницькою АЕС в частині надання ОСОБА_1 у приватну спільну сумісну власність вищевказаної квартири.

Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 16.09.2021 року провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання у справі.

22.11.2021 року представник відповідача ДП «НАЕК «Енергоатом» від імені і за дорученням якої діє ВП «ХАЕС» - ОСОБА_4 в судовому засіданні надала відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити позивачу в задоволенні позову з наступних підстав.

Позовна заява ОСОБА_1 не містить жодних відомостей, чи фактів щодо дійсних обставин видачі свідоцтва про право власності на житло від 19.01.2000 року щодо кв. АДРЕСА_2 , та щодо розпорядження (наказу) від 17.01.2000 року, на підставі якого видавалось згадане свідоцтво. Оспорюване свідоцтво підтверджує право спільної сумісної власності на згадану квартиру окрім позивача та відповідачів, ще й право власності ОСОБА_5 на спірну квартиру, відносно чого позивачем не надано жодних пояснень та відповідних обґрунтувань та доказів.

Крім того, оспорюване свідоцтво про право власності на житло від 19.01.2000 року видане було органом приватизації Хмельницької АЕС на підставі розпорядження (наказу) від 17.01.2000 на підставі заяв повнолітніх мешканців згаданої квартири, втому числі і заяви позивача.

Крім того, відповідно до Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності» та на підставі рішення сесії Нетішинської міської ради Хмельницької області від 18.09.1998 №1, ВП ХАЕС у 2001 році передав до ЖКО необхідну документацію. В подальшому ЖКО було неодноразово реорганізовано, а документи щодо приватизації житла за вказаний період передані у Фонд комунального майна м.Нетішин.

07.12.2021 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив за підписом ОСОБА_1 . У відповіді позивач зазначив, що на момент здійснення приватизації а саме, 19.01.2000 року він перебував у м.Харків на навчанні у ХІЛ ВПС, зі своїми батьками не спілкувався, і про їхні наміри приватизувати квартиру не знав. Вважає, що даний правочин порушує його право у майбутньому взяти участь у приватизації державного житлового фонду. Крім того, позивач зазначив, що відповідач ДП «НАЕК «Енергоатом» від імені і за дорученням якої діє ВП «ХАЕС», є неналежним відповідачем по справі, але у свідоцтві про право власності на житло від 19.01.2000 року у графі найменування органу приватизації зазначена Хмельницька АЕС, як орган який видав дане свідоцтво та здійснив приватизацію. Саме тому на мою думку Хмельницька АЕС є належним відповідачем по даній справі. Позивач вважає, що даний правочин не створює юридичних наслідків для інших відповідачів, тому вважає, що позов підлягає задоволенню.

У відзиві на позов представник Фонду комунального майна м.Нетішин від 13.04.2022 року вказав, що заперечує щодо заявлених позовних вимог з посиланням на те, що під час вирішення питання щодо приватизації квартири у власність громадян, а саме, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , документи оформлялися відповідно до вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Зокрема у Фонді комунального майна м.Нетішин зберігаються матеріали приватизаційної справи щодо приватизації квартири АДРЕСА_2 та наступні документи, які були до органу приватизації: оформлена заява на приватизацію квартири від 21.12.1999 року, довідка про склад сім`ї №50 від 21.12.1999 року, розпорядження органу приватизації від 17.01.2000 року, розрахунок площі квартири від 17.01.2000 року.

29.04.2022 року у відповіді на відзив представника Фонду комунального майна м.Нетішин позивач ОСОБА_1 зазначив, що відзив на позовну заяву надано право подавати виключно відповідачам по справі, згідно ч.1 ст.178 ЦПК України, однак, Фонд комунального майна м.Нетішин є третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача. На підставі наведеного просить не брати до уваги та до розгляду відзив представника третьої особи.

Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 22.06.2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, неодноразово надсилав на адресу суду заяву в якій просив, розгляд справи провести без його участі, так як він є командиром військової частини, яка бере безпосередню участь у бойових діях та в забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії російською федерацією, яка розпочалася 24.02.2022 року.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Представник відповідача ДП «НАЕК «Енергоатом» ВП «ХАЕС» в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Представник відповідача ОСОБА_4 направила до суду клопотання з проханням про проведення розгляду справи за її відсутності та за наявними у справі матеріалами.

Представник третьої особи Фонду комунального майна м.Нетішин в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник Фонду комунального майна м.Нетішин направила до суду клопотання з проханням про проведення розгляду справи без участі представника третьої особи, оскільки директор Фонду комунального майна м.Нетішин перебуває у щорічній основній відпустці.

Частиною ч.3 ст.211 ЦПК України передбачено право учасників справи заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Оскільки в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу у їхній відсутності на підставі наявних у справі матеріалів.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, відзив на позов, відповідь на відзив, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до наступного висновку.

За положенням ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно із ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , з 25.02.1998 по 28.04.2004, що підтверджується копією паспорта громадянина України виданого 17.02.1998 року Нетішинським МВ УМВС України в Хмельницькій області на ім`я ОСОБА_1 (а.с. 5-7).

Крім того, місце реєстрації ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , також підтверджується довідкою про склад сім`ї наймача ізольованої квартири та займані ними приміщення № 50 від 21.12.1999 року (а.с. 63).

Вказані довідки, поданні органу приватизації, не містили відомостей про інших осіб за якими зберігається право на житло.

Розпорядженням органу приватизації від 17.01.2000 задоволено заяву відповідача ОСОБА_2 про передачу у спільну сумісну власність квартири АДРЕСА_2 та на підставі вказаного розпорядження видано свідоцтво про право власності (а.с. 64, 9).

Згідно оскаржуваного свідоцтва про право власності на житло від 19.01.2000 року, виданого Хмельницькою АЕС, квартира АДРЕСА_2 належить на праві приватної спільної, сумісної власності ОСОБА_2 та членам його сім`ї ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 в рівних частинах (а.с. 9).

Отже, на момент прийняття оскаржуваного рішення про приватизацію та видачі ОСОБА_2 та членам його сім`ї ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_2 у органу приватизації були відсутні підстави вважати, що таке рішення може вплинути на права інших осіб, зокрема позивача.

Як вбачається з інформаційної довідки №350/484/1/1526 виданої 06.09.2021 року за підписом т.в.о. начальника штабу першого заступника командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 в період з 25.07.1999 року по 31.10.2003 року проходив навчання (службу) в ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.11).

За змістом ст. 29 ЦК України місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені ст. 64 ЖК України права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право й у разі тимчасової відсутності.

Згідно з ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на повагу до свого житла, а втручання публічної влади у здійснення цього права допускається у виключних випадах, в тому числі задля захисту прав та свобод інших осіб.

Конституцією України також серед основних прав і свобод людини й громадянина проголошено право на житло.

У ст.47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду. Держава створює умови, за яких кожен громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Згідно вимог ч.4 ст.9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як із підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (в редакції, яка діяла станом на час виникнення спірних правовідносин) приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т.ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Згідно ч.ч. 4, 5 даного Закону право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз.

За змістом ч.1 ст.5 цього Закону до членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло.

Відповідно до ч.2 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку.

За змістом ч.2 ст.19 Конституції України та ч.3 ст.24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України.

Верховенство права означає, що органи державної влади обмежені у своїх діях заздалегідь регламентованими та оголошеними правилами, які дають можливість передбачити заходи, що будуть застосовані в конкретних правовідносинах, і, відповідно, суб`єкт правозастосування може передбачати й планувати свої дії та розраховувати на очікуваний результат.

Із заяви ОСОБА_2 до керівника органу приватизації від 21.12.1999 року, судом встановлено, що заява на приватизацію квартири АДРЕСА_2 подана за підписом наймача квартири ОСОБА_2 та повнолітніх членів його сім`ї, а саме ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 (позивача) (а.с. 62).

Таким чином, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 приймав участь у приватизації квартири АДРЕСА_2 як член сім`ї наймача квартири шляхом підписання зазначеної вище заяви, що не спростовано відповідними доказами.

Відповідно до ч.2 ст.64 ЖК України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки.

Як зазначено в п.5 Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженого наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству 15.09.1992 року №56 (зі змінами) (чинному на час виникнення спірних правовідносин), передача займаних квартир (будинків) здійснюється в приватну (для одиноких наймачів) та у спільну (сумісну або часткову) власність за письмовою згодою всіх повнолітніх (віком від 18 і більше років) членів сім`ї з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). До членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно мешкають у квартирі (будинку) разом з наймачем або за яким зберігається право на житло.

Згідно п.п. 20-21 даного Положення при оформленні заяви на приватизацію квартири (будинку) громадянин бере на підприємстві, що обслуговує жилий будинок, довідку про склад сім`ї та займані приміщення. У довідці вказуються члени сім`ї наймача, які прописані та мешкають разом з ним, а також тимчасово відсутні особи, за якими зберігається право на житло. У довідці вказуються новонароджені і на них враховується норма площі, що передається безкоштовно, незалежно від строку їх народження та введення в дію Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Судом встановлено, що підстави позову ОСОБА_1 , не містять жодних обґрунтувань та посилань, на акт цивільного законодавства, який на його думку надає підстави для визнання частково недійсним та скасування розпорядження органу приватизації, а також виданого на його підставі свідоцтва про право власності на житло.

Позивач також не надає належних і допустимих доказів того, що станом на час видання розпорядження органу приватизації від 17.01.2000 року щодо передачі у приватну власність спірної квартири АДРЕСА_2 , він не проживав та не був зареєстрований у вказаному приміщенні, не являвся членом сім`ї ОСОБА_2 .

За таких обставин, правові підстави для визнання частково недійсним та скасування розпорядження органу приватизації відсутні.

В постанові Верховного Суду від 01.03.2021 року у справі № 463/5150/15-ц, колегією суддів сформований правовий висновок, що «як визначено частиною другою статті 8 Закону № 2482-XII, передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають в цій квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку).

Таким чином, умовою для здійснення приватизації житла є обов`язкова письмова згода всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, яка оформляється спільною заявою, а тимчасово відсутні дають письмове підтвердження.

Наслідком порушення вимог частини другої статті 8 Закону № 2482-XII є визнання приватизації недійсною.

Частинами першою, третьою статті 203 ЦК України, яка встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5,6 ст. 203 цього Кодексу, є підставою вважати правочин недійсним (ст.215 ЦК України).

У розумінні положень наведених норм оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним, спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала; у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість заінтересованої особи законно реалізувати свої права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №815/6945/16 (провадження №11-439апп18).

Захисту підлягає лише порушене, невизнане право чи законний інтерес особи. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові (постанови Верховного Суду від 06.10.2021 року у справі №571/1168/17 (провадження №61-8227св21), від 21.07.2021 року у справі №296/3367/18 (провадження №61-16274св19) та інші).

Виходячи з аналізу наведених норм права та матеріалів справи, позивач як член сім`ї наймача, який був зареєстрований станом на 2000 рік за адресою: АДРЕСА_1 на законних підставах брав участь у приватизації, і така враховувала потреби та норми житлової площі на той час ОСОБА_1 . А приватизація без його участі суперечила б нормам законодавства щодо захисту прав дитини.

Законодавством України відмова від участі у приватизації житла осіб зареєстрованих у житловому приміщенні не передбачена, крім виключних випадків. Відповідно, згоду на участь у приватизації надають всі повнолітні члени сім`ї, а представниками дітей виступають їх батьки.

Відтак, приватизація даної квартири здійснена відповідно до вимог чинного на час її проведення законодавства і підстави для визнання недійсними та скасування вказаних документів відсутні.

Крім того, за наслідками розгляду справи не встановлено порушення прав позивача оспорюваною приватизацією та будь-які належні та допустимі докази недотримання вимог чинного законодавства на момент прийняття оскаржуваного розпорядження органу приватизації в матеріалах справи відсутні.

А тому вимога про визнання такого рішення частково недійсним та його скасування задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову ОСОБА_1 необхідно відмовити у повному обсязі за недоведеністю.

На підставі вище викладеного та керуючись ст.ст. 19, 55 Конституції України, ст.ст. 1, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», ст.ст. 11, 15, 16, 21, 29 ЦК України, ст. 64 ЖК України, п.п. 5, 20, 21 Положення про порядок передачі квартир у власність громадян, затвердженого наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству №56 від 15.09.1992 року, яке було чинним на момент виникнення спірних правовідносин, ст.ст. 2, 4, 5, 7, 1, 12, 76-89, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» від імені і за дорученням якої діє відокремлений підрозділ «Хмельницька атомна електрична станція», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмет спору на стороні відповідача Фонд комунального майна міста Нетішина, про визнання частково недійсним та скасування розпорядження органу приватизації, свідоцтва на право власності на житло - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 16.09.2022 року.

Суддя Р.М. Стасюк