Справа № 127/9274/22
Провадження № 22-ц/801/2247/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гуменюк К.П.
Доповідач:Медвецький С. К.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2022 рокуСправа № 127/9274/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Медвецького С. К.,

суддів: Копаничук С. Г., Оніщука В. В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу №127/9274/22 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21 жовтня 2022 року,

встановив:

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дітей та пені за несвоєчасну сплату аліментів.

Позов мотивований тим, що 15 листопада 2019 року Вінницьким міським судом Вінницької області видано судовий наказ про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів доходу.

05 грудня 2019 року держаним виконавцем відкрито виконавче провадження №60788961 на виконання цього наказу.

Станом на 30 жовтня 2021 року відповідач має заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 8 132,34 грн.

Указує, що нею були понесені додаткові витрати на утримання дітей, зокрема:

у 2019 році донька сторін перебувала в дитячо-оздоровчому спортивному комплексі « ІНФОРМАЦІЯ_1 », навчається у відділенні хореографії закладу «Вінницька дитяча школа мистецтв», відвідує секцію з художньої гімнастики та проходить лікування у стоматологічній клініці;

у січні 2022 року син та донька сторін хворіли гострою респіраторною вірусною інфекцією.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_1 просила суд:

стягнути з ОСОБА_2 на її користь пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 8 182,34 грн;

понесені додаткові витрати на дітей за період з липня 2019 року по січень 2022 року в розмірі 12 667,57 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 21 жовтня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку за прострочення сплати аліментів в розмірі 8182,34 грн.

Вирішено питання розподілу судових витрат щодо судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що:

судом не встановлено спірність розміру заборгованості зі сплати аліментів;

наданий позивачкою розрахунок неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів є обґрунтованим, адже розмір пені обчислено, виходячи з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів станом на 30 жовтня 2021 року, а саме з суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення відповідачем, як платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня їх фактичної сплати, підсумувавши роз мірі нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму;

заборгованість зі сплати аліментів станом на 30 жовтня 2021 року становила 8182,34 грн, тому, відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України (розмір неустойки не може бути більшим 100% заборгованості), розмір пені за прострочення сплати аліментів становить 8182, 34 грн;

вимоги про стягнення неустойки за несвоєчасну сплату пені є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню;

витрати, понесені позивачем, не є додатковими витратами у розумінні ст. 185 СК України, оскільки не пов`язані з особливими обставинами, зумовленими певними якостями дитини, чи іншими винятковими ситуаціями, а є поточними витратами на забезпечення основних життєвих потреб дитини, які компенсуються за рахунок отримання аліментів;

за таких обставин, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення додаткових витрат на дітей.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг

У грудні 2022 року ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову в задоволенні цих вимог.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 05 грудня 2022 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий - суддя Медвецький С. К., судді: Копаничук С. Г., Оніщук В. В.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 06 грудня 2022 року витребувано матеріали цивільної справи з місцевого суду.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 08 грудня 2022 року відкрито апеляційне провадження у справі та надано позивачці строк на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 22 грудня 2022 року справу призначено до розгляду на 29 грудня 2022 року в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Аргументи учасників справи

Апеляційна скарга мотивована тим, що:

суд першої інстанції не надав оцінки тій обставині, що заборгованість зі сплати аліментів виникла не з вини відповідача, а внаслідок несвоєчасного отримання державним виконавцем відомостей про середню заробітну плату відповідно до яких коригується розмір аліментів;

боржник не був повідомлений про зміну розміру нарахувань.

Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивачки адвокат Чернілевська Р. В., зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні, оскільки судом надано оцінку письмовим доказам та вірно застосовано норму матеріального права до даних правовідносин.

Указує на необґрунтованість мотивів викладених в апеляційній скарзі заявника.

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що 15 листопада 2019 року Вінницьким міським судом Вінницької області видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше 10-ти розмірів прожиткового мінімуму, починаючи стягнення з 29 жовтня 2019 року до досягнення дітьми повноліття.

Постановою державного виконавця Староміського відділу державної виконавчої служби м. Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Шаповал Т. Ю. від 05 грудня 2019 року відкрито виконавче провадження № 60788961 з виконання вказаного судового наказу.

Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню №60788961, станом на 30 жовтня 2021 року заборгованість ОСОБА_2 становить 8182,34 грн.

Позиція суду апеляційної інстанції

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (частини перша, друга статті 367 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ураховуючи вищезазначене, розгляд даної справи з ознаками малозначності, згідно з частинами четвертою, шостою статті 19, частиною першою статті 369 ЦПК України, здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

На підставі статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з частиною першою статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Аналіз змісту апеляційної скарги свідчить про оскарження судового рішення лише в частині вирішення питання про стягнення неустойки за прострочення зі сплати аліментів, а тому в іншій частині оскаржуване рішення не є предметом перегляду апеляційним судом.

Отже, колегія суддів здійснює апеляційний перегляд рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21 жовтня 2022 року лише в частині та межах доводів апеляційної скарги.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині відповідає.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).

У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.

Тобто в разі не сплати аліментів у поточному місяці з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це вид забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки.

Згідно з частинами першою, другою статті 196 СК України в редакції, чинній на момент вирішення спору, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) зазначено наступні висновки:

«правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожний місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.

Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Законодавець встановив розмір пені - 1 % за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, в який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, до дня, в який проведена сплата заборгованості, чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.

Таке правило застосовується в разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, в якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості), та помножити та один відсоток.

Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів прострочення х 1 %.

За цим правилом обчислюється пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обчисленої за кожним місячним (періодичним) платежем.

Якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %.

Перебіг строку прострочення починається з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

У разі якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %».

Такий розрахунок пені застосував суд першої інстанції.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України, що суд першої інстанції врахував при встановленні доведеності вини ОСОБА_2 . Відповідач цю презумпцію не спростував.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач сумлінно ставився до виконання судового рішення та не ухилявся від сплати аліментів не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються розрахунком заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню №60788961, складеним державним виконавцем, станом на 30 жовтня 2021 року.

Колегія суддів відхиляє аргументи апеляційної скарги про те, що заборгованість утворилась з вини державного виконавця з огляду на таке.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19) викладено наступний висновок:

«положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів».

ОСОБА_2 наведеного державним виконавцем розрахунку заборгованості по аліментам не оспорював, як і не оскаржував дії самого державного виконавця щодо нарахування боргу.

Доказів на підтвердження відсутності своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів ОСОБА_2 не надав.

Аргументи апеляційної скарги в їх сукупності зводяться до незгоди з висновком суду першої інстанцій, власного тлумачення апелянтом вимог чинного законодавства та характеру спірних правовідносин. Такі доводи оцінені судом першої інстанції, та не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, доводи апеляційної скарги не є суттєвими, а відтак не дають підстав для висновку про порушення процесуального права або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції слід віднести за рахунок особи, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381 384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21 жовтня 2022 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, віднести за рахунок заявника.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач С. К. Медвецький

судді: С. Г. Копаничук

В. В. Оніщук