ПОСТАНОВА

іменем України

01 грудня 2022 року м. Кропивницький

справа № 398/1985/22

провадження № 22-ц/4809/1107/22

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Чельник О.І. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С.М., Мурашка С.І.

за участю секретаря судового засідання Антошиної А.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Попельнастівська сільська рада Олександрійського району Кіровоградської області,

розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Попельнастівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської областівід 01 вересня 2022 року у складі судді Демченко І.М.,,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Попельнастівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області про визнання незаконним та скасування розпорядження про звільнення та поновлення на роботі.

В обґрунтування заявленого позову посилалася на те, що з 02 березня 2021 року працювала на посаді директора Комунальної установи «Центр надання соціальних послуг Попельнастівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області» за контрактом. Розпорядженням сільського голови Попельнастівскої сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області від 07 квітня 2022 року №50-к/тр її було звільнено з займаної посади на підставі ст.5 Закону України від 15 березня 2022 року №2136-IX та п.1, п.1 прим, п.2 ст.41 КЗпП України. Вважала вищезазначене розпорядження незаконним та таким, що грубо порушує її права як працівника, оскільки воно є результатом упередженого ставлення до неї.

Зазначала, що з 14 березня 2022 року по 23 березня 2022 року вона перебувала у щорічній відпустці, частина якої їй була надана відповідно до розпорядження №8к/тм від 11 березня 2022 року. З 24 березня 2022 року по 06 квітня 2022 року вона перебувала у відпустці без збереження заробітної плати, що надана була їй строком на 14 днів на підставі розпорядження №42к/тр від 11 березня 2022 року. У зв`язку з воєнними діями на території України у період наданих їй відпусток 18 березня 2022 року вона разом з своїми неповнолітніми дітьми ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , поїхала за межі України. Під час перебування за межами України, а саме у Данії, її син захворів на отит, перебіг якого був ускладнений у зв`язку з наявним пошкодженням барабанної перетинки. Лікування було тривалим, йому не рекомендовано було тривалі переїзди чи перельоти. Зважаючи на такі обставини 06 квітня 2022 року вона написала заяву на ім`я голови Попельнастівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області, в якій просила надати їй відпустку строком на 30 днів без збереження заробітної плати з 07.04.2022 року по 06 травня 2022 року, яку вона надіслала на офіційну електронну адресу секретаря Попельнастівської сільської ради 06 квітня 2022 року о 11:14 год, а о 16:36 год того ж дня продублювала на адресу сільської ради. З огляну на те, що вона не була залучена до виконання робіт на об`єктах критичної інфраструктури мала законні сподівання на задоволення її заяви та надання їй відпустки. 08 квітня 2022 року о 16:11 год на її електронну пошту надійшов лист від Попельнастівської сільської ради, в якому було викладено одночасно два розпорядження голови Попельнастівської сільської ради: від 06 квітня 2022 року №12-к/тм про відмову у задоволенні заяви про надання їй відпустки та від 07 квітня 2022 року №50-к/тр про її звільнення. 05 червня 2022 року вона разом з неповнолітнім сином повернулась в Україну. 17 червня 2022 року отримала особисто оскаржуване розпорядження та трудову книжку, після чого вона отримала можливість звернутись до суду з позовом. Крім того, вважала, що її перебування з неповнолітньою дитиною за межами України у період воєнного стану та систематичних обстрілів території України, є поважними причинами пропуску строку звернення до суду, які об`єктивно перешкоджали їй своєчасно звернутись до суду.

Посилаючись на зазначені обставини, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просила суд визнати поважними причинами пропуску строку звернення до суду та поновити пропущений строк;визнати незаконним та скасувати розпорядження сільського голови Попельнастівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області від 07 квітня 2022 року №50-к/тр «Про звільнення ОСОБА_1 », яким ОСОБА_1 звільнено з посади директора КУ «Центр надання соціальних послуг Попельнастівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області»; поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді директора КУ «Центр надання соціальних послуг Попельнастівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області» з дня звільнення, тобто з 07 квітня 2022 року.

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської областівід 01 вересня 2022 року позов задоволено. Визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду та поновлено пропущений строк. Визнано незаконним та скасовано розпорядження сільського голови Попельнастівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області від 07 квітня 2022 року №50-к/тр «Про звільнення ОСОБА_1 ». Поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді директора КУ «Центр надання соціальних послуг Попельнастівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області» з дня звільнення, тобто з 07 квітня 2022 року. Допущено негайне виконання в частині поновлення на роботі. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням Попельнастівська сільська рада Олександрійського району Кіровоградської областіподала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просила вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокатка Гулян Я.В., направила до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу Попельнастівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області без задоволення, а рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської областівід 01 вересня 2022 рокузалишити без змін. Вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального права.

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 та її представник адвокатка Гулян Я.В. просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Представник відповідача адвокат Віватенко М.І. підтримав доводи поданої апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено письмовими доказами по справі, що Попельнастівська сільська рада Олександрійського району Кіровоградської області в особі голови Волянського О.В., який діє на підставі Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та рішення сільської ради від 25 листопада 2020 року №3 з одного боку та ОСОБА_1 з другого боку за погодженням з постійними комісіями сільської ради 02 березня 2021 року уклали контракт про те, що ОСОБА_1 приймається на роботу до комунальної установи «Центр надання соціальних послуг Попельнастівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області», що є у спільній власності Попельнастівської сільської територіальної громади на посаду директора комунальної установи на строк п`ять років з 02 березня 2021 року до 02 березня 2026 року, що також підтверджується записами у трудовій книжці серії позивача (т.1 а.с.9, 102-110).

Згідно з витягом з особової картки ОСОБА_1 убачається, що у період з 14 березня 2022 року по 23 березня 2022 року ОСОБА_1 перебувала у щорічній основній відпустці, терміном 10 днів, а з 24 березня 2022 року по 06 квітня 2022 року перебувала у відпустці без збереження заробітної плати тривалістю 14 календарних днів (т.1 а.с.13).

Розпорядженням сільського голови Попельнастівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області О. Волянского від 06 квітня 2022 року №12-к/тм «Про відмову в задоволенні заяви директорці КУ «ЦНСП Попельнастівської сільської ради» ОСОБА_1, пересланої на офіційну електронну пошту «ІНФОРМАЦІЯ_3» 06 квітня 2022 року», було відмовлено позивачці у задоволенні заяви про надання відпустки без збереження заробітної плати тривалістю 30 календарних днів із 07.04.2022 по 06.05.2022. Сільський голова Волянський О.В. виходив з того, що постановою КМУ від 16 березня 2022 року №294 покладено обов`язки реєстрації переселенців та першої допомоги по розселенню на Міністерство соціальної політики та управління і відділи соціального захисту громадян, при цьому директорка КУ «Центр надання соціальних послуг Попельнастівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області» ОСОБА_1 відсторонилась від виконання обов`язків директорки-координатора, чим грубо порушила п.1, п.1 прим, п.2 ст.41 КЗпП України. ОСОБА_1 відсутня протягом 24-х діб, перебуває за кордоном по теперішній час, у зв`язку з чим виникла нагальна потреба призначення т.в.о. керівника установи для організації виконання соціально важливих завдань та обов`язків (т.1 а.с.7-8).

Розпорядженням сільського голови Попельнастівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області О. Волянского від 07 квітня 2022 року №50-к/тр ОСОБА_1 було звільнено з посади директорки комунальної установи «Центр надання соціальних послуг Попельнастівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області» з 07 квітня 2022 року на підставі ст.5 Закону України від 15 березня 2022 року №2136- IX та згідно з п.1, п.1 прим., п.2 ст.41 КЗпП України (т.1 а.с.5).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції дійшов висновку про те, що оскаржуване розпорядження від 07 квітня 2022 року №50-к/тр є протиправним та підлягає скасуванню, а позивач підлягає поновленню на роботі із дня звільнення, тобто із 07 квітня 2022 року.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з такого.

Відповідно до статті 3 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються законодавством про працю.

Відповідно до ст.43 Конституції України, ст.5-1 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, правовий захист від незаконного звільнення, сприяння у збереженні роботи. Право громадян на працю забезпечується тим, що трудовий договір може бути розірваний лише з підстав і в порядку, передбаченому трудовим законодавством.

Відповідно до п.1, п.1 прим, п.2 ст.41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи роботодавця може бути розірваний у разі одноразового грубого порушення трудових обов`язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також службовими особами податкових та митних органів, яким присвоєно спеціальні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами; винних дій керівника підприємства, установи, організації, внаслідок чого заробітна плата виплачувалася несвоєчасно або в розмірах, нижчих від установленого законом розміру мінімальної заробітної плати; винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір`я до нього з боку роботодавця.

У пункті 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду трудових спорів» роз`яснено, що на підставі п.1 ст.41 КЗпП за одноразове грубе порушення трудових обов`язків трудовий договір може бути розірвано лише з керівником підприємства, установи, організації (філії, представництва, відділення, іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства,установи, організації, його заступниками, а також із службовими особами митних органів, державних податкових інспекцій, яким присвоєно персональні звання, і службовими особами державної контрольно-ревізійної служби та органів контролю за цінами. Вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов`язків грубим, суд має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку завдано ним (могло бути завдано) шкоду.

Відмовляючи у задоволенні заяви директорки КУ «ЦНСП Попельнастівської сільської ради» ОСОБА_1 щодо надання їй відпустки без збереження заробітної плати голова сільської ради посилався на те, що постановою КМУ від 16.03.2022 року №294 покладено обов`язки реєстрації переселенців та першої допомоги по розселенню на Міністерство соціальної політики та управління і відділи соціального захисту громадян. Зазначав, що директорка КУ «Центр надання соціальних послуг Попельнастівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області» відсторонилась від виконання обов`язків директорки-координатора, чим порушила п.1, п.1 прим та п.2 ст.41 КЗпП України.

Враховуючи ту обставину, що ОСОБА_1 у період з 14 березня 2022 року по 23 березня 2022 року перебувала у щорічній основній відпустці, з 24 березня 2022 року по 06 квітня 2022 року перебувала у відпустці без збереження заробітної плати тривалістю 14 календарних днів, а до укладеного 02 березня 2021 року контракту змін не вносилось відповідно до вищевказаної постанови та будь-яких додаткових обов`язків на неї не покладалося, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про відсутність доказів в підтвердження винних дій ОСОБА_1 , внаслідок чого в порушення п.1-1, та п.2 ст.41 КЗпП України заробітна плата виплачувалася несвоєчасно або в розмірах, нижчих від установленого законом розміру мінімальної заробітної плати та які б підтверджували підстави для втрати довір`я до неї з боку роботодавця.

Крім того, в оскаржуваному розпорядженні про звільнення не зазначено, у чому полягає одноразове грубе порушення трудових обов`язків ОСОБА_1 , як керівника установи.

Верховний Суд у постановах від 18.09.2019 по справі №344/8219/16 та від 22.07.2020 по справі №554/9493/17 висловив правову позицію про те, що саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, за яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина, як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності. Отже, при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення та чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені ст.147-149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема чи враховані обставини, за яких вчинено проступок.

У пункті 28 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду трудових спорів» роз`яснено, що звільнення з підстав втрати довір`я (п.2 ст.41 КЗпП України) суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.) вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір`я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). При встановленні у передбаченому законом порядку факту вчинення працівниками розкрадання, хабарництва і інших корисливих правопорушень ці працівники можуть бути звільнені з підстав втрати довір`я до них і у тому випадку, коли зазначені дії не пов`язані з їх роботою.

Судом першої інстанції встановлено, що затримок у виплатах за період перебування ОСОБА_1 у відпустці не було, що підтверджується розрахунково-платіжними відомостями виплат заробітної плати (т.1 а.с.95-101). Про те, що на позивача роботодавцем було покладено обов`язок, пов`язаний із безпосереднім обслуговуванням грошових, товарних або культурних цінностей, матеріали справи не містять.

Слід зазначити, що позивача звільнено із займаної посади за низку порушень, передбачених і п.1, і п.1-1, і п.2 ч.1 ст.41 КЗпП.

Разом з тим, Верховний Суд у постанові від 19.02.2020 по справі №205/6984/16-ц звернув увагу на те, що за своїм змістом наказ про звільнення на підставі п.1 ч.1 ст.41 КЗпП України не повинен містити посилання на цілу низку, систему порушень, за які був звільнений працівник, а лише вказувати на одноразове грубе порушення конкретних трудових обов`язків.

Крім того, відповідно до п.9.2 Статуту Комунальної установи «Центр надання соціальних послуг Попельнастівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області», затвердженого рішенням Попельнастівської сільської ради від 02.04.2021 року №172, поточне керівництво (оперативне управління) здійснює керівник установи - директор, який призначається на посаду та звільняється з посади в установленому порядку Попельнастівським сільським головою за погодженням з виконавчим комітетом Попельнастівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області (т.1 а.с. 89).

Відомості про погодження звільнення директорки КУ «Центр надання соціальних послуг Попельнастівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області» ОСОБА_1 з виконавчим комітетом Попельнастівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області у розпорядженні голови Попельнастівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області від 07 квітня 2022 року №50-к/тр у матеріалах справи відсутні.

Отже, колегія суддів погоджується із доводами позовної заяви та мотивами, викладеними у рішенні суду першої інстанції, з огляду на те, що підстави звільнення позивача із займаної посади саме за п.1, п.1-1, п.2 ч.1 ст.41 КЗпП є недоведеними та не підтверджуються жодними доказами.

Відповідно до статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

Згідно з частинами першою та другою статті 147-1 КЗпП України дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника.

Відповідно до статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Порушенням трудової дисципліни є невиконання або неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов`язків, що проявилися в порушенні правил внутрішнього трудового розпорядку; посадових інструкцій; положень, наказів та розпоряджень власника, якщо вони мають законний характер.

До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, а також обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку (ст.149 КЗпп України).

Отже, в силу ст.ст.147-149 КЗпп України роботодавець має право застосовувати до працівника дисциплінарне стягнення за винне невиконання або неналежне виконання працівником покладених на нього трудових обов`язків.

При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника (ч.3 ст.149 КЗпп України).

Якщо працівник відмовився від надання письмових пояснень власник повинен скласти акт про відмову від дачі пояснень і провести дисциплінарне розслідування порушення трудової дисципліни. Відмова працівника дати письмові пояснення не перешкоджає накладенню на працівника відповідного стягнення.

Дана норма узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом України у постанові від 19 жовтня 2016 року по справі №6-2801цс15, згідно з якою пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантії, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення.

Апеляційний суд погоджується з тим, що відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що перед застосуванням дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення та винесенням розпорядження від 07 квітня 2022 року № 50-к/тр у ОСОБА_1 витребовувались письмові пояснення з приводу незадовільного виконання нею функціональних обов`язків щодо викладених в розпорядженні від 07 квітня 2022 року №50-к/тр фактів, а також будь-яких належних та допустимих доказів порушень, на які він посилається у розпорядженні від 07 квітня 2022 року № 50-к/тр.

Відповідно до ч.1 ст.233 КЗпП України у справах про звільнення працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Відповідно до ст.234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених ст.233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Враховуючи ту обставину, що ОСОБА_1 знаходилась поза межами території України та повернулась до України лише 05 червня 2022 року, розпорядження про звільнення отримала 17 червня 2022 року (т.1 а.с.13, 15) і звернулась до суду з даним позовом 07 липня 2022 року, правильним є висновок суду про те, що є підстави для поновлення пропущеного місячного строку.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду із захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст.82 цього Кодексу.

За таких обставин колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що у справах, в яких оскаржується незаконне притягнення до дисциплінарної відповідальності працівника, саме роботодавець повинен довести, що притягнення до дисциплінарної відповідальності відбулося без порушення законодавства про працю, що відповідачем зроблено не було. Виходячи з того, що розпорядження від 07 квітня 2022 року №50-к/тр є протиправним та підлягає скасуванню, ОСОБА_1 має бути поновлена на посаді директорки комунальної установи «Центр надання соціальних послуг Попельнастівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області», з якої її незаконно звільнено.

Доводи апеляційної скарги зазначених висновків суду не спростовують.

Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому на підставі статті 375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Позивачем заявлено вимогу про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 4000 грн, в підтвердження чого представлено договір про надання правової допомоги від 15 листопада 2022 року №06.11, детальний опис робіт та квитанцію про сплату коштів від 15 листопада 2022 року №126130 на суму 4000 грн.

Отже, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з конкретних обставин справи, суд приходить до висновку про необхідність задоволення стягнення цих витрат у розмірі 4000 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Попельнастівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області залишити без задоволення, а рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської областівід 01 вересня 2022 року- без змін.

Стягнути з Попельнастівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області (, вулиця Соборна, 3 у с. Попельнасте Олександрійського району Кіровоградської області, 28062) на користь ОСОБА_1 (РНОКП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) витрати за надання професійної правничої допомоги у розмірі 4000 (чотири) тисячі грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 09 грудня 2022 року.

Головуючий суддя О.І. Чельник

Судді C.М. Єгорова

С.І. Мурашко