КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №362/583/21 головуючий у І інстанції: Кравченко Л.М. провадження 22-ц/824/4645/2022 доповідач: Сліпченко О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

22 серпня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: Сліпченка О.І. (суддя-доповідач), Сушко Л.П., Суханової Є.М.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 04 жовтня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2021 р. Акціонерне товариство комерційний банк (далі АТ КБ «Приватбанк») звернулось з вищевказаним позовом, який обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 підписана заява № б/н, за умовами якої відповідач мав намір отримати банківські послуги.

Відповідачу було відкрито кредитний рахунок, для користування яким він отримав кредитну картку, отримавши кредитні кошти, не виконує зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 29 грудня 2020 року становить 56 254,18 грн.

Позивач просив стягнути суму заборгованості та судовий збір в сумі 2270 грн.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 04 жовтня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнено із ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість у розмірі 46 702,91 грн., яка складається із тіла кредиту, та судовий збір - 2270 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням в частині незадоволених позовних вимог про стягнення відсотків, АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права.

Зазначає, що місцевий суд не врахував того, що матеріали справи містять докази наявної заборгованості у відповідності до наданого розрахунку та докази ознайомлення відповідача із умовами кредитного договору, зокрема посилається на підписану відповідачем заяву, де визначено процентну ставку, а тому підстав для відмови в задоволенні позову в оскаржуваній частині не вбачає.

Відзив на апеляційну скаргу у визначений судом строк не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами;

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів

3) показань свідків.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає не в повній мірі.

Відмовляючи в задоволенні позову в оскаржуваній частині суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не був ознайомлений з правилами та умовами користування кредитом.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 23 жовтня 2012 року ОСОБА_1 підписав з банком заяву, з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, який змінювався. Для користування кредитними картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку..

З наданих позивачем розрахунків суми заборгованості ОСОБА_1 станом на 29 грудня 2020 року складає - 56254,18 грн., з яких - 46702,91 грн. заборгованість за тілом кредиту; 46702,91 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 9551,27 - заборгованість за простроченими відсотками.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до положень ч. ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

З матеріалів справи вбачається, що окрім анкети-заяви від 23 жовтня 2012 року (а.с. 17), ОСОБА_1 було підписано довідку про умови кредитування 25 листопада 2019 року (а.с 18-21).

Відповідно до розрахунку та виписки по рахунку, заборгованість ОСОБА_1 неодноразово збільшувалась за рахунок використання коштів(кредитного ліміту), а також відповідачем здійснювались неодноразові платежі на погашення відповідної заборгованості.

Місцевий суд вірно встановив, що ОСОБА_1 користувався кредитними коштами.

Колегія суддів зауважує, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що сторонами додатково було погоджено та підписано відповідачем довідку про умови кредитування 25 листопада 2019 року, в якій погоджено пільговий період, процентна ставка та її тип, розмір щомісячного платежу, строк внесення щомісячного платежу, розмір пені та штрафів за порушення умов договору.

Таким чином, ОСОБА_1 підтвердив свою обізнаність про умови кредитування, підписавши вищевказаний документ.

Відмовляючи в задоволенні позову в оскаржуваній частині місцевий суд посилався на те, що позивачем не надано підписаних відповідачем Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

Однак факт не ознайомлення із умовами кредитування спростовується підписаною відповідачем довідкою про умови кредитування, а на підтвердження наявності заборгованості позивачем надано розрахунок, який іншою стороною не спростовувався та підтверджується випискою по рахунку ОСОБА_1 , яка підтверджує факт користування кредитними коштами та факт їх отримання.

Довідка про умови кредитування є частиною договору та підтверджує факт обізнаності ОСОБА_1 з розміром відсотків за користування грошовими коштами та розміром пені і штрафів в разі порушення строків повернення кредиту.

В даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в анкеті-заяві позичальника, довідці про умови кредитування, Умовах надання банківських послуг, Правилах користування платіжною карткою та Тарифах. Тобто, між банком та позичальником укладено договір у письмовій формі, укладення якого в такій формі чинному законодавству не суперечить.

З огляд на вищевказане, колегія суддів приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню заборгованість в сумі 9551,27 грн. - заборгованість за простроченими відсотками., оскільки вказане передбачено та відповідає умовам укладеного між сторонами договору.

Відповідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи те, що місцевим судом було невірно з`ясовано обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення суду першої інстанції скасуванню в оскаржуваній частині з ухваленням нового судового рішення про задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь Банку заборгованості за відсотками в сумі 9551,27 грн.

В частині стягнення із ОСОБА_1 тіла кредиту рішення місцевого суду не оскаржувалось, а тому апеляційним судом не переглядалось.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а у разі задоволення позову - на відповідача.

Позивачем було сплачено судовий збір під час подачі апеляційної скарги у сумі 3405 грн., тому вказаний судовий збір повинен бути покладений на відповідача.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 04 жовтня 2021 року в частині незадоволених позовних вимог про стягнення відсотків скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приватбанк» () заборгованість за кредитним договором б/н від 23 жовтня 2012 року за відсотками у розмірі 9551,27 грн.

Стягнути із ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приватбанк» () судовий збір, сплачений при подачі апеляційної скарги, у розмірі 3405 грн..

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено «22» серпня 2022 року.

О.І. Сліпченко

Є.М. Суханова

Л.П. Сушко