ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/2521/19 Номер провадження 22-ц/814/508/22Головуючий у 1-й інстанції Коновод О. В. Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Абрамова П.С.,

Суддів: Дряниці Ю.В., Чумак О.В.,

за участю секретаря судового засідання - Філоненко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 02 листопада 2021 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, без самостійних вимог на предмет спору Товариство з обмеженою відповідальністю «Центр-шина плюс» про визнання господарських угод недійсними

УСТАНОВИВ:

короткого змісту позовних вимог і рішення суду першої інстанції;

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом до відповідачів, в якому прохав визнати господарські договори від 10 серпня 2016 року, 30 серпня 2016 року, 22 грудня 2016 року, 20 січня 2017 року, укладені між ОСОБА_2 та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 недійсними з підстав, визначених ст. 234 ЦК України

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 11 лютого 2016 року між ним та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу в розстрочку від 11 лютого 2016 року.

За умовами п. 1.1. Договору він був зобов`язаний передати ОСОБА_2 на умовах розстрочки платежу технологічне обладнання (надалі - Обладнання), найменування та номери якого містяться в переліку Додатку №1 від 11.02.2016 року цього договору.

На виконання умов вказаного Договору, він передав ОСОБА_2 зазначене Обладнання, про що 24 лютого 2016 року було складено акт прийому - передачі майна.

Відповідно до акту прийому-передачі майна від 24 лютого 2016 року ОСОБА_2 здійснена перевірка Обладнання та особисто підтверджено, що Обладнання передано повністю відповідно до умов Договору, зауважень до якості і кількості немає.

Крім того, даним актом підтверджено, що будь-яка нестача або ушкодження Обладнання відсутні та фактично передано Обладнання відповідно до переліку Додатку №1 від 11.02.2016 року Договору.

Право власності на Обладнання, як це передбачено п. 5.3 Договору, передане згідно з даним Договором у розпорядження ОСОБА_2 переходить до нього після сплати ОСОБА_1 кінцевого (останнього) платежу.

Таким чином, відповідно до умов Договору, до здійснення остаточних розрахунків право власності збережено за Позивачем.

Оскільки ОСОБА_2 остаточно не розрахувався, в березні 2017 року позивач звернувся до Лубенського міськрайонного суду Полтавської області із позовом про стягнення з нього заборгованості за договором купівлі-продажу у розстрочку від 11 лютого 2017 року.

В серпні 2017 року ОСОБА_2 подав зустрічний позов про стягнення з нього витрат на діагностику, ремонт та повернення коштів, сплачених за Обладнання.

Як заявлено в зустрічному позові, ОСОБА_2 передав Обладнання з метою подальшого використання в підприємницькій діяльності ТОВ «Центр шина плюс».

В обґрунтування зустрічного позову ОСОБА_2 було надано господарські договори про надання послуг, які укладені із фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 , а саме:

- від 10 серпня 2016 року, за яким, відповідно до акту прийому-передачі від 17 серпня 2016 року, виконано робіт на загальну суму 11 550 грн.;

- від 30 серпня 2016 року, за яким, відповідно до акту прийому-передачі від 28 жовтня 2016 року, виконано робіт па загальну суму 53 320 грн.;

- від 22 грудня 2016 року, за яким, відповідно до акту прийому-передачі від 22 грудня 2016 року, виконано робіт на загальну суму 1 400 грн.;

- від 20 січня 2017 року, за яким, відповідно до акту прийому-передачі від 22 грудня 2016 року, виконано робіт на загальну суму 34 450 грн.

Позивач вважає, що вказані договори є недійсними з огляду на наступне.

Позивач, враховуючи, що він є власником Обладнання, в жовтні 2017 року направив ОСОБА_3 листа, яким просив надати інформацію щодо надання послуг та здійснення ремонту, які виконувались на підставі господарських договорів, укладених з ОСОБА_2 .

Па початку серпня 2018 року позивач також звернувся до ОСОБА_3 з листом, яким прохав підтвердити витрати, понесені ним у зв`язку із виконанням зобов`язань за вказаними вище договорами. Оскільки останній залишив листи по за увагою, позивач в серпні 2018 року зателефонував ОСОБА_3 , який повідомив, що ОСОБА_2 він не знає, про обставини виконання робіт по ремонту Обладнання він нічого не пам`ятає, але знає власника ТОВ «Центр-шина плюс» ОСОБА_4 та ймовірно саме ОСОБА_4 підписав договори про надання послуг по ремонту Обладнання, укладених із ним

В серпні 2018 року, на публічному сайті PROZORRO - публічні закупівлі (https://prozorro.gov.ua/tender/UA-2018-06-19-002638-a) в мережі Інтернет, позивачу стали відомі скановані документи тендерних пропозицій, які були ним подані для участі у відкритих торгах, які проводились філією Кременчуцької ТЕЦ ПАТ «Полтаваобленерго».

Підписи ОСОБА_3 , які містяться на тендерній пропозиції, інформації про учасника, опису предмету закупівлі, не відповідають підпису на оскаржених господарських договорах.

В той же час, на публічному сайті ZAKUPKI.PROM.UA в мережі Інтернет (zakupki.prom.ua/gov/tenders/UA-2017-09-22-000040-c), позивачу стали відомі скановані документи тендерних пропозицій ОСОБА_3 , які були ним подані для участі у відкритих торгах, які проводились міським комунальним підприємством «Вінницязеленбуд».

Підписи ОСОБА_3 , які містяться на цінової пропозиції, інформації про учасника, також не відповідають підпису на оскаржених господарських договорах.

Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 12 Закону України «Про публічні закупівлі», під час використання електронної системи закупівель з метою подання тендерних пропозицій і здійснення їх оцінки, документи та дані створюються та подаються з урахуванням вимог Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг».

За статтею 7 Закону України «Про електронні документи та електронним документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги».

Таким чином, наведені норми законодавства про публічні закупівлі передбачають ідентифікацію підпису учасника тендера через його електронний підпис або підпис, прирівняний до власноручного.

В квітні 2019 року за дорученням позивача, адвокатом Уманським С.О. направлено на адресу ПАТ «Полтаваобленерго» адвокатський запит щодо участі ОСОБА_3 в вище зазначеному тендері та ідентифікації його підпису.

ПАТ «Полтаваобленерго» листом №10-76/7294 від 10.05.2019 року повідомило, що ОСОБА_3 приймав участь в електронному аукціоні та додаткової ідентифікації підпису ОСОБА_3 не потребується, оскільки така ідентифікація проводиться завдяки цифровому підпису при подання документів для участі в електронному аукціоні.

Оскільки ОСОБА_3 був фактичним учасником вказаних вище тендерів, то слід вважати, що підпис на вказаних вище тендерних документах належить ОСОБА_3 .

За таких обставин позивач вважає, шо підпис, який міститься в оскаржених господарських договорах, не належить ОСОБА_3 , а належить іншій особі.

ОСОБА_3 договорів по ремонту Обладнання не підписував, а надані до зустрічного позову ОСОБА_2 господарські договори про надання послуг є недійсними.

Таким чином, оскільки господарські договори по ремонту Обладнання не підписані ОСОБА_3 , то за наведеними вище нормами законодавства вони є недійсними.

Крім того, позивач вважає, що є додаткові підстави, визначені цивільним законодавством, щодо визнання оскаржуваних договорів недійсними.

Позивач вважає оскаржені господарські договори фіктивними, оскільки вони вчинені без наміру фактичного виконання зобов`язань за цими договорами.

Відповідно до довідки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань в заявлених ОСОБА_3 видах економічної діяльності не міститься такий вид діяльності як, ремонт і технічне обслуговування машин інших машин і устаткування - код КВЕД 33.19.

Основним видом економічної діяльності ОСОБА_3 є інша професійна, наукова та технічна діяльність - код КВЕД 74.90.

Зміни до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, у зв`язку із змінами видів діяльності, ОСОБА_3 не вносились.

Технологічне обладнання по відновленню шин вантажних транспортних засобів, діагностування та ремонт якого здійснював ОСОБА_3 , за технологічним та фізичним способом відновлення шин вантажних транспортних засобів є процесом переробки гумотехнічних виробів.

05.08.2016 між позивачем та ОСОБА_2 була укладена Додаткова угода від 05.08.2016 року до договору купівлі-продажу у розстрочку від 11 лютого 2016 року.

Умови пунктів 1, 2 вказаної Додаткової угоди були виконані в той же день, у зв`язку з чим, недолік в Додатковій угоді конкретно не зазначений та умови Додаткової угоди передбачали його усунення в день підписання цієї додаткової угоди.

Але, відповідно до пункту 4 вказаної Додаткової угоди, всі витрати по ремонту пошкодженого обладнання та проведенню запуску і налаштування Обладнання відшкодовує позивач на підставі акту виконаних робіт, укладеного за його участю.

Таким чином, за змістом пункту 4 зазначеної Додаткової угоди, ОСОБА_2 взяв на себе зобов`язання складання акту виконаних робіт, пов`язаного з ремонтом Обладнання тільки за участю позивача.

Дане зобов`язання ОСОБА_2 є принципово важливим, оскільки за умовами п. 5.2. договору купівлі-продажу у розстрочку від 11 лютого 2016 року саме він несе усі ризики, пов`язані з експлуатацією Обладнання з моменту підписання ним акту прийому-передачі Обладнання.

Наведене застереження в п. 4 Додаткової угоди обмежує ОСОБА_2 складання будь-якого акту виконаних робіт, пов`язаного з ремонтом Обладнання без участі позивача.

Про складання актів виконаних робіт на підтвердження ремонту Обладнання за оскарженими договорами позивачу стало відомо в серпні 2017 року після його звернення до суду з вимогою про стягнення боргу.

Враховуючі вищенаведене позивач вважає, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не мали фактичного наміру виконання робіт, передбачених умовами оскаржених договорів.

Таким чином, позивач також вважає, що оскаржені господарські договори є фіктивними та підлягають визнанню недійсними в судовому порядку на підставі статті 234 Цивільного кодексу України, оскільки вони вчинені без наміру фактичного виконання зобов`язань за цими договорами.

Рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 02 листопада 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, без самостійних вимог на предмет спору Товариство з обмеженою відповідальністю «Центр-шина плюс» про визнання господарських угод недійсними - відмовлено.

короткого змісту вимог апеляційної скарги; узагальнених доводів особи, яка подала апеляційну скаргу;

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 прохав рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Вказував на неповне встановлення судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Зазначив, що місцевим судом в порушення п. 11 ст. 128 ЦПК України належним чином не здійснено виклик ОСОБА_3 в судове засідання та не вирішено клопотання ОСОБА_1 про зобов`язання учасників справи надати вичерпні відповіді на запитання, зазначені в його позові.

Зазначав, що в момент укладення спірних договорів ОСОБА_3 22.12.2016 перетнув кордон України, що унеможливлювало здійснення ним в цей день будь-яких дій, в тому числі, укладення спірних господарських договорів, проведення діагностики обладнання та підписання акту виконаних робіт.

Безпідставно суд відмовив у проведенні інженерно-технічної експертизи.

02.11.20121 суд не задовольнив його клопотання про відкладення розгляду справи в зв`язку з його хворобою та розглянув справу по суті, чим обмежив йому доступ до правосуддя.

узагальнених доводів та заперечень інших учасників справи;

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 прохав рішення місцевого суду залишити без змін, вважаючи доводи апеляційної скарги необґрунтованими.

Щодо можливості розгляду справи апеляційним судом

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Полтавського апеляційного суду від 07 лютого 2022 року справа була призначена до розгляду на 22 лютого 2022 року.

08.02.2022 ОСОБА_1 подав заяву про відкладення розгляду справи. В подальшому, за клопотанням ОСОБА_1 судові засідання відкладалися на 31.03.2022, 26.04.2022, 12.05.2022, 02.06.2022, 30.06.2022.

У судове засідання, призначене на 26.07.2022, позивач ОСОБА_1 також подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з бойовими діями та неможливості взяти участь в розгляді справи в режимі відеоконференції.

З`ясувавши обставини, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Більше того, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02 вересня 2010 року, "Смірнова проти України" від 08 листопада 2005 року, "Матіка проти Румунії" від 02 листопада 2006 року, "Літоселітіс проти Греції" від 05 лютого 2004 року та інші).

Клопотання про відкладення розгляду справи не є безумовною правовою підставою для відкладення розгляду справи.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Апеляційний суд вважає, що неявка позивача у справі не є підставою для чергового відкладення розгляду справи апеляційним судом.

Апелянт реалізував своє право на викладення відповідних аргументів в апеляційній скарзі та, зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції (стаття 367 ЦПК України), його неявка в судове засідання не є перешкодою для розгляду справи апеляційним судом.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник, ОСОБА_5 , 25.07.2022 надали до суду спільну заяву про розгляд справи за їх відсутності, прохали відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Інші учасники справи, відповідач ОСОБА_3 , третя особа у справі ТОВ «Центр-шина плюс» у судове засідання 26.07.2022 не з`явились, будучи належним чином повідомлені судом про дату, час і місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомляли, неявка яких, на думку суду, не перешкоджає розгляду справи у даному засіданні.

встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин; доводів, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції; мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу;

Судом встановлено, що 11.02.2016 року між ОСОБА_1 (продавець) та ОСОБА_2 (покупець) був укладений договір купівлі-продажу у розстрочку, відповідно до умов якого продавець прийняв на себе зобов`язання виготовити і передати технологічне обладнання (далі - Обладнання) покупцю, а покупець взяв на себе зобов`язання прийняти це обладнання та оплатити його на умовах розстрочення платежу... .

05 серпня 2016 року між ОСОБА_2 (покупець) та ОСОБА_6 (продавець) було укладено Додаткову угоду до договору купівлі-продажу у розстрочку від 11 лютого 2016 року у зв`язку із тим, що 24 лютого 2016 року під час демонтажу обладнання, зазначеного у додатку №1 до договору від 11 лютого 2016 року, з вини продавця було пошкоджено болерклав для термічної обробки колес, що призвело до порушення нормального режиму роботи Обладнання у цілому.

Відповідно до пункту 1 вказаної угоди продавець зобов`язувався у термін до 05 серпня 2016 року власними силами та засобами, за свій власний рахунок усунути виявлені недоліки у роботі обладнання шляхом ремонту пошкодженого болерклава для термічної обробки колес. Продавець зобов`язувався у термін до 05 серпня 2016 року власними силами та засобами, за свій власний рахунок провести запуск та налаштування роботи обладнання.

Згідно з пунктом 4 Додаткової угоди якщо продавець у термін до 05 серпня 2016 року не усуне належним чином недоліки у роботі обладнання, а саме: не відремонтує пошкоджений болерклав для термічної обробки колес та не здійснить запуск та налаштування роботи Обладнання, покупець має право на свій розсуд та за своїм вибором залучити для виконання вказаних робіт третю сторону. При цьому, всі витрати з ремонту пошкодженого болерклава для термічної обробки колес та всі витрати із проведенню запуску та налаштування обладнання відшкодовує продавець.

У визначений Додатковою угодою від 05 серпня 2016 року термін ОСОБА_1 не було проведено ремонт Обладнання та не проведено запуск та налаштування роботи Обладнання.

30 серпня 2016 року ФОП ОСОБА_3 відповідно до договору про надання послуг з ремонту обладнання, було проведено ремонт обладнання, вартість якого складала 53 320,00 грн.

У січні 2017 року ОСОБА_2 було виявлено ще один недолік у роботі Обладнання, а саме: вихід з ладу підшипника валу електродвигуна, який став причиною пошкодження втулки, у зв`язку із чим, 20 січня 2017 року, між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 було укладено договір про надання послуг з ремонту обладнання. Загальна вартість проведення такого ремонту складала 34 450,00 грн.

Крім того, під час проведення діагностики виконавцем було виявлено несправність системи реєстрації параметрів роботи болерклаву (реєстратор), а саме: температури, тиску, вакууму та часу роботи болерклава, яка потребує заміни. Ця система знаходиться на панелі управління та контролює відповідність параметрів технологічного процесу, встановленого заводом виробником.

Відповідно до листа ОСОБА_1 від 18 січня 2017 року останній фактично відмовився усунути недоліки в роботі Обладнання та визнав факт несправності системи реєстрації параметрів роботи болерклаву, яка мала місце ще до продажу товару...».

Також, місцевий суд встановив факт, що даний спір вирішувався судом у справі № 539/596/17-ц.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 27 березня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором купівлі-продажу в розмірі 369 737 грн. 57 коп. (т. 1 а.с. 56-60)

Постановою Апеляційного суду Полтавської області від 25.09.2018 рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 27 березня 2018 року було скасовано; позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення коштів залишено без задоволення; зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 956 154 грн. Інші вимоги ОСОБА_7 залишено без задоволення. (т. 2 а.с. 50- 63)

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів першої судової палати касаційного цивільного суду від 11.06.2020 у справі №539/596/17-ц постанова Полтавського апеляційного суду від 25.09.2018 залишена без змін.

Встановивши, що зазначеними судовими рішеннями в частині стягнення витрат на ремонт Обладнання ОСОБА_2 було відмовлено, місцевий суд дійшов висновку, що зазначеними вище судовими рішеннями факт виконання робіт по оспорюваним договорам, укладеним між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був встановлений та встановлена законність їх укладення, а докази непідписання цих договорів ОСОБА_3 не надано, оцінивши зібрані у справі докази, взявши до уваги всі встановлені факти і відповідні їм правовідносини, оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, місцевий суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Щодо юрисдикції спору

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Хорольського районного суду від 08 липня 2019 року провадження у справі було закрито із зазначенням, що дана справа підвідомча господарському суду.

Скасовуючи вказану ухвалу суду та направляючи справу на новий судовий розгляд 01.10.2019 Полтавський апеляційний суд зазначив на необхідність з`ясувати в якому статусі брали участь відповідачі у справі, укладаючи спірні договори, та чи були вони зареєстровані як суб`єкти господарської діяльності. (т.1 а.с. 157-158.)

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_2 є фізичною особою, а статус ОСОБА_3 зазначено як суб`єкт підприємницької діяльності - фізична особа - підприємець. Предметом спору є законність спірних господарських договорів, які були укладені ними 10 серпня 2016 року, 30 серпня 2016 року, 22 грудня 2016 року, 20 січня 2017 року.

Як встановлено в постанові Апеляційного суду Полтавської області від 25 вересня 2018 року, відповідач ОСОБА_2 з метою здійснення господарської діяльності 22.02.2016 зареєстрував ТОВ «Центр-шина плюс» та для цього підприємства купив у позивача ОСОБА_1 технологічне обладнання, яке використовувалося в діяльності ТОВ «Центр-шина плюс» (зміст позовної заяви ОСОБА_2 ) (т. 2 а.с. 50-62)

Як вбачається з Інформаційної довідки, відповідач ОСОБА_3 є засновником та керівником ТОВ «Наукове виробниче об`єднання «Діапазон»» та колективного підприємства «МТЗ Сільгосптехніка» (т. 2 а.с. 181-190 )

Аналіз змісту оспорюваних договорів та наявних в матеріалах справи доказів не дають підстав для висновку, що дана справа підсудна господарському суду.

Зі змісту оспорюваних договорів вбачається, що ОСОБА_2 діяв як власник спірного майна за договором купівлі-продажу, а не як директор ТОВ «Центр-шина плюс» .

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що відсутні достатні докази для висновку про юрисдикцію даного спору, а саме господарському суду, оскільки ОСОБА_2 укладав спірні договори саме як власник Обладнання.

Враховуючи вимоги статті 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод в частині визначення «суду встановленого законом», апеляційний суд вважає, що даний спір підвідомчий судам загальної юрисдикції.

Щодо суті спору

За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.

Об`єднана Палата Верховного Суду у постанові від 16 жовтня 2020 року у справі № 910/12787/17 зазначила, що особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси як заінтересованої особи безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його (чи його окремих положень) недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено.

Реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, стороною якого не є, позивач зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд, у свою чергу, - перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує такі свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків та, у разі задоволення позовних вимог, зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). (ст. ст. 12, 81, 89 ЦПК України)

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17.

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який у рішенні від 23 серпня 2016 року у справі «Дж. К.» та інші проти Швеції» зазначив, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».

З матеріалів справи слідує, що згідно з договором, укладеним між відповідачами 10 серпня 2016 року ФОП ОСОБА_3 провів діагностику системи нагнітання повітря болерклаву з видачею висновку та діагностику роботи пневмосистеми болерклаву з видачею висновку. (а.с. 19 т. 1)

Згідно з договором від 30 серпня 2016 року було здійснено ремонтні роботи щодо заміни втулки, усунення витоку повітря через систему трубопроводів та штуцерів системи нагнітання повітря, ремонт вакуумного компресора та усунення виток у повітря через систему трубопроводів та штуцерів системи вакуумування. (а.с. 23 т. 1)

Згідно з договором від 22 грудня 2016 року було здійснено діагностику приладу обліку параметрів роботи болерклаву (реєстратора) з видачею висновку. (а.с. 28 т. 1)

Згідно з договором від 20 січня 2017 року було здійснено заміну втулки, заміну підшипника електродвигуна. (а.с. 32 т. 1)

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено місцевим судом при розгляді цивільної справи № 539/596/17-ц, суди встановили факт реальності здійснення ремонту технологічного обладнання згідно з договорами між відповідачами про надання послуг по ремонту обладнання від 30 серпня 2016 року на загальну суму 53 320,00 грн. та договору від 20 січня 2017 року на загальну суму 34 450,00 грн.

Жодних доказів на підтвердження факту фіктивності цих договорів та відсутності реального наміру їх виконання матеріали справи не містять та позивачем не надано.

За таких обставин, враховуючи преюдиційність судового рішення, доводи апеляційної скарги в частині фіктивності оспорюваних договорів та не підписання цих договорів ОСОБА_3 , в тому числі і доводи про те, що в момент укладення спірних договорів ОСОБА_3 22.12.2016 року перетнув кордон України, що унеможливлювало здійснення ним в цей день будь-яких дій, в тому числі укладення договорів, проведення діагностики обладнання та підписання акту виконання робіт, - є необґрунтованими.

Щодо інших доводів апеляційної скарги.

У відповідності з вимогами ст. 93 ЦПК України учасник справи має право поставити в першій заяві по суті справи, що ним подається до суду, не більше десяти запитань іншому учаснику справи про обставини, що мають значення для справи.

Учасник справи, якому поставлено питання позивачем, зобов`язаний надати вичерпну відповідь окремо на кожне питання по суті.

На запитання до учасника справи, який є юридичною особою, відповіді надає її керівник або інша посадова особа за його дорученням.

Учасник справи має право відмовитися від надання відповіді на поставлені запитання:

1) з підстав, визначених статтями 70, 71 цього Кодексу;

2) якщо поставлене запитання не стосується обставин, що мають значення для справи;

3) якщо учасником справи поставлено більше десяти запитань.

За наявності підстав для відмови від відповіді учасник справи повинен повідомити про відмову іншого учасника та суд у строк для надання відповіді на запитання. Суд за клопотанням іншого учасника справи може визнати підстави для відмови відсутніми та зобов`язати учасника справи надати відповідь.

З матеріалів справи вбачається, що в позовній заяві позивач порушив по 10 питань, адресованих кожному з відповідачів у справі.

Відповідач ОСОБА_2 подав відзив на позовну заяву, у якому прохав в задоволенні позовних вимог відмовити. Детальних відповідей на поставлені питання не надав. (а.с. 46- 49 т. 2)

У відповідності з вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Аналізуючи зміст запитань ОСОБА_1 , які він поставив відповідачам, апеляційний суд зазначає про те, що зміст вказаних питань виходить за межі позовних вимог, в зв`язку з чим суд не вбачає підстав для зобов`язання сторін надати відповіді на поставлені позивачем питання.

Є необґрунтованими і доводи скаржника в тій частині, що суд безпідставно відмовив у проведенні інженерно-технічної експертизи.

Як вбачається з матеріалів справи, питання щодо призначення у справі даної експертизи обговорювалося місцевим судом.

Ухвалою Хорольського районного суду від 22.09.2021 в задоволенні даного клопотання було відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні клопотання місцевий суд встановив, що позивач прохає на вирішення експертизи поставити запитання щодо фактів проведення ремонту технологічного Обладнання за спірними договорами.

Місцевий суд дійшов висновку, що зазначені питання не стосуються меж заявлених позовних вимог.

Апеляційний суд вже зазначав про преюдиційність судового рішення у справі № 539/596/17-ц, в якій вже було встановлено факт проведення ОСОБА_3 ремонтних робіт.

За таких обставин, відмова місцевого суду у призначенні експертизи не суперечить вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що підготовче засідання у справі було закрито 17 листопада 2020 року та справа була призначена місцевим судом до розгляду на 16.12.2020 року. В подальшому, підготовче провадження було відновлено судом та ухвалою суду від 22.09.2021 закрито, справа була призначена до судового розгляду по суті на 02.11.2021. (а.с. 35, 208 т. 2)

З матеріалів справи вбачається, що про судове засідання 02.11.2021 сторони у справі, в тому числі позивач ОСОБА_1 , були належним чином повідомлені.

У відповідності із вимогами ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники.

Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Більше того, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02 вересня 2010 року, "Смірнова проти України" від 08 листопада 2005 року, "Матіка проти Румунії" від 02 листопада 2006 року, "Літоселітіс проти Греції" від 05 лютого 2004 року та інші).

З матеріалів справи вбачається, що 02.11.2021 до суду надійшло клопотання ОСОБА_1 , в якому він зазначив про те, що повідомлений про день та час розгляду справи 02.11.2021 року, та прохав розглянути питання про відвід судді без його участі. (а.с. 234 т. 2)

З врахуванням змісту зазначеного клопотання, апеляційний суд вважає, що у місцевого суду не було підстав для відкладення розгляду справи.

Суд мав право в судовому засіданні, враховуючи розумні строки розгляду справи, яка перебуває в провадженні суду з червня 2019 року, на ухвалення у справі рішення по суті без участі сторін у справі, враховуючи факт належного їх повідомлення про день та час розгляду справи.

Доводи апеляційної скарги в частині порушення права ОСОБА_1 на справедливий суд свого підтвердження не знайшли.

висновків за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції;

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що рішення місцевого суду ухвалене з дотриманням вимог матеріального та процесуального права підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Оскільки в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, підстави для відшкодування судових витрат, понесених скаржником під час апеляційного розгляду справи, відсутні.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 02 листопада 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.

Повний текст постанови складено 28 липня 2022 року.

Головуючий суддя П.С. Абрамов

Судді Ю.В. Дряниця

О.В. Чумак