Номер провадження: 22-ц/813/2206/22
Справа № 509/3018/18
Головуючий у першій інстанції Бочаров А.І.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.12.2022 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Князюка О.В., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Дубрянської Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» (треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Тертична Елеонора Віталіївна, Західне міжрегіональне управління міністерства юстиції (м. Львів), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_2 ) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області, ухваленого під головуванням судді Бочаров А.І. 02 грудня 2020 року у смт. Овідіополь Одеської області, -

встановила:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовом до ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та третіх осіб про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню (т. 1 а.с. 2-11).

В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилалась на те, що 15 листопада 2007 року між ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та ОСОБА_3 було укладено Кредитний договір № 60407С87, відповідно до умов якого АТ «Укрексімбанк» надав ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 150 000 доларів США на строк до 14 листопада 2017 року.

02 вересня 2008 року між ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України»

та ОСОБА_3 було укладено Кредитний договір №60408С73, відповідно до умов якого, АТ «Укрексімбанк» надав ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 90 000 доларів США на строк до 01 вересня 2017 року.

02 вересня 2008 року, з метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника ОСОБА_3 по Кредитному договору № 60407С87 від 15 листопада 2007 року та по Кредитному договору №60408С73 від 02 вересня 2008 року, між АТ «Укрексімбанк» та ОСОБА_1 (далі - «Іпотекодавець»), було укладено Договір іпотеки нерухомого майна № 60408Z73, та в іпотеку банку надано нерухоме майно, а саме: житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та земельна ділянка, загальною площею 0,1505 га, кадастровий номер: :02:008:0418, цільове призначення «будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських, будівель і споруд (присадибна ділянка)», на якій розташований вказаний будинок, що належить ОСОБА_1 на праві власності, посвідчений 02 вересня 2008 року Приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області Куркан Н.Ф., за реєстровим номером 3331.

Відповідно до п.2.1.5 Іпотечного договору, за рахунок предмета іпотеки Іпотекодержатель може задовольнити такі вимоги (фактичні вимоги): всі боргові зобов`язання, не сплачені боржником ОСОБА_3 і вимоги стосовно повного відшкодування всіх збитків, завданих порушенням Іпотекодавцем його зобов`язань за цим договором, а також всіх фактичних витрат, понесених Іпотекодержателем у зв`язку із реалізацією його прав за цим Договором.

Оскільки позивач вважала, що вказаний виконавчий напис вчинений з порушенням вимог, необхідних для його вчинення, вона вимушена була звернутись до суду з даним позовом про визнання його таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 02 грудня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено (т. 2 а.с. 210-218).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись порушення судом норм матеріального та процесуального права (т. 3 а.с. 1-3).

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що підставою оскарження апелянтом є дія нотаріуса (виконавчий напис), якою нотаріусом було визначено право ПАТ «Укрексімбанк» на звернення стягнення на майно (яке є предметом іпотеки за зобов`язаннями ОСОБА_1 перед ПАТ «Укрексімбанк», та на яке було накладено арешт та заборону його відчуження у виконавчому провадженні ВП №40409425), з метою задоволення за рахунок коштів від реалізації цього майна вимог ПАТ «Укрексімбанк» до іншого боржника - ОСОБА_2 . Крім того, апелянт зазначає, що ПАТ «Укрексімбанк» повністю ігнорує вимоги боржника ОСОБА_1 щодо врегулювання кредитної заборгованості за трьома Кредитними договорами, та не надає інформації щодо поточного стану кредитної заборгованості.

Сторони про розгляд справи на 13 грудня 2022 року були сповіщені належним чином.

Заяв, клопотань від сторін по справі на адресу Одеського апеляційного суду не надходило.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд, з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу за відсутності сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що 15 листопада 2007 року між ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та ОСОБА_2 було укладено Кредитний договір № 60407С87, відповідно до умов якого ПАТ «Укрексімбанк» надав ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 150 000 доларів США на строк до 14 листопада 2017 року.

02 вересня 2008 року між ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та ОСОБА_2 було укладено Кредитний договір №60408С73, відповідно до умов якого ПАТ «Укрексімбанк» надав ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 90 000 доларів США на строк до 01 вересня 2017 року.

02 вересня 2008 року, з метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника ОСОБА_2 по Кредитному договору № 60407С87 від 15 листопада 2007 року та по Кредитному договору №60408С73 від 02 вересня 2008 року, між ПАТ «Укрексімбанк» (надалі «Іпотекодержатель») та ОСОБА_1 (надалі - «Іпотекодавець»), було укладено Договір іпотеки нерухомого майна № 60408Z73, та в іпотеку банку надано наступне нерухоме майно: житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та земельна ділянка, загальною площею 0,1505 га, кадастровий номер: :02:008:0418, цільове призначення «будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських, будівель і споруд (присадибна ділянка)», на якій розташований вказаний будинок, що належить ОСОБА_1 на праві власності, посвідчений 02.09.2008 року Приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області Куркан Н.Ф., за реєстровим номером 3331.

Згідно п.2.1.5 Іпотечного договору, за рахунок предмета іпотеки Іпотекодержатель може задовольнити такі вимоги (фактичні вимоги): всі боргові зобов`язання, не сплачені боржником ОСОБА_3 і вимоги стосовно повного відшкодування всіх збитків, завданих порушенням Іпотекодавцем його зобов`язань за цим договором, а також всіх фактичні витрати, понесені Іпотекодержателем у зв`язку із реалізацією його прав за цим Договором.

За умовами пп. пп. 2.2.1, 2.2.2, 2.4.1, 2.5.1 Кредитних договорів позичальник зобов`язався, серед іншого, щомісячно повертати кредити частинами в сумах і в строки, що встановлені в Графіках надання та погашення Кредиту за Договором, які є Додатком №1 до Кредитних договорів, сплачувати проценти за користування кредитом у попередньому місяці та плату за управління кредитом (обслуговування кредитної заборгованості) в розмірах, встановлених Кредитним договором.

Також позичальник, згідно з пп. 2.8.2 Кредитних договорів, взяв на себе обов`язок підтримувати протягом всього строку чинності Кредитного договору розмір забезпечення для покриття кредиту на визначеному рівні 120 % та 130 % (відсотків) відповідно, від суми основного боргу за кредитами по Кредитним договорам.

Згідно з пп. 2.4.2 Кредитного договору позичальник, у разі прострочення платежів за Кредитними договорами, сплачує Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла у період, за який сплачується пеня, за кожен день прострочення. Пеня нараховується на суму прострочених платежів, починаючи з дати невиконання відповідних зобов`язань за Договором до повного погашення простроченої заборгованості за кредитами процентами та платежами відповідно Кредитних договорів.

Матеріалами справи встановлено, що 29 вересня 2011 року Банк направив ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вимоги № 060/5008 та №060/5010 про повне дострокове погашення кредитів, щодо усунення порушень за Кредитними договорами, необхідність погашення в повному розмірі заборгованості за ними з попередженням про звернення стягнення на заставлене майно (предмет іпотеки) у разі невиконання такої вимоги. ОСОБА_1 вказана вимога була залишена без виконання, що фактично підтверджує обізнаність Іпотекодавця та позичальника про наявність вимоги АТ «Укрексімбанк» щодо порушення умов кредитних договорів, та наявність заборгованості перед АТ «Укрексімбанк».

12 грудня 2012 року рішенням Личаківського районного суду м. Львова у справі 2/1312/454/2012 з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було стягнуто солідарно на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк» заборгованість за Кредитними договорами № 60407С87 від 15 листопада 2007 року та № 60408С73 від 02 вересня 2008 року в загальній сумі 201 321,95 доларів США та 260 535,91 гривень, а також судові витрати в розмірі 3219 гривень, що підтверджує безспірність заборгованості боржника за кредитними договорами на дату вчинення виконавчого напису. Розмір заборгованості з боку відповідачів по даній справі не оскаржувався.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 26 червня 2013 року вказане рішення суду було залишено без змін.

13 грудня 2013 року на підставі наступних документів: заяви про вчинення виконавчого напису, оригіналу Договору іпотеки № 60408273 від 02 вересня 2008, оригіналів Кредитного договору № 60407С87 від 15 листопада 2007 року та Кредитного договору № 60408С73 від 02 вересня 2008, вимоги АТ «Укрексімбанк» про усунення ОСОБА_1 порушень умов Кредитних договорів з попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором в разі невиконання позивачем та Боржником у тридцяти денний строк зобов`язань за Кредитними договорами (листи № 060/5007 та № 060/5008 від 29 вересня 2011 року), первинних документів щодо надання АТ «Укрексімбанк» позичальнику кредиту, виписки за позичковими рахунками та рахунками з обліку процентів за користування позичальником кредитами, розрахунку заборгованості позичальника за Кредитними договорами станом на 19 листопада 2012 року, - приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Тертичною Е.В., за реєстровим номером 5349, було вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1 на праві приватної власності, а саме: будинок житловий з господарчими будівлями та спорудами (реєстраційний номер в Реєстрі прав власності на нерухоме майно: 11789965), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та на земельну ділянку загальною площею 0,1505 га, кадастровий номер: :02:008:0418, цільове призначення «будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)», на якій розташований вказаний будинок.

10 лютого 2017 року за вказаним виконавчим написом було відкрито виконавче провадження у Західному міжрегіональному управлінні міністерства юстиції (м. Львів). В ході даного виконавчого провадження ВП № 53374122 було звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: будинок житловий з господарчими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та на земельну ділянку загальною площею 0,1505 га, на якій розташований вказаний будинок, що належить на праві власності ОСОБА_1 з метою подальшого направлення коштів, отриманих від реалізації зазначеного майна, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 перед ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» за Кредитним договором № 60407С87 від 15 листопада 2007 року та за Кредитним договором № 60408С73 від 02 вересня 2008 року в сумі 201 321,95 доларів США 95 центів та 260 535,91 гривень, а також 12 000 гривень плати ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» за вчинення цього виконавчого напису.

Згідно ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом.

У відповідності до ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (далі Порядок), передбачені аналогічні правила та умови вчинення виконавчого напису.

У разі, якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (п/п 2.2 п.2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов договору застави здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (п/п 2.3 п.2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Крім того, п/п 3.2, 3.5 п.3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Згідно ст. 89 Закону України «Про нотаріат» у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис, найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають, витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення, розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса.

Згідно з п. 2.3. Порядку вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця.

Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу.

Згідно п.3.5. Порядку, при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 № 1172.

На підставі наявних у матеріалах справи доказів судом першої інстанції було вірно встановлено, що оспорюваний виконавчий напис вчинено у відповідності з вимогами Порядку. Докази одержання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 письмових вимог про усунення порушень за кредитними договорами були надані нотаріусу Тертичній Е.В. та містяться в матеріалах справи.

Згідно ст.88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Згідно п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» при вирішенні справ, пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею, відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами.

Пунктом 8 зазначеної вище постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст.ст.15, 16, 18 ЦК України, ст.ст.50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто, боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно Переліку документів. Для правильного застосування положень ст.ст.87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі та установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не- вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Зазначений правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2018 року за наслідками розгляду цивільної справи № 756/7916/15-ц.

Колегія суддів погоджується із висновком суду про те, що у даному випадку нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису, відповідно до вимог Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом.

У п. 10 «Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07 лютого 2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі.

У даній справі суми боргу у вимогах та у виконавчому напису співпадають.

Більш того, ОСОБА_1 у апеляційній скарзі зазначено, що наявність/відсутність заборгованості ОСОБА_2 перед Банком не є підставою оскарження позивачем дій нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису, що свідчить про те, що апелянт погоджується із сумою заборгованості за кредитним договором, яка зазначена у виконавчому написі в розмірі 201 321,95 доларів США та 260 535,91 грн., що складається з:

а) заборгованості за Кредитним договором №60407С87 від 15 листопада 2007 року:

- 119 588,59 доларів США боргу з повернення кредиту (основного боргу за кредитом) (підлягає до сплати за період з 17 травня 2011 року по 19 листопада 2012 року; борг не сплачений);

- 30 483,63 доларів США боргу по оплаті процентів за користування кредитом (підлягає до сплати за період з 16 грудня 2010 року по 19 листопада 2012 року; борг не сплачений);

- 160 047,60 гривень пені за несвоєчасну сплату основного боргу (повернення кредиту) (підлягає до сплати з 17 травня 2011 року по 19 листопада 2012 року; борг не сплачений);

- 35 152,41 гривень пені за прострочення сплати процентів за користування кредитом (підлягає до сплати з 16 грудня 2010 року по 19 листопада 2012 року; борг не сплачений);

б) заборгованість за Кредитним договором №60408С73 від 02 вересня 2008 року:

- 37 377,00 доларів США боргу з повернення кредиту (підлягає до сплати за період з 24 жовтня 2011 року по 19 листопада 2012 року; борг не сплачений);

- 13 872,73 доларів США боргу по оплаті процентів за кредитом (підлягає до сплати за період з 16 грудня 2010 року по 19 листопада 2012 року; борг не сплачений);

- 49 547,57 гривень пені за прострочення повернення кредиту (підлягає до сплати з 24 жовтня 2011 року по 19 листопада 2012 року; борг не сплачений);

- 15 788,33 гривень пені за прострочення сплати процентів (підлягає до сплати з 16 грудня 2010 року по 19 листопада 2012 року; борг не сплачений).

Отже, розглядаючи справу за позовом ОСОБА_1 до АТ «Укрексімбанк» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд обґрунтовано досліджував факт невиконання боржником зобов`язань за кредитними договорами № 60407С87 від 15.11.2007 року, №60408С73 від 02.09.2008 року станом на 13 грудня 2013 року.

З наданих суду позивачем документів по справі не вбачається, що у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відсутній борг перед банком, або невідповідність суми боргу.

Крім того судом першої інстанції встановлено, що АТ «Укрексімбанк» надав всі необхідні документі відповідно до Переліку для винесення виконавчого напису, а тому правових підстав для визнання незаконними дій нотаріуса у суду не було, враховуючи відсутність належних доказів, якими б спростовувалась безспірність вимог до позивача.

У постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року в справі № 6-887цс17 зроблено висновок про те, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

На підставі викладеного суд дійшов вірного висновку, що нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, у відповідності до норм Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що підставою оскарження апелянтом є дія нотаріуса (виконавчий напис), якою нотаріусом було визначено право ПАТ «Укрексімбанк» на звернення стягнення на майно (яке є предметом іпотеки за зобов`язаннями ОСОБА_1 перед ПАТ «Укрексімбанк», та на яке було накладено арешт та заборону його відчуження у виконавчому провадженні ВП №40409425), з метою задоволення за рахунок коштів від реалізації цього майна вимог ПАТ «Укрексімбанк» до іншого боржника - ОСОБА_2 .

Колегія суддів зазначає, що у пунктах 20, 22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19) зазначено, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на і підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною - стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Таким чином, оскільки Банком надано усі передбачені законом документи, необхідні для вчинення виконавчого напису, у суду апеляційної інстанції відсутні правові підстави для визнання незаконними дій нотаріуса щодо вчинення оскаржуваного виконавчого напису.

Також колегія суддів враховує, що апелянтом не надано доказів порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, та доказів неправомірності вимог стягувача, у зв`язку із чим позовні вимоги не можуть бути задоволені.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що ПАТ «Укрексімбанк» повністю ігнорує вимоги апелянта щодо врегулювання кредитної заборгованості за трьома Кредитними договорами, та інформації щодо поточного стану кредитної заборгованості, не мають правового значення для вирішення даної справи, оскільки не стосуються предмета заявлених позовних вимог.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 02 грудня 2020 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Крім того, колегія суддів зазначає, що апелянтом, у порушення положень 185, 357 ЦПК України, не сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги, у зв`язку із чим з ОСОБА_1 на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 057,20 гривень.

Керуючись ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 02 грудня 2020 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь держави судовий збір у розмірі 1 057,20 гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 26 грудня 2022 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді О.В. Князюк

О.М. Таварткіладзе