Справа № 308/3355/22
П О С Т А Н О В А

Іменем України

03 жовтня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Кожух О.А., Кондора Р.Ю.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Щербакова Ганна Володимирівна, на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 червня 2022 року, ухвалене головуючою суддею Бенца К.К., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів

встановив:

У березні 2022 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей.

Позовні вимоги мотивувала тим, що між нею та ОСОБА_1 06.09.2003 року було зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації виконавчим комітетом Чопської міської ради Ужгородського району Закарпатської області зроблено актовий запис за №43. У даному шлюбі у сторін народилося троє дітей - ОСОБА_3 , 2004 року народження, ОСОБА_1 , 2008 року народження та ОСОБА_4 , 2015 року народження.

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 26.05.2021 року шлюб між сторонами розірвано.

Позивач вказувала на те, що за час проживання окремо відповідач припинив надавати їй матеріальну допомогу на утримання їх спільних дітей, які проживають з нею та повністю перебувають на її утриманні та вихованні. Окрім цього, позивач зазначає, що їх найменша донька ОСОБА_4 , 2015 року народження є інвалідом з дитинства та потребує додаткових витрат на лікування, оздоровлення та розвиток здібностей. Позивач вказувала, що достатній рівень життя вона самостійно своїм дітям забезпечити не має можливості.

Оскільки в добровільному порядку відповідач не надає допомогу на утримання дітей, відмовляється нести витрати, необхідні на лікування, оздоровлення, та розвиток їх дитини з інвалідністю, позивач змушена звернутися до суду з даним позовом.

З врахуванням наведеного, ОСОБА_2 просила суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в сумі по 5000,00 грн щомісячно на кожну дитину, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із дня подачі позову до суду і до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 червня 2022 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі у розмірі по 3000,00 гривень, щомісячно на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із дня подачі позову до суду 04.03.2022 і до досягнення дітьми повноліття.

Рішення суду в межах стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання.

У решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 908,00 грн.

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Щербакова Г.В., подав апеляційну скаргу в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 .

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд першої інстанції безпідставно врахував доводи позивачки про те, що ОСОБА_1 не приймає участі у вихованні та утриманні дітей, відмовляється нести витрати, необхідні для лікування, оздоровлення та розвиток дітей, без належних та допустимих доказів. Не надано також позивачкою доказів, які б обґрунтовували вказаний останньою розмір аліментів, а також спосіб стягнення аліментів саме в твердій грошовій сумі, а не від частки заробітку відповідача.

Крім того, судом не враховано, що після розлучення він не переставав надавати своїм дітям матеріальну допомогу, продовжує спілкуватися з своїми дітьми, оплачує спортивні секції, гуртки, сприяє їх всебічному розвитку.

Також зазначає, що старша донька ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_3 мешкає окремо від матері. Цей факт позивачка підтвердила у ході судового розгляду.

Син ОСОБА_1 чим стає дорослішим, намагається більше часу проводити зі своїм батьком, має сильну прихильність до нього. Постійно висловлює бажання мешкати з ОСОБА_1 , при цьому підтримувати тісний сімейний зв`язок з ОСОБА_2 . Інформацію про те, що 14-річний син відповідача та позивачки ОСОБА_6 періодично мешкає з відповідачем та має намір у подальшому постійно проживати зі своїм батьком суд належним чином не перевірив. Водночас це питання належить до обставин, що мають важливе значення для вирішення справи.

Суд, в порушення вимог закону, не з`ясував думку сина стосовно обставин щодо бажання проживати з батьком. З`ясування вказаних обставин у суді першої інстанції, слугувало би підставою для спростування необхідності стягнення з відповідача аліментів на утримання сина ОСОБА_6 на користь матері, адже син буде надалі проживати з батьком, який буде повністю його забезпечувати.

Що стосується визначеного судом розміру аліментів, то апелянт зазначає, що такий є вищим ніж встановлена законодавством сума гарантованого та рекомендованого прожиткового мінімуму, встановленого для дітей віком від 6 до 18 років. Крім цього, у разі відрахування із заробітної плати ОСОБА_1 загальної суми в розмірі 6000 грн, таке буде суперечити вимогам ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 09.08.2022 відкрито апеляційне провадження в справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та надано учасникам справи строк п`ятнадцять днів, з дня вручення копії цієї ухвали, для надання відзиву на апеляційну скаргу.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що така не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі зареєстрованому 06.09.2003 року виконавчим комітетом Чопської міської ради Ужгородського району Закарпатської області, про що було зроблено відповідний актовий запис за №43. ( а.с. 4)

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 26.05.2021 року, яка набула законної сили , шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано, що стверджується постановою суду, копія якої приєднана до матеріалів справи.(а.с.5-6)

У даному шлюбі у сторін народилися діти: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджується відповідними свідоцтвами про народження копії яких приєднані до матеріалів справи.(а.с.7-9)

Як встановлено судом, ОСОБА_2 зареєстрована та проживає в АДРЕСА_1 і склад її сім`ї: донька ОСОБА_4 2004р.н., син ОСОБА_1 2008 р.н., та донька ОСОБА_4 - 2015 р.н. ( а.с. 10)

Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Право дитини на належне утримання передбачено низкою норм законодавства України.

За змістом ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-XІІ) держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження.

Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини та ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

Згідно з ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до положень ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Положенням ч. 1 ст. 182 СК України передбачені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів.

За правилами ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі регламентовано ст. 184 СК України.

Визначаючи розмір аліментів, суд прийняв до уваги вимоги ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» щодо встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку який батьки зобов`язані забезпечити дитині.

З урахуванням обставин, що мають істотне значення, а саме, стану здоров`я батька та матері, матеріального становища платника аліментів, та враховуючи те, що мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст. 182 СК України), суд прийшов до обґрунтованого висновку, що розмір аліментів на утримання дітей, який підлягає стягненню з відповідача має становити по 3000,00 грн.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів, оскільки вони відповідають вимогам закону, на які посилався суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

Доводи апеляційної скарги про те, що син сторін має бажання в майбутньому проживати з батьком, що виключає сплату аліментів на користь матері, ОСОБА_1 не підтверджено належними доказами.

Доводи апелянта про те, що він піклується про дітей та надає їм матеріальну допомогу, на думку апеляційного суду, не спростовують той факт, що на батьків покладений обов`язок у рівній мірі утримувати своїх дітей.

Також посилання апелянта на те, що визначена судом сума аліментів в розмірі 6000 грн суперечить вимогам ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», на думку апеляційного суду є безпідставним.

Відповідно до частин 1, 2 статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості:

- у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків.

З долученої до матеріалів справи довідки №1 від 03.06.2022 слідує, що ОСОБА_1 є директором ТОВ «ЗАГАТТІ» та його заробітна плата за період з січня по травень становить 51 236,31 грн (10 600 грн в місяць).

Оскільки, визначена судом сума аліментів, яка підлягає стягненню з відповідача становить 59% від його заробітної плати, інших осіб на утриманні останнього не має, а тому з цих підстав слід вважати, що ОСОБА_1 має можливість сплачувати аліменти в розмірі 6000 грн. в яких його діти мають нагальну потребу.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта із висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи. Зазначені доводи не вказують на порушення судом норм матеріального та процесуального права та на незаконність судового рішення, і не є визначальними при ухваленні рішення.

Нових доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції надано не було.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення аліментів у визначеному розмірі та не знаходить підстав для скасування чи зміни рішення суду.

Отже колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, суд ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Зважуючи на встановлене та керуючись вимогами норм статей 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Щербакова Ганна Володимирівна залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 03 жовтня 2022 року.

Суддя-доповідач:

Судді: