ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/109/22 Справа № 205/9330/20 Суддя у 1-й інстанції - Мовчан Д. В. Суддя у 2-й інстанції - Деркач Н. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді - Деркач Н.М.,

суддів: Ткаченко І.Ю., Пищиди М.М.,

за участю секретаря - Усик А.Д.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в місті Дніпрі апеляційну скаргу адвоката Сазонової Марини Олександрівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру стягнення аліментів та звільнення від сплати аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

У листопада 2020 року ОСОБА_1 звернуся до суду з позовом до ОСОБА_3 про зміну розміру стягнення аліментів та звільнення від сплати аліментів.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що він, ОСОБА_1 , перебуває зареєстрованому шлюбі ОСОБА_4 з 22 листопада 2008 року. Подружжя є інвалідами ІІ групи з дитинства та отримує соціальну допомогу. Від сумісного подружнього життя мають малолітніх дітей: доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05.11.2019 року по цивiльнiй справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав, ОСОБА_1 , ОСОБА_4 було позбавлено батьківських прав дітей. ОСОБА_3 (далі Відповідач) доводиться позивачу тещею. Судовим наказом Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04.03.2020 року вирішено стягувати з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання малолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину вiдповiдного віку, починаючи з 31.01.2020 року до досягнення дітьми повноліття.

Далі позивач зазначає, що існування судового наказу він дізнався в жовтні 2020 року, коли була заблокована його пенсійна картка.

Після цього, мати позивача ОСОБА_8 , яка діє на підставі довіреності, звернулась до Шевченківського ВДВС та отримала копії постанов про відкриття виконавчого провадження №63133846 та № 63134247.

Оскільки позивач отримує незначний дохід у вигляді пенсії по інвалідності, він змушений звернутися суду та, з урахуванням уточнених позовних вимог, просити суд змінити розмір аліментів, які стягуються з нього користь ОСОБА_3 на утримання малолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 1/3 частки на 1/8 частки його заробітку (доходу) щомісячно, до повнолітня дітей та звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, починаючи з 31.01.2020 року.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 жовтня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зміну розміру стягнення аліментів та звільнення від сплати аліментів задоволено частково. Змінено розмір аліментів, що підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання малолітніх дітей: доньки - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 згідно судового наказу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04.03.2020 року по справі № 205/762/2020 (2H/205/47/2020). Вирішено стягувати з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) аліменти у зміненому розмiрi на утримання малолітніх дітей: доньки - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) батька, щомісячно, але не менш 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного вiку на кожну дитину до досягнення найстаршою дитиною - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повноліття, на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ), починаючи з дня набрання рішенням законної сили. В задоволені решти позовних вимог - відмовлено. Судові витрати по справі віднесено на рахунок держави.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, адвокат в інтересах позивача звернулася з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить його скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України).

Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень, то справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи з дитинства внаслідок психічного розладу (а.с.11).

Разом iз цим, судом встановлено, що позивач недієздатним передбаченому законом порядку не визнавався, опіка над ним не встановлювалась. Доказів того, що позивач не може керувати своїми діями та розуміти їх наслідки суду не представлено.

Судом також встановлено, а сторонами не оспорювалась та обставина, що відповідач є біологічним батьком двох дітей: доньки - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та доньки, - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

При цьому з матеріалів справи вбачається, що позивача в судовому порядку було позбавлено батьківських прав у відношенні вказаних дітей.

Одночасно із цим рішенням Виконавчого комітету Новокодацької районної у місті Дніпрі ради № 34 від 27.01.2020 року відповідача ОСОБА_3 призначено опікуном над вказаними малолітніми дітьми: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 26).

Матеріалами справи підтверджено, що судовим наказом Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04.03.2020 року вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання малолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного та не бiльше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 31.01.2020 року до досягнення дітьми повноліття (а.с. 12).

Матеріалами справи підтверджено, що постановою державного виконавця Шевченківського ВДВС у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Данченко О.М. вiд 25.09.2020 року відкрито виконавче провадження № 63134247 з примусового виконання судового наказу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська вiд 04.03.2020 року (а.с.13).

Матеріалами справи також підтверджено, що відповідно до довідки про доходи № 6448 2149 6068 4412 вiл 24.11.2020 року, сума пенсії ОСОБА_1 за період з 01.07.2020 року по 30.11.2020 року складає 8 560 грн. (а.с. 14).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 за період з 01.10.2020 року по 31.03.2021 року ніяких видів державних соціальної допомоги не отримував, що підтверджується довідкою про отримання (неотримання) допомоги від 30.04.2021 року (а.с. 71).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що виходячи з закріплених ч. 9 ст. 7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, а також враховуючи матеріальний стан та стан здоров`я платника аліментів, суд вважав за можливе змінити розмір аліментів, який було встановлено судовим наказом Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04.03.2020 року та визначити розмір аліментів, який підлягає стягненню із позивача на користь відповідача на утримання малолітніх дітей: доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/6 частки від усіх видів заробітку (доходу) батька, щомісячно. Однак зменшуючи розмір аліментів, що стягуються, з 1/3 частки до 1/6 частки від усіх видів заробітку (доходу) боржника щомісячно, суд зазначив, що такий зменшений розмір не може бути меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення найстаршою дитиною повноліття. даному випадку зменшення розміру аліментів з 1/3 частки до 1/6 частки на утримання малолітніх дітей, на думку суду, є розумним, не суперечить нормам матеріального права, а також буде справедливим балансом між правом позивача та законодавчо встановленим захистом прав малолітніх дітей.

Колегія суддів повністю погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції.

У ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина 3 ст. 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною 1 ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Враховуючи зміст ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19 викладено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо зменшення розміру аліментів з 1/3 частки саме до 1/6 частки на утримання малолітніх дітей, що є розумним та не суперечить нормам матеріального права, а також буде справедливим балансом між правом позивача та законодавчо встановленим захистом прав малолітніх дітей.

Стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» прямо передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного соціального розвитку. саме батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України, у тому числі за надання матеріальної дітям, яка має бути необхідною та достатньою для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

На думку суду само по собі обставина інвалідності не може не повинна звільняти батька від виконання свого законодавчо закріпленого обов`язку утримувати своїх дітей.

Так само, чинне законодавства не містить прямої вказівки щодо того, що отримання відповідачем ОСОБА_3 , яка є опікуном малолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , державної допомоги на утримання дітей, має своїм наслідком нівелювання вказаного обов`язку позивача, як батька, брати участь в матеріальному забезпечені своїх дітей.

Правильними є висновки суду першої інстанції в частині відмови у звільненні позивача від сплати заборгованості по аліментам.

Частиною 2 ст. 197 СК України, передбачено, що за позовом платника аліментів, суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Тобто, в розумінні цих положень закону, підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами можуть бути лише ті істотні обставини, які вплинули та пов`язані з самим фактом виникнення такої заборгованості. Інших підстав для звільнення від сплати заборгованості за аліментами діюче законодавство не передбачає.

Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд.

Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення.

Такий правовий висновок міститься у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 вiд 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

При цьому, слід звернути увагу на те, що у такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов`язок, суду звільнити платника аліментів вiд сплати заборгованості. При вирішенні аналогічних спорів необхідно виходити з інтересів дитини (дітей), оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини (дітей) з метою забезпечення достатнього матеріального рівня iх життя.

Із розрахунку заборгованості зі сплати аліментів вбачається, що заборгованість позивача ОСОБА_1 станом на 01.06.2021 року складає 29 024 грн. 97 коп. (а.с. 99 101).

При цьому оглядом вказаного розрахунку встановлено, що державним виконавцем такі аліменти обраховувались виходячи виключно із законодавчо закріпленого мiнiмального розміру аліментних платежів (50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку).

Колегія суддів погоджується, що стороною позивача недоведена неспроможність сплати аліментів у їх мiнiмальному розмiрi, визначеному законом.

Звільнення позивача від вказаної заборгованості но аліментах лише з мотивів наявності інвалідності у платника аліментів фактично не буде відповідати інтересам дітей, які також мають право на достатній рiвень матеріального забезпечення.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача про зменшення розміру аліментів.

Доводи апеляційної скарги про доведеність позовних вимог позивача, наявність правових підстав для зменшення стягнутих з позивача розміру аліментів є необґрунтованими та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Доводи апеляційної скарги щодо неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, незаконності та необґрунтованості рішення суду є безпідставними.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Згідно з ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Сазонової Марини Олександрівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення лише у випадках, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Н.М. Деркач

Судді: М.М. Пищида

І.Ю. Ткаченко