ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1553/22 Справа № 201/4738/16-ц Категорія 27 Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Городничої В.С., Лаченкової О.В,

при секретарі - Панасенко С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргоюОСОБА_1

на ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 01 листопада 2021 року

у справі за заявою ОСОБА_2 про відстрочення виконання рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 лютого 2020 року по цивільній справі № 201/4738/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, 3% річних, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою, в якій посилаючись на те, що не має можливості виконати вимоги суду щодо погашення заборгованості за судом рішенням, оскльки 18 серпня 2017 року її було звільнено у зв`язку з ліквідацією ДП «Дніпропетровська державна сільськогосподарська машинно-технологічна станція». Остання є пенсіонеркою, отримує пенсію, є інвалідом 3-ї групи, додаткових джерел заробітку не має, у зв`язку з чим просила відстрочити виконання рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 лютого 2020 року у справі № 201/4738/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, 3% річних на один рік з моменту постановлення ухвали суду.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 01 листопада 2021 року заяву ОСОБА_2 про відстрочення виконання рішення суду задоволено.

Ухвала суду мотивована тим, наявністю правових підстав для відстрочення виконання рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 лютого 2020 року.

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, ставить питання про скасування ухвали суду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права. Суд першої інстанції залишив поза увагою відсутність у боржника правових підстав для відстрочки виконання рішення суду. При розгляді заяви боржника не врахований ступінь вини боржника у виникненні спору, зловживання процесуальними правами, відсутність мети виконувати рішення суду про стягнення боргу.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах заявлених вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін, з огляду на таке.

Судом встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 лютого 2020 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, 3% річних, та стягнуто з відповідача на користь позивача грошові кошти за договором позики від 26 вересня 2013 року у розмірі 627 750 грн. (що станом на 30 жовтня 2019 року складає 25 000 дол. США), а також 3% річних в розмірі 108 093 грн., а разом 735 843 грн. Стягнуто судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 7 634грн. 03коп. (а.с. № 42-43 т. № 3).

Постановою Верховного Суду від 26 травня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, постанову Дніпровського апеляційного суду від 26 травня 2020 року скасовано та залишено в силі рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 лютого 2020 року (а.с. № 160-166 т. № 3).

Станом на 01 листопада 2021 року наявні виконавчі провадження № АСВП 66408744 та № АСВП 66409015 відносно ОСОБА_2 , які відкриті 06 серпня 2021р. та 12 серпня 2021 року, в яких стягувачем зазначена ОСОБА_1 (а.с. № 99-101 т. № 4).

Копією трудової книжки, серія НОМЕР_1 підтверджено, що ОСОБА_2 звільнена 18 серпня 2017 року з ДП «Дніпропетровська державна сільськогосподарська машинно-технологічна станція» на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. № 9-10 т. №4).

З виписки з рахунку про цільове зарахування (заробітна плата, пенсія, тощо) від 28 жовтня 2021 року АТ «АБ «Радабанк» вбачається, що розмір пенсії ОСОБА_2 станом на 2021р. складає 2 200грн. (а.с. № 97, 98 т. № 4).

Станом на 27 жовтня 2021 року будь-якого нерухомого майна у відповідачки немає (а.с. № 45, 45зв. т. № 4 - актуальна інформація про об`єкт нерухомого майна).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 припинено 03 липня 2019 року, відомості внесено приватним нотаріусом ДМНО Заверухою Н.І. (а.с. № 46-47 т. № 4).

Обтяження стосовно земельної ділянки, яка знаходиться за вищевказаною адресою, яке було зареєстровано на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 жовтня 2017 року № 201/4738/16-ц (провадження № 2зз/201/131/2017) припинено 03 липня 2019 року ухвалою Солом,янського районного суду м. Києва № 760/6187/19 від 22 березня 2019 року (а.с. № 48-49 т. № 4).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна право власності на квартиру АДРЕСА_2 , де ОСОБА_2 належала 1/3 частина, припинено ще 05 листопада 2007 року за договором купівлі-продажу частки, відомості внесено приватним нотаріусом ДМНО Рудкевичем Є.В. (а.с. № 50-51 т. № 4).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 є одним з двох учасників ТОВ «ІК Стрит» з розміром внеску до статутного фонду - 47 250грн., одним з двох учасників ТОВ « Агростар 2007» з розміром внеску до статутного фонду 20 000грн., одним з трьох учасників ТОВ «ТК «Югос» з розміром внеску до статутного фонду 30 000грн. (а.с. № 42-44 т. № 4).

Однак, ОСОБА_2 ні в одному з трьох зазначених товариств не є єдиним засновником (учасником), розмір її внеску не значний. Без згоди інших учасників товариств на її частку у статутному капіталі цих товариств не може бути звернуто стягнення.

Згідно витягу з декларації ОСОБА_2 за 2019 рік, останньою не декларувалися будь-які доходи (дивіденди) від діяльності зазначених вище товариств з обмеженою відповідальністю (а.с. № 30-31 т. № 4).

Автомобіль LEXUS, RХ 350, 2011р. випуску придбано відповідачкою на кредитні кошти, отже автомобіль перебуває в заставі банка.

Згідно копії довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією, серія 12 ААБ № 002792 від 22 березня 2018 року ОСОБА_2 є інвалідом 3-ї групи за загальним захворюванням, інвалідність їй встановлена безстроково, рекомендовано лікування у невропатолога та кардіолога (а.с. № 8 т. № 4).

Також ОСОБА_2 доведені її захворювання, якими вона страждає протягом 10 років, що підтверджується виписними епікризами (а.с. № 73-78 т. № 4).

У 2018 році ОСОБА_2 визначено 3 групу інвалідності (а.с. № 8 т. № 4).

В матеріалах також наявні Форми індивідуальної програми реабілітації інвалідів, що видаються МСЕК за різні роки (а.с. № 57-72 т. № 4).

В амбулаторній картці ОСОБА_2 також наявні записи огляду невропатолога за різні роки (а.с. № 82-92 т. № 4).

Згідно виписки з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 28 жовтня 2021 року, ОСОБА_2 страждає на наступні хвороби: «Залишкові явища повторних ішемічних інсультів в правій гемісфері (2012 р.) у вигляді дизартрії, помірно вираженого лівобічного геміпарезу, помірно вираженого вестибуло - атаксичного синдрому на фоні гіпертонічної хвороби III ст., атеросклерозу МАГ. Дисциркуляторна енцефалопатія II ст.» (а.с. № 55-56 т. № 4).

З виписки з рахунку про цільове зарахування (заробітна плата, пенсія, тощо) АТ «АБ «Радабанк» від 28 жовтня 2021 року вбачається, що з пенсії відповідачки після відкриття виконавчих проваджень в червні 2021 року, а саме з жовтня 2021 року почали утримувати кошти на виконання рішення суду, що свідчить про відсутність дій які б свідчили про ухилення від виконання рішення суду (а.с. № 98 т. № 4).

Задовольняючи заяву відповідача про відстрочку виконання рішення суду, суд першої інстанції виходив із того, що надані заявником докази підтверджують наявність підстав для відстрочення виконання рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 лютого 2020 року.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає їх такими, що відповідають вимогам чинного законодавства з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Виконання судового рішення, відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Стаття 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини невід`ємною частиною «права на суд» та фундаментальним аспектом верховенства права є принцип правової визначеності (певності), який включає дотримання принципу остаточності судового рішення.

У розумінні практики Європейського суду частина 1 статті 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.

Право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання рішення залишилося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатись як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей ст. 6 Конвенції.

Відповідно до частини 1 статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до частин 1, 3, 4, 5 статті 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Право сторони звернутися із заявою про відстрочку виконання рішення суду передбачене також статтею 33 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо).

Системний аналіз зазначених норм законодавства свідчить, що закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для розстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.

Підставою для застосування статей 435 ЦПК України і 33 Закону України «Про виконавче провадження» є виняткові обставини, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять неможливим.

Вирішуючи питання щодо можливості відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд повинен враховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини. Матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду і підлягає оцінці у сукупності з іншими фактичними обставинами.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 10 Постанови від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», задоволення заяви про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи із особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення суду (хвороба боржника або членів його сім`ї, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Як зазначено в рішенні Конституційного Суду України №5-пр/2013 від 26.06.2013, розстрочка (відстрочка) виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом.

Рішенням Суду у справі Глоба проти України №15729/07 від 05.07.2012 суд повторює, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції.

Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання відстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер.

Колегія суддів дослідивши матеріали справи, погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач не ухиляється від виконання рішення суду, має намір добровільно виконати рішення суду, а обставини в обґрунтування заяви про відстрочення виконання рішення суду обґрунтовані та є такими, що дійсно ускладнюють виконання судового рішення.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що відстрочення виконання рішення суду - це не спосіб уникнути відповідачем відповідальності, а, навпаки, це організація та створення умов власне для подальшого виконання рішення суду, покращення власного фінансового стану, виконання своїх зобов`язань як перед стягувачем, так і перед боржником. В даному випадку судом першої інстанції були враховані інтереси обох сторін, а тому відстрочення виконання рішення надасть боржнику можливість належним чином виконати рішення суду на користь позивача.

За таких обставин, зважаючи на встановлені факти та обставини, які підтверджують ускладнення виконання рішення відповідачем, з урахуванням балансу майнових інтересів сторін, виходячи із загальних засад, встановлених нормою статті 3 Цивільного кодексу України, зокрема, справедливості, добросовісності та розумності, враховуючи фінансовий стан відповідача та його здоров`я, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність достатніх правових підстав для відстрочення виконання рішення суду у вищевказаній справі.

Скаржником у апеляційній скарзі не наведено порушень норм процесуального права, передбачених ч. 2 ст. 376 ЦПК України, що є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Твердження апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених в ухвалі Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 01 листопада 2021 року.

Скаржником, на підтвердження доводів щодо неправильного застосування норм процесуального та матеріального права, не наведено обставин, які б свідчили про наявність таких порушень.

Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, скаржник не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції.

Таким чином, доводи апеляційної скарги стосовно незаконності та необґрунтованості ухвали суду є безпідставними та зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з ухвалою суду, переоцінки висновків суду та не спростовують правильність ухвали суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність ухвали суду в апеляційній скарзі не наведено, тому ухвалу суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 01 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

О.В. Лаченкова