н/п 2/490/3764/2021 Справа № 490/5578/21
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

Іменем України

30 листопада 2022 року м. Миколаїв

Центральний районний суд міста Миколаєва в складі:

головуючого судді Гуденко О.А., за участю секретаря Савенко Є.В., без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «УкрСиббанк», про визнання припиненим договору іпотеки,-

ВСТАНОВИВ:

14.07.2021 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - Позивачі звернулись до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом до АТ «УкрСиббанк» про визнання припиненим договору іпотеки.

В обґрунтування позовних вимог Позивачі зазначили, що 20 квітня 2007 року між ПАТ «УкрСибБанк» та ОСОБА_4 (батько позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ) був укладений договір про надання споживчого кредиту №0. В якості забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, між відповідачем та ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 був укладений договір іпотеки, відповідно до умов якого іпотекодавці передають іпотекодержателю майно квартиру АДРЕСА_1 . Кредитні зобов`язання станом на час розгляду справи не були виконані. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер. Спадкоємці після його смерті ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , звернулись до приватного нотаріуса Моцар Ю.С. із заявою про прийняття спадщини.

Після смерті ОСОБА_4 , його доньки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , 29.11.2017 року направили до ПАТ «Укрсиббанк» повідомлення про факт смерті ОСОБА_4 та надали копію свідоцтва по смерть.

В травні 2018 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було подано до Центрального районного суду м. Миколаєва позов про припинення договору іпотеки та поруки припиненими. Рішенням від 27.10.2020 року у справі № 490/3919/18 позов задоволено частково визнано припиненим договір іпотеки від 20.04.2007 р.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 01.07.2021 року рішення суду першої інстанції в цій частині скасовано та відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Посилаючись на пропуск відповідачем строку для пред`явлення вимог до спадкоємців, передбаченого ст. 1281 Цивільного кодексу України, позивачі просили визнати припиненим договір іпотеки квартири АДРЕСА_1 , від 20.04.2007 року, який укладений між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Відповідач подав до суду відзив на позов, в якому вказує, що зобов`язання за кредитним договором не припинені на підставі ч. 4 ст. 1281 ЦК України, оскільки банком в належні строки пред`явлено вимогу до спадкоємців боржника. Відповідач посилається зокрема на те, що відповідно до змін, внесених до Цивільного кодексу Законом України від 03.07.2018 р. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» №2478, кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги (ч. 2 ст. 1281 ЦК України); якщо кредитор не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину (ч. 3 ст. 1281 ЦК України).

Також просили про застосування строку позовної давності.

Враховуючи, що даний Закон було введено в дію 04.02.2019 р., а банк мав пред`явити вимогу до спадкоємців померлого ОСОБА_4 не пізніше 22.04.2019 р. (згідно норм ЦК України, що діяли до 04.02.2019 р.), то відносини між банком та спадкоємцями померлого боржника ОСОБА_4 продовжували існувати на момент введення даного закону в дію, і зміни положень ЦК України мають також застосовуватись до цих правовідносин між банком та спадкоємцями.

29.09.2021 року позивачами подано відповідь на відзив, в кому зазначили про незгоду з позицією відповідача.Так, банк направив вимогу до спадкоємців позичальника 09.12.2019 року, тобто більше, ніж через рік після того, як дізналися про смерть боржника що суперечить положенням ст. 1281 ЦК України в редакції на момент виникнення спірних правовідносин. Навіть приймаючи до уваги положення ЗУ від 03.07.2018 р. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» №2478, кредитор мав направити вимоги до спадкоємців не пізніше червня 2018 року. Але норми вказаного Закону не можуть застосовуватися до дійсних правовідносин сторін, оскільки не має зворотньої дії в часі, адже спірні правовіносини виникли до введення в дію вказаного Закону. Також зазначають про дотримання ними строку позовної давності, який повинен обчислюватися з дня ухвалення рішення суду апеляційної інстанції 01.07.2021 року, адже вперше з таким позовом вони звернулися ще в травні 2018 року.

29.10.2021 року від відповідача до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив.Окремо звернули увагу суду на те, що Банк не визнає ту обставину, що 29.11.2017 року їм було повідомлено спадкоємцями про факт смерті ОСОБА_4 , а дізнався Банк про цю обставину лише 22.10.2018 року, коли ним отримано позовну заяву про припинення іпотеки.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.07.2021 року визначено головуючого суддю Саламатіна О.В.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 19.07.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження. Ухвалено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження та призначено розгляд справи у підготовчому судовому засіданні на 09.11.2021 р. на 10.00 год.

Ухвалою Центрального районного суду від 09.11.2022 року закрито підготовче провадження, та призначено справу до судового розгляду на 31.01.2022 р. на 15.00 год. Витребувано у приватного нотаріуса ММНО Моцар Ю.С. копію спадкової справи після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.06.2022 року визначено головуючого суддю Чулуп О.С. в зв`язку з неможливістю розгляду справи попереднім складом суду.

Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Чулуп О.С.від 06.07.2022 року про прийняття до свого провадження справи, призначено справу до розгляду на 08.09.2022 на 14.00 год.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва 10.10.2022 року відведено суддю Чулуп О.С. від розгляду справи.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.10.2022 року визначено головуючого по справі суддю Черенкову Н.П.

Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Черенкової Н.П. від 20.10.2022 року суддю Черенкову Н.П. відведено від розгляду зазначеної цивільної справи.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.10.2022 року визначено головуючого суддю по справі Гуденко О.А.

Ухвалою суду від 27.10.2022 року справу прийнято до провадження на призначено до судове засідання на 30.11.2022 р. на 09.30 год.

В судове засідання позивачі не з`явилися, подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, просили про задоволення позову.

Представник відповідача в судове засідання не з`явивися, повідомлений судом належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Враховуючи відсутність підстав, передбачених ст. 223 ЦПК України для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в судове засідання не з`явились.

Крім того, суд дійшов висновку про те, що відсутні перешкоди для ухвалення рішення суду в письмовому позовному провадженні без участі сторін, оскільки сторони подали суду заяви по суті справи, подача яких передбачена ст.ст. 178, 179, 180 ЦПК України, отже позиція сторін суду зрозуміла та їй буде дана належна оцінка при ухваленні рішення.

Також при прийнятті такого рішення судом враховано і те, що розгляд цієї цивільної справи за наявними матеріалами справи за умови надання представниками обох сторін усіх передбачених ЦПК України заяв по суті справи буде в повній мірі відповідати завданням цивільного судочинства, серед яких є, окрім вимог щодо справедливого та неупередженого розгляду справ, також і вимога щодо своєчасного розгляду цивільної справи (ч.1 ст. 2 ЦПК України). Як вбачається з матеріалів справи, позов надійшов в провадження суду в липні 2021року і перебував у провадженні вже трьох різних складів суду, отже строки розгляду спору вже за таких осбавин є надмірними.

За вищезазначеного, судом зроблено висновок, що у справі наявні усі необхідні докази для ухвалення рішення суду в межах предмету позовних вимог (положення ч.1 ст. 77 ЦПК України) та з урахуванням положень ст.ст. 77, 80, 89 ЦПК України .

Суд, вивчивши матеріали справи, зміст заперечень стосовно позовних вимог, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення стосовно них, об`єктивно оцінивши докази за принципами ст. 89 ЦПК України у сукупності з нормами чинного законодавства України, дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Статтею ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

При цьому способи захисту цивільного права та інтересів, зазначені в ст. 16 ЦК України.

Положеннями статті 13 ЦПК України передбачено, що визначення предмета, підстав позову та відповідача у спорі - це право, яке належить позивачу. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 20 квітня 2007 року між ОСОБА_4 та ПАТ «УкрСиббанк» був укладений договір про надання споживчого кредиту №0.

За умовами вказаного договору, відповідачем було надано ОСОБА_4 кредит в розмірі 42000 дол. США, з відсотковою ставкою 13,5% річних.

В забезпечення виконання умов кредитного договору, між відповідачем та ОСОБА_3 був укладений договір поруки №109858 від 20.04.2007 року.

Крім того, в якості забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, між відповідачем та ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 був укладений договір іпотеки, відповідно до умов якого іпотекодавці передають іпотекодержателю майно квартиру АДРЕСА_1 .

Вказана квартира належить співвласникам по ј частці кожному на підставі дублікату Свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням з використання та розвитку комунальної власності міської ради м. Миколаєва 19 вересня 2006 року замість втраченого Свідоцтва про право власності на житло, виданого Миколаївською міською службою приватизації державного житлового фонду 21.12.1998 р.

Зобов`язання по сплаті кредитних коштів за договором від 20.04.2007 року станом на час розгляду справи не виконані.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер. Свідоцтво про смерть НОМЕР_1 . Після його смерті із заявою про прийняття спадщини звернулись його доньки позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Як слідує із матеріалів справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 кур`єрською службою 29.11.2017 року направили до ПАТ «УкрСиббанк» повідомлення про смерть ОСОБА_4 та копію свідоцтва про смерть. Даних про отримання вказаного повідомлення відповідачем матеріали справи не містять.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 27.10.2020 року частково задоволено позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до АТ «УкрСиббанк» про визнання припиненими договору поруки та договору іпотеки визнано припиненим договору іпотеки від 20.04.2007 року, укладеного між ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 та ПАТ «УкрСиббанк». Вказане рішення скасоване постановою Миколаївського апеляційного суду від 01.07.2021, та відмовлено в задоволенні позовних вимог в повному обсязі (справа №490/3919/18).

Як слідує зі змісту вказаних рішень, підставою позову позивачами було визначено , що внаслідок смерті боржника за основним зобов`язанням ОСОБА_4 - припинився і іпотечний договір.Задовольняючи позовні вимоги про визнання припиненою іпотеки згідно з договором іпотеки від 20 квітня 2007 року, укладеним між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_4 , та позивачами , суд першої інстанції виходив з того, що на майнового поручителя може бути покладено відповідальність за порушення боржником обов`язку щодо виконання зобов`язання за кредитним договором у випадку смерті позичальника за наявності у позичальника правонаступника, який прийняв спадщину, та згоди майнового поручителя відповідати за будь-якого нового боржника, зафіксоване в договорі іпотеки. Тоді як у спірному договорі іпотеки не міститься положень щодо згоди позивачів відповідати за будь-якого нового боржника, а тому є підстави для задоволення позову в частині визнання іпотеки припиненою.

Порука або застава, встановлена іншою особою, припиняється після заміни боржника, якщо поручитель або заставодавець не погодився забезпечувати виконання зобов`язання новим боржником (частина перша статті 523 ЦК України).

Отже зобов`язання іпотекодавця за договором іпотеки може бути повністю припиненим з підстави, визначеної ч. 1 ст. 523 ЦК України, у випадку, коли спадкоємцем позичальника, а отже, і новим боржником за кредитним договором, є інша особа, ніж цей майновий поручитель, і якщо останній (не спадкоємець) не дав згоди на забезпечення виконання основного зобов`язання новим боржником.

Оскільки спадкодавець ОСОБА_4 був і позичальником за кредитним договором, й іпотекодавцем за договором іпотеки, після його смерті відбулася заміна позичальника за кредитним договором на спадкоємців, які прийняли у спадщину спадкове майно, зокрема, належну померлому частку у іпотечній квартирі на ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 , а тому останні за визначениху законодавствіумов надалі несуть відповідальність за кредитним договором у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

За такого, судом апеляційної інстанції викладено висновок, що такі обставини свідчать про відсутність підстав для припинення іпотеки із зазначених позивачами підстав.

Приписами частини 6 статті 367 ЦПК України встановлено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову , що не були предметом розгляду в суді першої інстанції

За такого посилання позивачів у відзиві на апеляційну скаргу про припинення іпотеки у зв`язку зі спливом визначених статтею 1281ЦК України строківпред`явленнякредитором вимогидо спадкоємців,що маєнаслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань, та такі ж заперечення позивачів у суді апеляційної інстанції колегія суддів не взяла до уваги, оскільки зі змісту позовної заяви вбачається, що це не було підставою позову, який є предметом даного судового розгляду.

Разом із тим, як зазначено у Постанові Миколаївського апеляційного суду (справа № 490/3919/18) від 01.07.2021 року , це не перешкоджає зверненню позивачів до суду з новим позовом, зазначивши інше обґрунтування своїх вимог.

В своєму відзиві відповідач вказує, що дізнався про факт відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 в день надходження до відповідача позовної заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , яка розглядалась судом в межах цивільної справи №490/3919/18.

У відповідності до ч. 2, 3, 4 ст. 1281 Цивільного кодексу України (в редакції, що діяла на момент відкриття спадщини) кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатись про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки встановлені ч. 2, 3 цієї статті , позбавляється права вимоги.

Відповідно до п. 7 ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування», частину другу і третю ст. 1281 ЦК України викладено в такій редакції:"2. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги.3. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину".

Згідно розділу II. Прикінцеві та перехідні положення вказаного Закону, цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та вводиться в дію через три місяці з дня набрання чинності цим Законом.

Цей Закон застосовується до відносин, що виникли після введення його в дію, а також до відносин, що виникли до введення його в дію та продовжують існувати після введення його в дію, крім частини четвертої статті 36 Закону України "Про іпотеку", що застосовується виключно до договорів і угод, укладених після введення в дію цього Закону.

У своєму відзиві відповідач зазначає, що до спірних правовідносин мають бути застосовані норми Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» від 03.07.2018 р. №2478, яким були внесені зміни до ст. 1281 Цивільного кодексу України, який було введено в дію 04.02.2019 року.

Як вважає відповідач, він не пропустив строк пред`явлення вимог до спадкоємців, оскільки за норми статті 1281 Цивільного кодексу України (зі змінами) він може пред`явити такі вимоги протягом шести місяців з дня, коли Банк дізнався про прийняття спадщини, або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Так як про такі відомості відповідачу не могло бути відомо, він вважає, що строк, передбачений ст. 1281 ЦК України ще не почав свій перебіг.

Так, боржник ОСОБА_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . А відтак, в силу ст. 1281 Цивільного кодексу України (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин і яка не була змінена протягом наступного року: Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги) Банк позбавився права вимоги 26 жовтня 2018 року тобто до введення в дію вищезазначеного Закону.

Стаття 58 Конституції України 1996 року закріплює один з найважливіших загальновизнаних принципів сучасного права - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності.

Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта.

Принцип незворотності дії в часі поширюється також на Конституцію, яка є Основним Законом держави (Преамбула Конституції України).

Виняток з цього принципу допускається лише у випадках, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи (частина перша статті 58 Конституції України).

У відповідності до ст. 5 ЦК України ч.1 акти цивільного законодавства регулюють відносини з дня набрання ними чинності. Ч.2: акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі. Ч.3: якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовуються до прав і обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Крім того, як вказано у Рішенні Конституційного Суду України від 09.02.1999 року 1-рп/99, дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. До події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності. Заборона зворотної дії є однією з важливих складових принципу правової визначеності.

Принцип неприпустимості зворотної дії в часі нормативних актів знайшов своє закріплення в міжнародно-правових актах, зокрема і в Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини (стаття 7).

За такого, норми Закону України №2478 від 03.07.2018 року не мають зворотної дії в часі, а отже регулюють відносини, які виникли після введення його в дію, тобто після 04.02.2019 року. Обов`язок у відповідача щодо пред`явлення вимог до спадкоємців виник до введення в дію вказаного Закону, а отже, до спірних правовідносин належить застосувати норми ст. 1281 Цивільного кодексу України, що діяли на час виникнення у відповідача обов`язку щодо пред`явлення вимог до позивачів.

Навіть, якщо погодитися з твердженням самого відповідача, що про смерть позичальника їм стало відомо 22.10.2018 року, то вимоги стосовно боргів ОСОБА_4 були направлені Банком на адреси спадкоємців та приватного нотаріуса Моцар Ю.С. 09.12.2019 року, тобто через один рік та півтора місяці після того, як він достеменно дізнався про факт відкриття спадщини. А відтак, в силу ст. 1281 Цивільного кодексу України (в редакції, що діяла на момент пред`явлення права вимоги: Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину) відповідач також позбавлений права вимоги до спадкоємців.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про іпотеку» однією із підстав припинення іпотеки є припинення основного зобов`язання.

Відповідно до п. 1.2 договору іпотеки, іпотекою забезпечується виконання зобов`язань ОСОБА_4 за договором надання споживчого кредиту №0 від 20.04.2007 р. та за договором про надання споживчого кредиту №0 від 20.04.2007 р.

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . В силу ст. 1281, 1282 ЦК України у разі смерті боржника за кредитним договором його права та обов`язки за цим договором переходять до спадкоємців. Тобто, відбувається заміна боржника у зобов`язанні. Однак, законодавець встановив певні строки для пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців (ч.2, 3 ст. 1281 ЦК України), і їх сплив має наслідком позбавлення кредитором права вимоги припинення його цивільного права.

Оскільки кредитор пропустив встановлені ст. 1281 ЦК України строки пред`явлення до спадкоємців вимоги , які є преклюзивними, таке право в нього припинилось.

Згідно висновків про правильне застосування норм права, викладениху Постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц (провадження № 14-53 цс 18) , приписи статей 1281 і 1282 ЦК України та статті 23 Закону України «Про іпотеку» регламентують особливості правового регулювання відносин між кредитором і спадкоємцями боржника, зокрема і в зобов`язаннях, забезпечених іпотекою. За змістом цих приписів: у разі переходу права власності на предмет іпотеки у порядку спадкування право іпотеки є чинним для спадкоємця; спадкоємець, до якого перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця; спадкоємець (фізична особа) не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником такий спадкоємець відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки; спадкоємець зобов`язаний повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо йому відомо про борги останнього.

Кредитор має пред`явити свою вимогу до спадкоємців протягом 6 місяців з дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, незалежно від настання строку вимоги, а якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, то не пізніше одного року від настання строку вимоги; наслідком пропуску кредитором вказаних строків звернення з вимогою до спадкоємців є позбавлення кредитора права вимоги.

Стаття 17 ЗаконуУкраїни «Проіпотеку» визначає підстави для припинення іпотеки, серед яких немає такої як смерть іпотекодавця, оскільки за змістом частини першої статті 1282 ЦК України та частини першої статті 23 ЗаконуУкраїни «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки в порядку спадкування іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, який як спадкоємець набуває статус іпотекодавця. Відтак, іпотека у зв`язку з фактом набуття її предмета у власність спадкоємцями боржника-іпотекодавця не припиняється. Оскільки зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Тобто, стаття 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред`явлення таких вимог, застосовується і до кредитних зобов`язань, забезпечених іпотекою.

Поняття «строк пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців`не тотожне поняттю «позовна давність». Так, частина четверта статті 1281 ЦК України визначає наслідком пропуску кредитором спадкодавця строків пред`явлення вимог до спадкоємців позбавлення права вимоги такого кредитора, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті. Відтак, визначені статтею 1281 ЦК України строки пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців і позовна давність є різними строками. Сплив перших має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а отже, і неможливість вимагати у суді захисту відповідного права. Натомість, сплив позовної давності не виключає наявність у кредитора права вимоги та є підставою для відмови у позові за умови, якщо про застосування позовної давності у суді заявила одна зі сторін.

Відповідно до статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

За змістом пункту 1 частини першої статті 593 ЦК України та частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку» право застави (зокрема, іпотека) припиняється у разі припинення зобов`язання, забезпеченого заставою.

Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань.

Також суд звертає увагу на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 01.04.2020 року в справі №520/13067/17 зробила такий висновок: Оскільки зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Стаття 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред`явлення таких вимог, застосовується і до кредитних зобов`язань, забезпечених іпотекою. Сплив цих строків має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права) за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань.

З викладеного суд робить висновок, що грошове зобов`язання ОСОБА_4 , яке було забезпечено іпотекою за спірним договором припинене. А отже, в силу ст. 17 ЗУ «Про іпотеку» договір іпотеки має бути припинений.

Щодо строку позовної давності, про застосування якого просить відповідач у своєму позові, суд зазначає таке.

У відповідності до ст. 256 Цивільного кодексу України , позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За змістом ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України.

Як було встановлено судом, позивачі звертались до суду з позовом про визнання договору іпотеки припиненим, проте з інших підстав. Справа розглядалась Центральним районним судом м. Миколаєва у складі головуючого судді Чулуп О.С. Остаточне рішення по даній справі було ухвалене Миколаївським апеляційним судом 01.07.2021 року, в мотивувальній частині якого зокрема зазначено, що наведені висновки суду не перешкоджають зверненню позивачів до суду з новим позовом, зазначивши інше обґрунтування своїх вимог.

З даним позовом позивачі звернулись до суду 14.07.2021 року, тобто через тринадцять днів після того, як вони дізнались про порушення свого права.

Крім того, суд враховує, що оскільки право вимоги кредитора припинилося 26.10.2018 року, проте Банк не визнавав право позивачів на припинення іпотеки та продовжував зазначати про існування свого права на звернення стягненя на предмет іпотеки ( про що нбуло викладено у відзивавх Банку в межах цих двої цивільних справ, в Державних реєстрах запис про обтяження спірного майна іпотекою не виключено Банком) , а позивачі звернулися з цим позовом до суду 14.07.2021 року, тобто до спливу загального трирічного строку позовної давності.

А отже суд приходить до висновку, що строк позовної давності позивачами не пропущений.

За таких обставин, суд дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до АТ «УкрСиббанк» про визнання припиненим договору іпотеки підлягають задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

За положеннями ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать і витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Частина 3 статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» визначає, що при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, інтереси позивача ОСОБА_1 на підставі договору про надання правової допомоги №10/07-01 від 10. 07.2021 року, представляв адвокат Білов Ігор Валентинович, відповідно до п. 3.2 сума гонорару склала 8000 (вісім тисяч) гривень, відповідно до акту виконаних робіт від 28.11.2022 року позивач прийняла від адвоката адвокатські послуги на суму 8000 грн., доказом оплати гонорару також підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру №20 від 10.07.2021 року.

За встановлених обставин, суд дійшов висновку про доведеність витрат позивачів на правничу допомогу в сумі 8000 грн., вважає їх співмірними зі складністю та об`ємом виконаної роботи, такою, що підтверджена належними та допустимими доказами розрахунку таких витрат.

Отже, відповідно до ст.141 ЦПК України, в зв`язку з повним задоволенням позовних вимог, з Відповідача на користь Позивачів підлягають стягненню понесені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 908 грн., судові витрати на правничу допомогу у розмірі 8000 грн.

Керуючись ст.ст.258-259,263-265,268, ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання припиненим договору іпотеки задовольнити.

Визнати припиненою іпотеку згідно з договором іпотеки від 20 квітня 2007 року, укладеним між Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» (Акціонерним товариством «Укрсиббанк») та ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , посвідченого нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Горбуровим К.Є. за р.№947, квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з Акціонерного товариства «УкрСиббанк» (, м. Київ, вул. Андріївська 2/12, 04070) на користь ОСОБА_9 (рнокпп НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ), ОСОБА_2 (рнокпп НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 ), ОСОБА_3 (рнокпп НОМЕР_4 , АДРЕСА_4 ) судовий збір по 302 грн 66 коп кожній.

Стягнути з Акціонерного товариства «УкрСиббанк» (, м. Київ, вул. Андріївська 2/12, 04070) на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8000 (Вісім тисяч) гривень.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 05.12.2022 року

Суддя О.А. Гуденко