Справа № 348/133/20
Провадження № 22-ц/4808/1418/22
Головуючий у 1 інстанції Міськевич О. Я.
Суддя-доповідач Луганська
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Луганської В.М.,

суддів: Баркова М.В., Девляшевського В.А.,

учасники справи:

позивач Акціонерного товариства «Альфа-Банк»

відповідач ОСОБА_1

розглянувши в порядку спрощеного провадження (без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України) справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 ,

на рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 02 листопада 2022 року, ухвалене судом у складі судді Міськевич О.Я.

за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних та інфляційних втрат,

в с т а н о в и в:

У січні 2020 року Акціонерне товариство «Альфа-Банк» звернулось до ОСОБА_1 з вимогами про стягнення на підставі ст.625 ЦК України 3% річних та інфляційних втрат на заборгованість за кредитом, в обґрунтування яких вказало, що 09 липня 2007 року між Акціонерно-комерційнимбанкомсоціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладенодоговір кредиту № 340-017.

Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав, надавши відповідачці кредит у сумі 30000,00 дол. США.

В порушення умов договору позичальник ОСОБА_1 зобов`язання належним чином не виконувала, в результаті чого утворилась заборгованість по кредитному договору від 07.12.2006 року на суму 47080,00 грн.

Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 27 грудня 2010 року було задоволено позов ПАТ «Укрсоцбанк» (АТ «Укрсоцбанк») після зміни найменування до відповідачки в повному обсязі.

Оскільки заборгованість за кредитним договором № 340-017 від 09.07.2007 була стягнута судом станом на 27 грудня 2010 року, АТ «Альфа-Банк» вважає, що за період прострочення виконання рішення суду стягувач на підставі ст. 625 ЦК України має право стягнути з боржника 3% річних та інфляційних втрати в сумі 144842,30 грн, а саме: сума заборгованості за ставкою 3% на кредитну заборгованість - 34153,87 грн; сума заборгованості за інфляційними витратами - 110688,43 грн.

Позивач просив суд стягнути вказану заборгованість з відповідачки.

Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 02 листопада 2022 рокупозов Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованість за ставкою 3% на кредитну заборгованість в сумі 34153,87 грн, та заборгованість за інфляційними втратами в сумі 110688,43 грн, а всього на загальну суму 144842, 30 грн. Вирішено питання щодо судових витрат.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , звернулась з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права просить суд апеляційної інстанції рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 02 листопада 2022 року скасувати та постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог АТ «Альфа Банк» відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції не врахував, що рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 27 грудня 2010 року по справі №2-1521/2010 позов ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено, стягнуто з відповідачки на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором 373947,49 грн, що еквівалентно, як зазначено у рішенні 46 261,69 дол США. На виконання даного рішення було видано виконавчий лист та звернуто до виконання.

Позивач у зв`язку з непогашенням боргу, стягнутим рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 27.12.2010 року, нарахував у відповідності до ст. 625 ЦК України 3% річних та інфляційні витрати, які не підлягають стягненню.

Суд не врахував правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду у справі №373/2054/16, що під час розрахунку 3% річних має застосовуватися прострочена сума, визначена в договорі, а не її еквівалент у національній валюті.

Зазначив, що сума боргу визначена в іноземній валюті з її відображенням в еквіваленті в гривні за офіційним курсом НБУ, то нарахована позивачем сума інфляційних витрат стягненню з відповідача не підлягає.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Отже, розгляд цивільної справи з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім справ зазначених в ч. 4 ст. 274 ЦПК України, у суді апеляційної інстанції у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи є загальним правилом, визначеним у ЦПК України.

Із матеріалів справи вбачається, що ціна позову в даній справі становить 144842, 30 грн і є менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2481 грн * 100 = 248100 грн), тому справа відноситься до категорії малозначної справи в силу вимог закону.

Згідно ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час та місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи завчасно розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, виходив з того, що у зв`язку з наявністю судового рішення про стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості у розмірі 373947, 49 грн, то у позивача наявне право щодо вимоги з боржника інфляційних втрат у розмірі 110688, 43 грн та 3% річних у розмірі 34153, 87 грн за період з 19 грудня 2016 року по 19 грудня 2019 року.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі колегія суддів приходить до таких висновків.

Судом встановлено, що 09 липня 2007 року між Акціонерно-комерційнимбанкомсоціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладенодоговір кредиту № 340-017, відповідно до якого банк надав відповідачці кредитні кошти у розмірі 30000, 00 доларів США.

Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав, надавши відповідачці кредит у сумі 30000,00 доларів США.

Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 27 грудня 2010 року з ОСОБА_1 на користь ПAT «Укрсоцбанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 373947,49 грн

Вказане рішення суду першої інстанції, не виконане та заборгованість за договором кредиту № 340-017 від 09 липня 2007 року не сплачена.

За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу.

Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 належним чином не виконувала своїх зобов`язань за кредитним договором. У зв`язку із цим банк звернувся до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості за кредитом і процентів за користування коштами з позичальниці ОСОБА_1 .

Судовим рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 27 грудня 2010 року про стягнення заборгованості за кредитним договором підтверджено наявність грошового зобов`язання позичальниці перед банком та його порушення. Доказів того, що вказане рішення суду виконано відповідачкою не надано.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

Доводи апеляційної скарги про те, що іноземна валюта, визначена в договорі не підлягає індексації, оскільки кредитний договір був укладено в іноземній валюті є безпідставними, оскільки кредитор у порядку статті 1050 ЦК України звернувся до суду з позовом до відповідачки про дострокове стягнення кредитної заборгованості у гривнях, в зв`язку з чим змінив не лише строк виконання основного зобов`язання, а й валюту зобов`язання. У рішенні Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 27 грудня 2010 року задоволено позов кредитора та у резолютивній частині рішення суду стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 373947, 49 грн як і просив кредитор у позові, а не у доларах, як було зазначено у кредитному договорі, чи в еквіваленті до долара.Тобто кредитор сам визначив заборгованість за кредитним договором у валюті України. Така заборгованість стягнута рішенням суду. Оскільки заборгованість стягнута у гривнях, то суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість заявлених вимог позивач про стягнення інфляційних втрат. Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного суд від 27 листопада 2019 року у справі № 340/385/17. З урахуванням зазначено, доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не застосувавправовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду у справі №373/2054/16 є безпідставним, оскільки рішенням суду стягнута заборгованість за кредитним договором у гривні без визначення еквіваленту. У вказаній постанові Великої Палати Верховного суду зазначено, що при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. Ршення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 27 грудня 2010 року заборгованість стягнуто у гривні.

Доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права і не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 02 листопада 2022 року ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування по доводам апеляційної скарги не має.

Оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню, то витрати відносяться на рахунок скаржника.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, Івано-Франківський апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 02 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 27 грудня 2022 року.

Головуючий В.М. Луганська

Судді В.М. Барков

В.А. Девляшевський