Постанова

Іменем України

22 червня 2022 року

м. Київ

справа № 760/11449/14-ц

провадження № 61-18874св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра», правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю фінансова компанія «Інвестохіллс Веста»,

відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргуОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 16 вересня 2021 року в складі колегії суддів: Ящук Т. І., Немировської О. В., Махлай Л. Д.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2009 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ КБ «Надра») звернулося з позовом, уточненим у вересні 2014 року, до Закритого акціонерного товариства «Макарово» (далі - ЗАТ «Макарово»), ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову зазначало, що 17 вересня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк «Надра» (далі - ВАТ КБ «Надра»), правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», та ЗАТ «Макарово» укладено кредитний договір про відкриття кредитної лінії з вільним режимом кредитування № 51/КЛ/2007-978/980 (з додатковими угодами), відповідно до якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит у гривнях та в євро у межах відкритої мультивалютної кредитної лінії зі сплатою 12,5% річних за користування кредитом у іноземній валюті та 18,5% річних - у національній валюті на строк по 17 вересня 2012 року включно.

У цей же день ними укладено кредитну угоду № 52/КЛ/2007-978, відповідно до якої банк зобов`язався надати позичальнику кредит у розмірі 2 398 465 євро зі сплатою процентів за користування кредитом за ставкою Euribor+4,25% річних на строк по 13 вересня 2012 року включно.

Також ВАТ КБ «Надра» та ЗАТ «Макарово» укладено кредитний договір про відкриття кредитної лінії з вільним режимом кредитування № 53/КЛ/2007-978 (з додатковими угодами), відповідно до якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит у межах кредитної лінії у сумі 1 000 000 євро, який підлягає видачі траншами як у євро, так і в гривні, зі сплатою 12,5% річних за користування кредитом на строк по 17 вересня 2012 року включно.

У забезпечення виконання цих кредитних договорів 17 вересня 2007 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 укладено договір поруки, згідно з яким останній поручився перед банком солідарно у повному обсязі відповідати за належне виконання позичальником кредитних зобов`язань.

ПАТ КБ «Надра» зазначало, що ЗАТ «Макарово» не виконувало належним чином кредитні зобов`язання і станом на 01 липня 2014 року його заборгованість за кредитним договором про відкриття кредитної лінії з вільним режимом кредитування № 51/КЛ/2007-978/980 складала 40 184 601,68 грн, за кредитною угодою № 52/КЛ/2007-978 - 51 351 036,70 грн і за кредитним договором про відкриття кредитної лінії з вільним режимом кредитування № 53/КЛ/2007-978 - 21 749 501,07 грн.

За таких обставин ПАТ КБ «Надра» просило стягнути солідарно із ЗАТ «Макарово» і ОСОБА_1 кредитну заборгованість у загальному розмірі 113 285 208,75 грн.

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся із зустрічним позовом до ПАТ КБ «Надра» про визнання поруки припиненою.

Зазначав, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 05 вересня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 08 грудня 2016 року, визнано припиненою його поруку за кредитним договором про відкриття кредитної лінії з вільним режимом кредитування № 51/КЛ/2007-978/980 і кредитною угодою від 17 вересня 2007 року № 52/КЛ/2007-978.

Позивач за зустрічним позовом вважав, що його порука за кредитним договором про відкриття кредитної лінії з вільним режимом кредитування від 17 вересня 2007 року № 53/КЛ/2007-978 також припинилася з визначених частиною четвертою статті 559 ЦК України правових підстав.

Зазначав, що у пункті 3.2.15 цього кредитного договору встановлено обов`язок позичальника достроково погасити заборгованість за кредитною лінією та/або траншами, виданими в межах кредитної лінії, процентами за їх користування, а також суми неустойки та комісії у випадку хоча б одноразового порушення будь-якої умови цього договору та/або договорів, що забезпечують виконання зобов`язань позичальника за цим договором.

ОСОБА_1 посилався на те, що перше порушення погашення заборгованості ЗАТ «Макарово» допустило у грудні 2008 року, у зв`язку з чим автоматично змінився строк виконання основного зобов`язання і у позичальника виник обов`язок достроково сплатити усю кредитну заборгованість, а у банка - право протягом шести місяців (до 01 липня 2009 року) пред`явити вимогу до поручителя про сплату боргу.

Так як цей позов поданий у листопаді 2009 року, тобто з пропущенням шестимісячного строку, позивач вважав, що його порука за кредитними зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору про відкриття кредитної лінії з вільним режимом кредитування № 53/КЛ/2007-978, припинилася з 01 липня 2009 року, тому просив зустрічний позов задовольнити.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 22 вересня 2016 року провадження у справі в частині позовних вимог, пред`явлених до ЗАТ «Макарово», закрито.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 26 травня 2017 року, ПАТ КБ «Надра» у задоволенні позову до ОСОБА_1 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано припиненою поруку ОСОБА_1 , що виникла на підставі укладеного із ПАТ КБ «Надра» договору поруки від 17 вересня 2008 року, у частині забезпечення зобов`язань позичальника за кредитним договором про відкриття кредитної лінії з вільним режимом кредитування № 53/КЛ/2007-978.

Вирішено питання щодо судових витрат.

Визнаючи припиненою поруку ОСОБА_1 за зобов`язаннями ЗАТ «Макарово», що виникли з кредитного договору про відкриття кредитної лінії з вільним режимом кредитування № 53/КЛ/2007-978, суд першої інстанції виходив з того, що кредитор пропустив визначений законодавством шестимісячний строк пред`явлення вимоги до поручителя, перебіг якого розпочався з моменту першого порушення позичальником графіку погашення заборгованості за кредитним договором.

Оскільки факт припинення поруки відповідача за первісним позовом за іншими кредитними договорами достовірно встановлений судовим рішенням, яке набрало законної сили, суд першої інстанції повністю відмовив у стягненні з ОСОБА_1 кредитної заборгованості.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 06 вересня 2017 року, з урахуванням ухвали цього суду про виправлення описки від 18 жовтня 2017 року, апеляційну скаргу ПАТ КБ «Надра» задоволено частково.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 26 травня 2017 року у частині вирішення зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Надра» скасовано і ухвалено у цій частині нове рішення про відмову у задоволенні зустрічного позову.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 26 травня 2017 року у частині вирішення позовних вимог ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором про відкриття кредитної лінії з вільним режимом кредитування від 17 вересня 2007 року № 53/КЛ/2007-978 скасовано і ухвалено у цій частині нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором про відкриття кредитної лінії з вільним режимом кредитування від 17 вересня 2007 року № 53/КЛ/2007-978 станом на 01 липня 2014 року у розмірі 21 305 459,44 грн, з яких:

- заборгованість за тілом кредиту - 8 684 238,15 грн та 121 650,43 євро, що за офіційно встановленим Національним банком України курсом євро до гривні еквівалентно 1 958 162,30 грн;

- заборгованість за процентами - 5 350 943,21 грн та 78 396,85 євро, що за офіційно встановленим Національним банком України курсом євро до гривні еквівалентно 1 261 925,30 грн;

- пеня за несвоєчасне погашення кредиту - 682 195,15 грн;

- пеня за несвоєчасну сплату процентів - 380 761,81 грн;

- інфляційні втрати у зв`язку з несвоєчасним погашенням кредиту - 967 815,01 грн;

- інфляційні втрати у зв`язку з несвоєчасною сплатою процентів - 577 485,12 грн;

- три проценти річних, нараховані у зв`язку з несвоєчасним погашенням кредиту, - 731 042,44 грн та 165 829,92 грн, що за офіційно встановленим Національним банком України курсом євро до гривні є еквівалентом 10 302,15 євро;

- три проценти річних, нараховані у зв`язку з несвоєчасною сплатою процентів, - 455 714,90 грн та 89 346,13 грн, за офіційно встановленим Національним банком України курсом євро до гривні є еквівалентом 5 550,61 євро.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 26 травня 2017 року в частині відмови у стягненні з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором про відкриття кредитної лінії з вільним режимом кредитування № 51/КЛ/2007-978/980 і кредитною угодою № 52/КЛ/2007-978 залишено без змін.

Відмовляючи у визнанні поруки ОСОБА_1 за кредитним договором про відкриття кредитної лінії з вільним режимом кредитування № 53/КЛ/2007-978 припиненою, суд апеляційної інстанції виходив з того, що пункт 3.2.15 цього договору не деталізує порядок виникнення у позичальника обов`язку з дострокового погашення кредитної заборгованості, тому, оскільки дана умова кореспондується із правом кредитора вимагати дострокового виконання зобов`язання, такий обов`язок виникає після пред`явлення відповідної вимоги, якою у цій справі є подання позову у листопаді 2009 року.

Так як відповідач за первісним позовом не спростував правильність нарахування кредитної заборгованості за кредитним договором про відкриття кредитної лінії з вільним режимом кредитування № 53/КЛ/2007-978, суд дійшов висновку про стягнення повністю тіла кредиту, яке підлягає достроковому поверненню, а також іншої заборгованості у межах шестимісячного строку, який передував поданню позову, оскільки за попередніми щомісячними платежами порука ОСОБА_1 припинена.

З висновками суду першої інстанції щодо відмови у стягненні заборгованості за іншими кредитними договорами(№ 51/КЛ/2007-978/980 і № 52/КЛ/2007-978) у зв`язку з припиненням поруки ОСОБА_1 за цими кредитними зобов`язаннями суд апеляційної інстанції погодився, оскільки вважав, до таких висновків суд першої інстанції дійшов на підставі всебічного і повного з`ясування обставин справи.

Короткий зміст постанови Верховного Суду

Постановою Верховного Суду від 18 грудня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Апеляційного суду міста Києва від 06 вересня 2017 року в частині вирішення позову ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості скасовано, справу у цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішення Апеляційного суду міста Києва від 06 вересня 2017 року в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Надра» про визнання поруки припиненою залишено без змін.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний суд погодився із висновками апеляційного суду про відсутність підстав для застосування частини четвертої статті 559 ЦК України, оскільки строк виконання зобов`язання за кредитним договором № 53/КЛ/2007-978 до пред`явлення цього позову не змінювався і ПАТ КБ «Надра» звернулося з вимогами про погашення заборгованості одночасно до ЗАТ «Макарово» і поручителя ОСОБА_1 , на підставі чого дійшов висновку, що суд апеляційної інстанції в частині вирішення позову ОСОБА_1 і відмови у визнанні його поруки припиненою ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 410 ЦПК України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення апеляційного суду у цій частині без змін.

Разом з тим, колегія суддів не погодилась із висновками суду апеляційної інстанції в частині вирішення позовних вимог щодо стягнення кредитної заборгованості із ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра», оскільки суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу, не дослідив договір поруки від 21 травня 2008 року, яким викладено у новій редакції розділ «Визначення термінів» договору поруки від 17 вересня 2007 року, у зв`язку з чим не визначився з дійсним обсягом відповідальності поручителя ОСОБА_1 за зобов`язаннями ЗАТ «Макарово», що виникли з кредитного договору № 53/КЛ/2007-978, що стало підставою для скасування рішення у цій частині та направлення справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції (новий розгляд)

Постановою Київського апеляційного суду від 16 вересня 2021 року апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ТОВ ФК «Інвестохіллс Веста» задоволено частково.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 26 травня 2017 року в частині вирішення позовних вимог ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором про відкриття кредитної лінії з вільним режимом кредитування № 53/КЛ/2007-978 скасовано та ухвалено у цій частині нову постанову.

Позовні вимоги ПАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ТОВ ФК «Інвестохіллс Веста» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь правонаступника ПАТ КБ «Надра» - ТОВ ФК «Інвестохіллс Веста» заборгованість за кредитним договором від 17 вересня 2007 року № 53/КЛ/2007-978, яка складається із: заборгованості за кредитом - 5 728 386,35 грн; інфляційні втрати у зв`язку із несвоєчасним погашенням кредиту - 598 616,37 грн, три проценти річних - 516 025,60 грн, а всього - 6 843 028,32 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 26 травня 2017 року в частині вирішення позовних вимог ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 17 вересня 2007 року № 51/КЛ/2007-978/980 та кредитною угодою від 17 вересня 2007 року № 52/КЛ/2007-978 залишено без змін.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості з відповідача на користь позивача за договором № 51 (№ 51/КЛ/2007-978/980) та договором № 52 (№ 52/КЛ/2007-978), суд першої інстанції, з висновками якого погодився у цій частині апеляційний суд, виходив з того, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 05 вересня 2016 року було визнано припиненим договір поруки від 17 вересня 2007 року в частині, яка стосується забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитними договорами № 51 та № 52, а у задоволенні вимог про припинення поруки за договором № 53 було відмовлено. Зазначене рішення було залишене без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 08 грудня 2016 року.

Вирішуючи спір в частині стягнення кредитної заборгованості із поручителя за договором № 53 (№ 53/КЛ/2007-978), апеляційний суд дійшов висновку, що відповідальність поручителя за тілом кредиту за договором про відкриття кредитної лінії з вільним режимом кредитування № 53/КЛ/2007-978 обмежується сумою у розмірі 6 106 158,16 грн, що узгоджено сторонами у договорі поруки від 21 травня 2008 року, яким внесено зміни до договору поруки від 17 вересня 2007 року.

Крім того, апеляційний суд враховуючи те, що останній платіж позичальник здійснив у листопаді 2008 року, а банк звернувся до суду з позовом 27 листопада 2009 року, вважав, що пред`явлення банком вимог до поручителя відбулось більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припинилася в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Також апеляційний суд вважав за необхідне виключити розмір комісійної винагороди за видачу кредитних коштів та за управління кредитною лінією із загального розміру заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача на користь кредитора, проведений позивачем за період, що передував шести місяцям перед пред`явленням вимоги, щодо якого, ураховуючи положення частини четвертої статті 559 ЦК України, порука є припиненою.

Враховуючи, те що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом обмежується датою звернення банком до суду з позовом (27 листопада 2009 року), а сума тіла кредиту, в межах якої несе відповідальність поручитель ОСОБА_1 становить 6 106 158,16 грн, що узгоджено сторонами у договорі поруки від 21 травня 2008 року, яким внесено зміни до договору поруки від 17 вересня 2007 року, апеляційний суд вважав, що сума процентів за ставкою 18,5% річних за період, що не перевищує 6 місяців перед зверненням до суду, в межах настання строків платежів (оскільки станом на 27 листопада 2009 року строк сплати платежу за процентами за листопад не настав, то прийнято прострочені платежі з травня по жовтень 2009 року включно - 6 місяців та 27 днів листопада 2009 року), тобто за період з 01 травня 2009 по 27 листопада 2009 року, що становило 662 094,14 грн.

Разом з тим, апеляційний суд, враховуючи те, що боржником ЗАТ «Макарово» у повному обсязі була погашена заборгованість за процентами, яка виникла станом на день пред`явлення позову до суду - 27 листопада 2009 року, а право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилось у зв`язку з пред`явленням до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з поручителя заборгованості за процентами на суму 5 350 943,21 грн, що нараховані за період з 01 липня 2011 року по 01 липня 2014 року, пеня за несвоєчасно сплачені проценти, що нарахована за період з 31 грудня 2013 року по 30 червня 2014 року, інфляційні втрати за порушення строків погашення відсотків - 577485,12 грн, нараховані за період з 01 липня 2011 року по 30 червня 2014 року, 3 % річних за порушення строку сплати відсотків - 455 714,90 грн, нараховані за період з 01 липня 2011 року по 30 червня 2014 року, задоволенню не підлягають.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, змінивши підстави відмови у позові.

Аргументи учасників справ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Підставою касаційного оскарження вказаного судового рішення заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: застосування апеляційним судом в оскаржуваному рішенні норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 15 липня 2021 року в справі № 463/1744/17, постанові Верховного Суду від 20 травня 2019 року в справі

№ 140/1113/17-ц, постанові Верховного Суду від 21 липня 2021 року в справі

№ 520/3561/18, постанові Верховного Суду від 08 липня 2021 року в справі

№ 916/3209/20, постанові Верховного Суду від 24 травня 2018 року в справі

№ 5027/805-б/2012, постанові Верховного Суду від 26 червня 2018 року в справі

№ 922/4478/16, постанові Верховного Суду від 23 листопада 2018 року в справі

№ 5023/1668/11, постанові Верховного Суду від 04 серпня 2021 року в справі

№ 127/2487/15-ц (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Крім того, заявник вказує на порушення судом норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, оскільки суд не дослідив зібрані у справі докази, необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи,(пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Відзив на касаційну скаргу не подано.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення.

Встановлені обставини справи

17 вересня 2007 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», і ЗАТ «Макарово» укладено кредитний договір про відкриття кредитної лінії з вільним режимом кредитування № 53/КЛ/2007-978 (далі - кредитний договір № 53/КЛ/2007-978), відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 1 000 000 євро на строк по 17 вересня 2012 року (включно).

Також 17 вересня 2007 між ВАТ КБ «Надра» і ЗАТ «Макарово» укладено кредитну угоду № 52/КЛ/2007-978 на суму 2 398 465 євро, які підлягали погашенню у строк по 13 вересня 2012 року включно, і кредитний договір про відкриття кредитної лінії з вільним режимом кредитування № 51/КЛ/2007-978/980 з лімітом заборгованості, що є еквівалентом 1 969 660,94 євро, який підлягав погашенню по 17 вересня 2012 року включно.

У забезпечення виконання кредитних договорів у цей же день між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 укладено договір поруки, згідно з яким відповідач поручився перед кредитором за належне виконання позичальником (ЗАТ «Макарово») своїх зобов`язань за вказаними трьома кредитними договорами.

З договору поруки, укладеного між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 17 вересня 2007 року, до зобов`язань позичальника, за виконанням яких поручається ОСОБА_1 перед кредитором, належать, зокрема, наступні зобов`язання за кредитним договором № 53/КЛ/2007-978:

повернути до 17 вересня 2012 року кредит у сумі 1 000 000,00 євро;

сплатити відсотки за користування кредитом із розрахунку 12,5% річних;

сплатити інші комісії, передбачені кредитним договором;

сплатити пеню, штрафи в розмірі і випадках, передбачених кредитним договором та відшкодувати у випадках, передбачених статтею 22 ЦК України;

достроково повернути кредит та сплатити відсотки за користування ним у випадках, передбачених кредитним договором.

21 травня 2008 року між сторонами було укладено договір поруки, яким викладено у новій редакції розділ «Визначення термінів» договору поруки від 17 вересня 2007 року, відповідно до якого у частині кредитного договору № 53/КЛ/2007-978 обсяг зобов`язань поручителя є наступним:

повернути до 17 вересня 2012 року кредит в сумі 6 106 158,16 грн;

сплатити відсотки за користування кредитом 18,5% річних у гривні та 12,5% річних у євро;

сплатити інші комісії та платежі, передбачені кредитним договором № 53/КЛ/2007-978;

сплатити пеню, штрафи в розмірі і випадках, передбачених кредитним договором та відшкодувати у випадках, передбачених статтею 22 ЦК України;

достроково повернути кредит та сплатити відсотки за користування ним у випадках, передбачених кредитним договором.

Позичальник зобов`язався здійснювати щомісячне погашення нарахованих процентів за траншами у валюті кредиту до п`ятого числа місяця, наступного за звітним (пункт 3.2.3 кредитного договору № 53/КЛ/2007-978).

Останній платіж у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 53/КЛ/2007-978 ЗАТ «Макарово» здійснило 07 листопада 2008 року.

Згідно із пунктом 3.2.15 кредитного договору № 53/КЛ/2007-978 позичальник зобов`язаний достроково погасити заборгованість за кредитною лінією та/або траншами, виданими у межах кредитної лінії, процентами за їх користування, а також суму неустойки та комісії у випадку хоча б одноразового порушення будь-якої умови цього договору.

Пунктом 3.3.8 кредитного договору № 53/КЛ/2007-978 визначено право банку (кредитора) вимагати дострокового погашення траншів, виданих в межах кредитної лінії, і нарахованих процентів за ними у випадку хоча б одноразового порушення позичальником строку повернення процентів за кредитом та/або кредиту (його частини), а також у разі порушення позичальником будь-яких інших умов цього договору та договорів, що забезпечують виконання зобов`язань позичальника за цим договором.

Оцінивши пункти 3.2.15 і 3.3.8 кредитного договору №53/КЛ/2007-978 у взаємному зв`язку, суд апеляційної інстанції встановив, що з обов`язком позичальника достроково повернути кредит у разі допущення хоча б одного порушення умов договору кореспондується право кредитора вимагати такого повернення. При цьому відповідна процедура, зокрема момент виникнення даного обов`язку, ні вказаними пунктами, ні іншими умовами договору не визначена.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 05 вересня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 08 грудня 2016 року, визнано припиненою поруку ОСОБА_1 за кредитними зобов`язаннями ЗАТ «Макарово», які виникли на підставі кредитної угоди № 52/КЛ/2007-978 і кредитного договору про відкриття кредитної лінії з вільним режимом кредитування № 51/КЛ/2007-978/980.

З висновку експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи від 27 травня 2016 року № 15437/15-45/5227/522816-45 суд встановив, що поданий ПАТ КБ «Надра» розрахунок заборгованості за кредитним договором № 53/КЛ/2007-978 частково відповідає умовам договору і документам щодо видачі/погашення кредиту. Документально підтвердженою є заборгованість станом на 01 липня 2014 року у загальному розмірі 17 894 114,21 грн і 206 425,47 євро, з яких:

- заборгованість за тілом кредиту - 8 684 238,15 грн та 121 650,43 євро;

- заборгованість за процентами - 5 350 943,21 грн та 84 775,04 євро;

- заборгованість зі сплати комісійної винагороди за видачу кредиту - 61 003,64 грн;

- заборгованість зі сплати комісійної винагороди за управління кредитом - 2 914,76 грн;

- пеня за несвоєчасне погашення кредиту - 682 195,15 грн;

- пеня за несвоєчасну сплату процентів - 380 761,81 грн;

- інфляційні втрати у зв`язку з несвоєчасним погашенням кредиту - 967 815,01 грн;

- інфляційні втрати у зв`язку з несвоєчасною сплатою процентів - 577 485,12 грн;

- три проценти річних, нараховані у зв`язку з несвоєчасним погашенням кредиту, - 731 042,44 грн;

- три проценти річних, нараховані у зв`язку з несвоєчасною сплатою процентів, - 455 714,90 грн.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків.

За правилом частини першої статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У частині другій статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

В оцінці застосування наведених норм права Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

У досудовому порядку ПАТ КБ «Надра» з вимогою про дострокове погашення кредитної заборгованості до ЗАТ «Макарово» не зверталося; цей позов до позичальника і поручителя банк подав у листопаді 2009 року.

Судами встановлено, що згідно з умовами укладеного 21 травня 2008 року між сторонами договору поруки, яким викладено у новій редакції розділ «Визначення термінів» договору поруки від 17 вересня 2007 року, відповідно до якого у частині кредитного договору № 53/КЛ/2007-978 обсяг зобов`язань поручителя є наступним:

повернути до 17 вересня 2012 року кредит в сумі 6 106 158,16 грн;

сплатити відсотки за користування кредитом 18,5% річних у гривні та 12,5% річних у євро;

сплатити інші комісії та платежі, передбачені кредитним договором № 53/КЛ/2007-978;

сплатити пеню, штрафи в розмірі і випадках, передбачених кредитним договором та відшкодувати у випадках, передбачених статтею 22 ЦК України;

достроково повернути кредит та сплатити відсотки за користування ним у випадках, передбачених кредитним договором.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга, третя статті 554 ЦК України).

Визначаючи дійсний розмір заборгованості за кредитним договором, апеляційний суд врахував вищенаведені правові висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та обґрунтовано виходив з того, що відповідальність поручителя за тілом кредиту за договором про відкриття кредитної лінії з вільним режимом кредитування № 53/КЛ/2007-978 обмежується сумою у розмірі 6 106 158,16 грн, що узгоджено сторонами у договорі поруки від 21 травня 2008 року, яким внесено зміни до договору поруки від 17 вересня 2007 року, а вимоги банку в частині нарахованих процентів та пені підлягають задоволенню лише в межах строку дії договору.

Доводи касаційної скарги про те, що визнання апеляційним судом ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» правонаступником ПАТ КБ «Надра» за умови відсутності письмової заяви ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста», тобто його особистого волевиявлення, направленого на набуття правового статусу правонаступника позивача, порушує принцип диспозитивності цивільного процесу, колегія суддів відхиляє виходячи з наступного.

Так, 20 травня 2021 року ухвалою Київського апеляційного суду, занесеною до протоколу судового засідання, у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про закриття провадження у справі відмовлено та ухвалено провести заміну позивача ПАТ КБ «Надра» на його правонаступника - ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста».

Відповідно до договору про відступлення прав вимоги від 06 грудня 2019 року, укладеного між ПАТ КБ «Надра» та ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста», посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіним М. А., за реєстровим № 950, банк відступає новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває права вимоги банку до позичальників, поручителів, іпотекодавців та заставодавців, зазначених у додатках № 1, № 2 до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників за кредитними договорами, договорами про надання кредиту (овердрафту), договорами поруки, договорами іпотеки та застави з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно з реєстром у додатках № 1, № 2 до цього договору.

Встановлено, що згідно з листом-повідомлення від 13 грудня 2019 року, первісний кредитор та новий кредитор повідомили ОСОБА_1 про укладення договору про відступлення прав вимоги за указаними кредитними договорами як заставодавця та поручителя боржника ЗАТ «Макарово» та зазначили, що первісний кредитор відступив шляхом продажу новому кредитору право вимоги до боржника за кредитними договорами від 17 вересня 2007 року № 51/КЛ/2007-978/980, № 52/КЛ/2007-978, № 53/КЛ/2007-978 та договорами забезпечення: застави, поруки, іпотеки.

Відповідно до статті 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 лютого 2021 року у справі № 758/10554/16-ц (№ 61-17489св20) вказано: «…Суд будь-якої інстанції зобов`язаний залучити до участі у справі правонаступника сторони або третьої особи, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво прав та обов`язків відповідної особи, а правонаступник існує. Питання процесуальної правосуб`єктності сторони, третьої особи, їхніх правонаступників належать до тих, які суд має вирішити під час розгляду справи незалежно від стадії судового процесу. Не є перешкодами для з`ясування підстав процесуального правонаступництва межі розгляду справи у суді відповідної інстанції, а також предмет доказування за відповідними позовними вимогами…».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі

№ 643/17966/14-ц (провадження № 14-203цс19) зазначено: «стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню».

Договір відступлення права вимоги від 06 грудня 2019 року, укладений між ПАТ КБ «Надра» та ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста», недійсним у встановленому порядку не визнавався.

В силу прямого припису статті 204 ЦК України його правомірність презюмується.

Отже, апеляційний суд у відповідності до вимог частини першої статті 55 ЦПК України обгрунтовано залучив до участі у справі правонаступника ПАТ КБ «Надра» - ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста».

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Щодо зупинення виконання рішення

Відповідно до частини 3 статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Враховуючи те, що ухвалою Верховного Суду від 11 січня 2022 року зупинено виконання постанови Київського апеляційного суду від 16 вересня 2021 року до закінчення касаційного провадження, тому виконання рішення на підставі частини 3 статті 436 ЦПК України підлягає поновленню.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

Постановив:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного суду від 16 вересня 2021 року залишити без змін.

Поновити виконання постанови Київського апеляційного суду від 16 вересня 2021 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

С. Ю. Бурлаков

М. Є. Червинська