Справа № 199/5172/22
(2-о/199/168/22)
РІШЕННЯ

Іменем України

05.08.2022 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Авраменка А.М.,

при секретарі судового засідання Хамула А.С.,

за участю: заявників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

заінтересованої особи ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро цивільну справу окремого провадження за заявою ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , заінтересована особа ОСОБА_5 , про видачу обмежувального припису,

ВСТАНОВИВ:

02 серпня 2022 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська звернулись заявники із вищевказаною заявою окремого провадження, в якій просили суд видати обмежувальний припис відносно заінтересованої особи строком на шість місяців із покладенням на кривдника обов`язків у вигляді заборони наближатися на 100 м до місця фактичного проживання заявників, а також заборони перебувати в місці спільного проживання (перебування) заявників у кв. АДРЕСА_1 . Вимоги мотивовані тим, що заінтересована особа ОСОБА_3 , який є сином та братом заявників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відповідно, протягом 2020-2021 років неодноразово вчиняв психологічне та фізичне домашнє насильство відносно заявників, за що відносно нього видавався терміновий заборонний припис, а також він двічі у 2021 році притягався до адміністративної відповідальності за ст.173-2 КУпАП, відносно нього також розпочато кримінальне провадження. За таких обставин, посилаючись на те, що ОСОБА_3 у 2022 році, намагаючись виставити себе потерпілим, неодноразово звертався до поліції зі скаргами, спрямованими на притягнення його матері заявника ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього психологічного насильства відносно нього, а провадження за вказаними скаргами закривалось судом, заявники просили задовольнити їх заяву в повному обсязі.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 серпня 2022 року заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі окремого провадження, розгляд якої призначено у судове засідання.

В судовому засіданні заявники вимоги своєї заяви підтримали, наполягали на їх задоволенні в повному обсязі.

Заінтересована особа в судовому засіданні проти задоволення заяви заперечував, посилаючись на те, що саме заявники провокують його і вчиняють конфлікти із ним, ображають його та його дружину.

Вислухавши учасників справи та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до напутнього висновку на підставі нижчевикладеного.

Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що заінтересована особа у справі ОСОБА_3 є сином та братом заявників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відповідно, що встановлено судом у відповідності до ст.82 ч.1 ЦПК України, а також вбачається зі змісту копії протоколів про адміністративне правопорушення і постанов суддів, ухвалених за наслідками розгляду таких протоколів.

Також судом встановлено, що заявники зареєстровані та фактично мешкають у кв. АДРЕСА_2 частка у праві власності на яку належить заінтересованій особі, однак ОСОБА_3 за вказаною адресою з 2022 року не проживає, фактично мешкаючи за адресою АДРЕСА_3 . Викладені обставини встановлені судом у відповідності до ст.82 ч.1 ЦПК України, а також підтверджуються копіями паспортів заявників, копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до висновку спеціаліста судово-медичного експерта №565 від 20 лютого 2020 року у заявника ОСОБА_1 було виявлені тілесні ушкодження у вигляді синців та саден на тулубі та верхніх кінцівках, що спричинені від дії тупого твердого предмету (предметів), частина яких при ударі об такий (такі), можливо в термін, який вказує обстежена. Виявлені тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки. За твердженням заявників такі тілесні ушкодження були спричинені ОСОБА_1 її сином ОСОБА_3 19 лютого 2020 року в ході конфлікту з матір`ю за місцем її мешкання. Заінтересована особа в судовому засіданні вказані обставини не заперечував.

13 жовтня 2021 року постановою судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська у справі №199/7889/21 (провадження №3/199/4137/21) ОСОБА_3 визнано винуватим за ст.173-2 ч.1 КУпАП у вчиненні 23 вересня 2021 року близько 19 години 00 хвилин за адресою АДРЕСА_4 домашнього насильства психологічного характеру відносно його сестри ОСОБА_2 , яке виявилось у вчиненні сварки, висловленнях нецензурною лайкою, погрозах фізичною розправою, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої. На правопорушника накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави. Постанова судді набрала законної сили 25 жовтня 2021 року. Копія постанови наявна у даній цивільній справі.

01 грудня 2021 року постановою судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська у справі №199/9521/21 (провадження №3/199/4987/21) ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні 26 липня 2021 року о 15 годині 00 хвилин за адресою АДРЕСА_4 домашнього насильства психологічного характеру відносно його матері ОСОБА_1 , тобто у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 ч.2 КУпАП. Однак провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 закрито у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності. Постанова судді набрала законної сили 14 грудня 2021 року, а її копія наявна у матеріалах даної цивільної справи.

04 грудня 2021 року на підставі постанови судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська у справі №199/9521/21 щодо наявності в діях ОСОБА_3 ознак складу кримінального правопорушення, порушено кримінальне провадження №0000615 за ст.125 ч.1 КК України, потерпілою значиться ОСОБА_6 . Викладене підтверджується копією витягу з ЄРДР.

Зі змісту відтвореного та дослідженого в судовому засіданні звукозапису, наданого заявниками, підтверджено висловлювання ОСОБА_3 на адресу його матері погрози, що полягала у завданні шкоди її життю та здоров`ю. За поясненнями заявників саме вказаний звукозапис із погрозою і став підставою для початку вищевказаного кримінального провадження №0000615.

Також судом з`ясовано, що ОСОБА_3 неодноразово звертався до поліції зі скаргами на свою мати ОСОБА_1 з вимогами про притягнення її до відповідальності за вчинення правопорушень, зокрема домашнього насильства. За наслідками таких звернень відносно ОСОБА_1 13, 21 квітня, 30 травня 2022 року працівниками поліції складались протоколи про адміністративне правопорушення, передбачене ст.173-2 КУпАП, які направлялись до суду для розгляду по суті. Викладене підтверджується копіями заяв та протоколів.

28 квітня 2022 року постановою судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська у справі №199/1929/22 (провадження №3/199/1091/22) ОСОБА_1 було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 ч.1 КУпАП, а саме у вчиненні відносно сина ОСОБА_3 домашнього насильства психологічного характеру. При цьому на підставі ст.22 КУпАП ОСОБА_1 звільнено від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням, в силу малозначності скоєного нею правопорушення. Викладене підтверджується копією відповідної постанови, яка набрала законної сили 10 травня 2022 року.

12 травня 2022 року постановою судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська закрито провадження у справі №199/2254/22 (провадження №3/199/1286/22) про адміністративне правопорушення, передбачене ст.173-2 ч.1 КУпАП, відносно ОСОБА_1 у зв`язку із відсутністю в її діях складу вказаного правопорушення. Наведене підтверджується копією означеної постанови, яка за наслідками апеляційного перегляду залишена без змін та набрала законної сили 14 червня 2022 року.

06 липня 2022 року постановою судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська у справі №199/1929/22 (провадження №3/199/1091/22) ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 ч.1 КУпАП, із накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу за вчинення 11 квітня 2022 року за адресою АДРЕСА_4 домашнього насильства психологічного характеру відносно її сина ОСОБА_7 . Викладене підтверджується копією постанови судді.

Крім того, на підставі відтворення та дослідження в судовому засіданні наданих ОСОБА_3 в якості доказів звуко- та відеозаписів судом з`ясовано, що у 2022 році, зокрема у квітні місяці, неодноразово між учасниками справи виникали сварки та конфлікти, які за своїм змістом носять обопільний характер, полягають у проявах агресії та висловлюванні образ і заявниками, і заінтересованою особою один стосовно одного. При цьому, як вбачається з пояснень учасників справи та змісту вказаних записів, конфлікт триває між його сторонами вже тривалий час, а виник з приводу користування спільним майном кв. АДРЕСА_1 , частка у праві власності на яку належить ОСОБА_3 , і де проживають заявники.

Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані положеннями ЦПК України, Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Так, за змістом ст.ст.350-2, 350-3 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Заінтересованими особами у справах про видачу обмежувального припису є особи, стосовно яких подано заяву про видачу обмежувального припису. Аналогічні положеннями містить норма ст.26 ч.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Відповідно до ст.1 ч.1 п.п.3, 4, 6, 8, 14, 17 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне насильство форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Кривдник особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Особа, яка постраждала від домашнього насильства (постраждала особа), особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі.

Згідно ст.3 ч.2 п.п.7, 11 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: батьки (мати, батько) і дитина (діти), рідні брати і сестри.

Нормою ст.24 ч.1 п.2 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать обмежувальний припис стосовно кривдника.

Положеннями ст.1 ч.1 п.7 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальний припис стосовно кривдника встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Частинами 2, 4 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», ч.2 ст.350-6 ЦПК України встановлено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

Частиною 3 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Згідно п.9 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» оцінка ризиків оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Відповідно до ч.6 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» про видачу обмежувального припису кривднику суддя у встановлений законом строк інформує уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) постраждалої особи для взяття кривдника на профілактичний облік, а також районні, районні у містах Києві і Севастополі державні адміністрації та виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад за місцем проживання (перебування) постраждалої особи. Аналогічні положення містить норма ст.350-8 ч.2 ЦПК України.

За змістом ст.ст.10, 13, 81, 294 ЦПК України суд розглядає справи в межах вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Кожний учасник справи повинен довести обставини, які мають значення для справи і на які він посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожний учасник справи несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій. Доказування не можу ґрунтуватись на припущеннях.

Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті.

Аналізуючи встановлені в судовому засіданні на підставі таких доказів фактичні обставини в контексті викладених вище норм законодавства, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви окремого провадження, ґрунтуючи своє рішення на наступному.

Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Оцінка ризиків полягає в оцінюванні вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства та загальної оцінки ситуації вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи. Під час розгляду питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Тимчасові обмеження прав особи, що здійснює домашнє насильство, мають бути пропорційними меті застосування щодо неї обмежувального припису. Строк дії обмежувального припису має бути пропорційним і достатнім та визначається судом із урахуванням оцінки ризиків.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 05 вересня 2019 року по справі №756/3859/19, від 24 жовтня 2019 року по справі №415/10120/18, від 26 лютого 2020 року по справі №154/1692/19, від 20 травня 2020 року по справі №673/1607/19, від 11 березня 2021 року по справі №463/2162/20, від 30 червня 2021 року по справі №361/4690/20, від 14 липня 2021 по справі №646/3036/20.

Окрім того, при вирішенні справ зазначеної категорії справ сліду враховувати, що притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства (правопорушення, передбаченого ст.173-2 КУпАП) може бути підставою для застосування заходів обмежувального припису (постанова Верховного Суду від 26 вересня 2019 року по справі №452/317/19-ц). Електронні докази у вигляді смс-повідомлень та запису телефонних розмов на підтвердження факту вчинення психологічного насильства повинні враховуватися судом для всебічного, повного та об`єктивного розгляду справи (постанова Верховного Суду від 12 березня 2020 року по справі №159/4550/19). А тимчасове обмеження права власності або користування кривдника житловим приміщенням з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. Під час вирішення питання щодо застосування такого заходу суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність втручання у права і свободи особи-кривдника, враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою останнього (постанови Верховного Суду від 28 квітня 2020 року по справі №754/11171/19, від 17 лютого 2021 року у справі №766/13927/20-ц).

Керуючись наведеними правовими висновками, виходячи з аналізу зазначених вище норм закону, суд приходить до висновку, що під час розгляду справи дійсно знайшли своє підтвердження факти вчинення ОСОБА_3 відносно своєї матері та сестри домашнього насильства психологічного характеру, що підтверджується копією висновку спеціаліста судового-медичного експерта, звукозаписом конфлікту між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , а також копіями відповідних постанов Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 жовтня 2021 року та 01 грудня 2021 року, якими ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.173-2 КУпАП. Разом з тим, події такого домашнього насильства, вчиненого ОСОБА_3 відносно до заявників та зафіксованого вказаними доказами, мали місце 1-2 роки до моменту звернення заявників до суду із даною заявою окремого провадження про видачу обмежувального припису. За період із вказаного часу і до теперішнього моменту, зокрема протягом 2022 року, судом не встановлено наявність нових проявів та вчинення ОСОБА_3 нових актів домашнього насильства відносно заявників, а останніми не подано суду доказів продовження вчинення такого насильства з боку ОСОБА_3 , як і не доведено наявність ризиків вчинення ним домашнього насильства в майбутньому. Більш того, протягом 2022 року вже саму заявницю ОСОБА_1 двічі було визнано винною у вчиненні домашнього психологічного характеру відносно її сина ОСОБА_3 , а не навпаки. Крім того, з наданих ОСОБА_3 в ході розгляду справи доказів, а також з інших матеріалів справи вбачається, що між учасниками справи триває вже довгий час конфлікт з приводу користування квартирою, в якій мешкають заявники та частка у праві власності на яку належить ОСОБА_7 . При цьому такий конфлікт, зокрема у 2022 році, носить характер обопільного, в якому кожна із сторін конфлікту ображає іншу, проявляє агресію, висловлює образи тощо. За таких обставин, приймаючи до уваги, що конфлікт, сварка може вважатись актом домашнього насильства однієї особи над іншою, якщо переважно має односторонній, однобічній характер, тобто такий, де одна сторона виступає як безумовний кривдник, а інша як постраждала від такого насильства, однак у правовідносинах учасників справи такого одностороннього забарвлення їх конфлікту наразі, з огляду на надані суду докази, не вбачається, як і наявності ризиків вчинення ОСОБА_3 нових актів домашнього насильства або продовження тих, які підтверджені і мали місце 1-2 роки до моменту звернення до суду заявників із даною заявою, суд приходить до висновку про відсутність достатніх підстав для задоволення даної заяви та для видачі обмежувального припису.

При цьому, суд не приймає до уваги в якості належних доказів по справі письмові звернення ОСОБА_3 до правоохоронних органів зі скаргами на свою матір та/або сестру, оскільки самі по собі такі звернення без належних доказів, що підтверджують викладені в них обставини, не свідчать про дійсність вчинення викладених в них подій.

Критично суд оцінює та не приймає до уваги твердження заявників про достатність як доказів вчинення ОСОБА_3 домашнього насильства та зумовлених цим для заявників негативних наслідків і ризиків посилання та факти ініціювання ОСОБА_3 притягнення своєї матері ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.173-2 КУпАП, оскільки два факти вчинення таким заявником домашнього насильства відносно сина знайшли своєї підтвердження за наслідками розгляду суддями відповідних протоколів про адміністративні правопорушення, що вказувалось вище. Крім того, того особа не може бути обмежена у праві на захист своїх прав, зокрема шляхом звернення до правоохоронних органів, і реалізація такого права, за умови відсутності явних ознак зловживання таким правом і його спрямованості виключно на шкоду іншій особі, не може сама пособі вважатись вчиненням домашнього насильства.

У відповідності до ст.350-5 ч.3 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.1, 3, 24, 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», ст.ст.2, 4, 7, 10, 13, 19, 23, 76-81, 211, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 293, 294, 315-319, 350-1-350-8, 352, 354, 355 ЦПК України ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні заяви окремого провадження ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_5 ), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_5 ), заінтересована особа ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_3 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_5 ), про видачу обмежувального припису відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 09 серпня 2022 року.

Суддя А.М. Авраменко