08.09.2022 Єдиний унікальний номер 205/688/22
Єдиний унікальний номер судової справи: 205/688/2022
Номер провадження: 2/205/1554/2022
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2022 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Мовчан Д.В.

при секретарі Волкобоєвої А.О.

за участю: позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом вселення,-

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

ОСОБА_1 (далі Позивач) звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом вселення.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що йому,ОСОБА_1 , на праві приватної спільної часткової власності належить 3/4 частини квартири АДРЕСА_1 . Власником іншої 1/4 частини вищевказаної квартири є чоловік його матері ОСОБА_2 (далі Відповідач).

Далі позивач зазначає, що після смерті його матері і дружини відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_2 почав неприязно ставитися до нього, вчиняв конфлікти і сварки, а в подальшому замінив замок на внутрішніх вхідних дверях спірної квартири, і з початку 2021 року взагалі відмовився впускати його до такого житлового приміщення.

У зв`язку з вищевикладеним, позивач змушений звернутися до суду та просити усунути йому, ОСОБА_1 , перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , шляхом вселення його, ОСОБА_1 , у вищевказану квартиру, зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , та передати ОСОБА_1 комплекти ключів від замків на двох вхідних дверях вищевказаної квартири.

Відповідач у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк, відзив на позовну заяву не подав.

Будь-яких інших заяв по суті справи до суду також не надходило.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

21 червня 2022 року у судовому засіданні позивачем було заявлено клопотання про виклик та допит свідка.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі по мотивам, що викладені у позовній заяві.

Відповідач в судовому засіданні проти задоволені позовних вимог заперечував. Однак вмотивувати підставу своїх заперечень суду не спромігся, на питання головуючого по справі уникав чітких відповідей на поставленні питання, пов`язані із предметом спору, всі надані пояснення такого учасника справи фактично зводились до з`ясування особистих стосунків із позивачем по справі.

ІІІ. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою від 21 червня 2022 року в задоволені клопотання позивача про допит свідка по цивільній справі за вищевказаним позовом було відмовлено.

З огляду на викладені вимоги процесуального законодавства, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів, та аргументів сторін, суд ухвалює рішення про задоволення позову з огляду на наступне.

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 21.03.1994 року, виданого виконкомом міської Ради народних депутатів згідно з розпорядженням (наказом) від 21.03.1994 року за № 6/835-94, зареєстрованого в Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради та внесено у реєстрову книгу за № 137п-82.

Судом також встановлено, що ОСОБА_1 є також власником 1/4 частини вказаної квартири за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.06.2019 року, виданого державним нотаріусом Другої дніпровської державної нотаріальної контори за реєстровим № 2-581, спадкова справа № 7/2016. Речове право на таку частку зареєстровано 20.06.2019 року за позивачем у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним № 101, що підтверджується відповідним витягом з такого реєстру № 171026198 від 20.06.2019 року.

Таким чином матеріалами справи підтверджено, що позивач є власником 3/4 частин вказаної квартири АДРЕСА_1 .

Матеріалами справи також підтверджено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 20.06.2019 року державним нотаріусом Другої дніпровської державної нотаріальної контори, 1/4 частина квартири АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності відповідачеві ОСОБА_2 .

Судом також встановлено, що у спірній квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровані сторони у справі: ОСОБА_1 з 30.09.1985 року по 10.05.1988 року, та з 15.05.1990 року і по теперішній час, ОСОБА_2 з 12.06.2001 року і по теперішній час, що підтверджується повідомленням Відділу обліку проживання фізичних осіб Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 29.12.2021 року за № 10/5-2504.

Також судом встановлено, що між сторонами протягом тривалого часу існують стійки неприязні стосунки. Також із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звертався до ВП № 3 Дніпровського районного управління поліції Національної поліції в Дніпропетровській області стосовно перешкоджання йому користуватися житловим приміщенням ОСОБА_2 , однак вказаним органом національної поліції йому рекомендовано звернутися до суду, оскільки в діях відповідача відсутні ознаки кримінального чи адміністративного правопорушення, а мають місце цивільно-правові відносини.

Судом також встановлено, а сторонами визнано, що на час розгляду даної справи позивач фактично позбавлений доступу до квартири за адресою: АДРЕСА_2 , через створення відповідачем перешкод. Обґрунтовуючи створення таких перешкод відповідач посилається на обставини неможливості спільного проживання сторін, та наявності у позивача іншого житла.

Таким чином суд доходить висновку, що в даному випадку виник спір між відповідачем та позивачем, саме з приводу користування вказаною квартирою.

V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом.

Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті316, 317, 319, 321 ЦК України).

Стаття 41 Конституції України визначає, що використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства.

Права власника житлового будинку, квартири визначені статтями 317,383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

З наведеного можна зробити висновок, що законодавець при прийнятті ЦК України у вказаній статті не визначив особливостей застосування норм ЦК України до житлових правовідносин в цілому, разом з тим відносини, які регулюються ЖК Української РСР, у своїй більшості є цивільно-правовими та мають регулюватися саме нормами ЦК України.

Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо цього майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Вказана норма визначає право власника, у тому числі житлового приміщення, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому немає значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Також аналіз наведених норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, в тому числі й шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю (негаторний позов).

Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 337/4446/18 та від 30 вересня 2019 року у справі № 174/51/17.

В даному випадку судом встановлено, що позивач, який є співвласником житлового приміщення та має там зареєстроване місце проживання, не має змоги користуватись такою спірною квартирою через перешкоди, які створені відповідачем.

Також при розгляді справи по суті, суд враховує баланс інтересів сторін спору.

Судом зокрема встановлено, що спірна житлова квартира складається з двох житлових кімнат, кухні, ванної кімнати, вбиральні, коридору та лоджії, що підтверджується технічним паспортом. При цьому у такий квартирі фактично проживає лише відповідач.

Відтак вказане житлове приміщення відповідає вимогам житлового законодавства для проживання в ньому позивача та відповідача, а у випадку спору щодо порядку користування таким приміщенням сторони не позбавлені права звернутись до суду із відповідним позовом.

За таких обставин, суд вважає, що права та інтереси позивача були порушені відповідачем, і вказані порушені права та інтереси підлягають захисту судом, у спосіб усунення ОСОБА_1 перешкоди у користуванні належною йому на праві спільної часткової власності 3/4 частини квартири за адресою: АДРЕСА_2 , та шляхом його вселення до спірної квартири та встановлення зобов`язання для відповідача не чинити перешкоди позивачеві у користуванні спірним житловим приміщенням. У зв`язку із чим позов підлягає задоволенню у його повному обсязі.

VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору в загальному розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 29, 316, 317, 383, 385, 386, 391 ЦК України, керуючись ст.ст.12, 13, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом вселення, - задовольнити в повному обсязі.

2. Усунути перешкоди ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ) у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , шляхом вселення ОСОБА_1 у вищевказану квартиру.

3. Зобов`язати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ) не чинити перешкоди ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ) у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , та передати ОСОБА_1 комплекти ключів від замків на двох вхідних дверях вищевказаної квартири.

4. Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ) пропорційно до розміру задоволених позовних вимог понесені та документально підтверджені судові витрати по справі у вигляді судового збору у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Суддя: Д.В. Мовчан