Справа №705/3904/19
2/705/307/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2022 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Піньковського Р.В.

секретаря судового засідання Романової О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Умань цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва, відділу державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту з нерухомого майна,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про скасування арешту з нерухомого майна, в обґрунтування зазначивши наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла його дружина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були співвласниками квартири АДРЕСА_1 .

18.03.2019 року він звернувся до приватного нотаріуса Уманського міського нотаріального округу Черповицької І.Ю. по питанню прийняття спадщини після смерті дружини ОСОБА_3 , але нотаріусом йому було повідомлено, що постановою Солом`янського РВ ДВС ГТУЮ у м. Києві від 23.01.2012 року накладено арешт на все нерухоме майно його сина ОСОБА_2 .

Оскільки син помер, у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження має бути закрито і арешт, який був накладений на майно боржника, знімається.

У зв`язку із зазначеним, він 15.05.2019 року звернувся із письмовою заявою до Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ ГТУЮ у м. Київ, але йому було відмовлено у закритті провадження та знятті арешту, оскільки у них в провадженні з 02.08.2011 року перебували матеріали щодо примусового стягнення коштів з боржника, 23.01.2012 року було накладено арешт на майно боржника, але на цей час виконавче провадження відносно ОСОБА_2 знищено та підстав для зняття арешту вони не вбачають.

21.06.2019 року він повторно звернувся до відповідача, і йому повідомили, що виконавчий документ щодо його сина ОСОБА_2 07.02.2012 року направлено до уманського міського відділу державної виконавчої служби Уманського управління юстиції Черкаської області.

22.07.2019 року він звернувся з письмовою заявою до Уманського міського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Черкаській області і йому листом повідомили про те, що на виконанні відділу відносно ОСОБА_2 перебували виконавчі провадження за постановами ВДАІ від 20.07.2009 року, 22.06.2010 року та 10.09.2010 року, які на цей час знищені. Інших виконавчих проваджень у них не було.

Таким чином, підтвердження направлення виконавчого провадження № 28634334, відкритого відповідно до виконавчого листа 3-7043 від 02.08.2011 року Солом`янським РВ ДВС до Уманського РВ ДВС не існує і зазначене спростовується листом відповідача від 30.05.2019 року, у якому зазначено, що виконавче провадження відносно ОСОБА_2 знищено відповідно до п.п. 1,2 Розділу 11 «Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями», затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 07.06.2017 року № 1829/5.

Просить суд ухвалити рішення, яким зняти арешт та заборону на відчуження з нерухомого майна, яке належало на праві приватної власності ОСОБА_2 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , накладеного постановою державного виконавця територіального управління юстиції у місті Києві від 23.01.2012 року у виконавчому провадженні № 28634334, відкритому відповідно до виконавчого листа 3-7043 від 02.08.2011 року, виданого Солом`янським районним судом м. Києва.

Судові витрати стягнути з Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві на його, ОСОБА_1 , користь.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, на адресу суду надійшла письмова заява представника позивача ОСОБА_4 , у якій просить суд справу слухати у його відсутність та у відсутність позивача по справі. Позовні вимоги в частині скасування арешту з нерухомого майна, належного ОСОБА_2 підтримує, судові витрати просить не стягувати з відповідача по справі.

Представник відповідача відділу державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у підготовчому засіданні зазначила, що на виконанні у відділі відсутні будь-які виконавчі провадження щодо стягнення коштів з ОСОБА_2 . В подальшому, в судове засідання представник відповідача не з`явився, про причини неявки суд не повідомляли.

Представник відповідача Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва в судове засідання не з`явився, попередньо на адресу суду надійшов лист, у якому просять суд справу слухати у відсутність їх представника, при винесенні рішення покладаються на думку суду. У вказаному листі зазначають про те, що згідно перевірки Автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що на виконанні у Відділі перебувало виконавче провадження № 28634334 з примусового виконання постанови 3 3-7043 від 02.08.2011 виданого Солом`янським районним судом м. Києва про конфіскацію в дохід держави безпосереднього об`єкту порушення митних правил, а саме заморожених харчових продуктів. В разі неможливості провести конфіскацію стягнути з ОСОБА_2 на користь держави вартість товарів в розмірі 1450270,90 грн.

В ході проведення виконавчих дій майна, яке підлягає конфіскації, не розшукано, їм повідомлено, що конфіскований товар реалізовано. У зв`язку з цим, 23.01.2012 року державним виконавцем винесено постанову про накладення арешту на все майно, яке належить боржнику та внесено заборону на відчуження нерухомого та рухомого майна. 07.02.2012 року виконавчий документ, керуючись п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону, направлено за належністю до Уманського міського відділу державної виконавчої служби Уманського управління юстиції Черкаської області, за місцем фактичного проживання боржника. Підстав для зняття арешту з майна боржника у відділі немає. Більш детальну інформацію по вказаному виконавчому провадженню, надати позбавлені можливості, оскільки матеріали виконавчого провадження підлягають знищенню за строками зберігання.

Суд, врахувавши позицію сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до приписів ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом достовірно встановлено, що син позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , актовий запис про смерть № 3971, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у місті Києві.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна сформованого 18.03.2019 року за індексним номером 159974081, на підставі постанови про арешт майна боржника, 28634334. 23.01.2012 ВДВС Солом`янського РУЮ у м. Києві, зареєстровано арешт на все нерухоме майно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач, у зв`язку із неможливістю оформити право на спадкове майно після смерті його дружини ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_7 , актовий запис про смерть № 513, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого Уманським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, по причині накладення арешту на майно їх сина ОСОБА_2 , звернувся до Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ ГТУЮ у місті Києві. У своїй заяві від 15 травня 2019 року ОСОБА_1 просить закінчити виконавче провадження, відкрите Солом`янським РВ ДВС ГТУЮ у місті Києві відносно ОСОБА_2 , та зняти арешт з майна останнього.

Згідно повідомлення Солом`янського РВ ДВС ГТУЮ у місті Києві від 30.05.2019 року вих. № 35723 на вищевказану заяву, згідно перевірки Автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що на виконанні у Відділі перебувало виконавче провадження № 28634334 з примусового виконання постанови 3 3-7043 від 02.08.2011 виданого Солом`янським районним судом м. Києва про конфіскацію в дохід держави безпосереднього об`єкту порушення митних правил, а саме заморожених харчових продуктів. В разі неможливості провести конфіскацію стягнути з ОСОБА_2 на користь держави вартість товарів в розмірі 1450270,90 грн.

В ході проведення виконавчих дій майна, яке підлягає конфіскації, не розшукано, їм повідомлено, що конфіскований товар реалізовано. У зв`язку з цим 23.01.2012 року державним виконавцем винесено постанову про накладення арешту на все майно, яке належить боржнику, та внесено заборону на відчуження нерухомого та рухомого майна. 07.02.2012 року виконавчий документ, керуючись п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону, направлено за належністю до Уманського міського відділу державної виконавчої служби Уманського управління юстиції Черкаської області, за місцем фактичного проживання боржника. Підстав для зняття арешту з майна боржника у відділі немає. Більш детальну інформацію по вказаному виконавчому провадженню, надати позбавлені можливості, оскільки матеріали виконавчого провадження підлягають знищенню за строками зберігання.

Згідно заяви від 21 червня 2019 року позивач звернувся до Солом`янського РВ ДВС ГТУЮ у місті Києві щодо надання інформації про дату направлення виконавчого документу до іншого відділу ДВС.

У відповіді, наданій Солом`янським РВ ДВС ГТУЮ у місті Києві від 08.07.2019 року за вих. № 46141 на вищевказану заяву, крім попередньо наданої інформації щодо направлення виконавчого документу до Уманського міського відділу державної виконавчої служби Уманського управління юстиції Черкаської області за місцем фактичного боржника, більш детальної інформації про рух виконавчого провадження, не викладено.

Згідно заяви від 22.07.2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Уманського МВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області, у відповідь на яку в.о. начальника відділу повідомив позивача ОСОБА_1 про те, що на виконанні у відділі перебували: постанова ВДАІ № 430469 від 10.09.2010 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь держави штрафу в сумі 510,00 грн. 27.10.2010 року державним виконавцем по вказаному виконавчому документу винесено постанови про закінчення виконавчого провадження згідно п. 8 ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження»; постанова ВДАІ № 190936 від 22.06.2009 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь держави штрафу в сумі 510,00 грн. 11.10.2010 року державним виконавцем по вказаному виконавчому документу винесено постанову про закінчення виконавчого провадження згідно п. 8 ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження» та постанова ВДАІ № 225797 від 20.07.2009 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь держави штрафу в сумі 850,00 грн. 25.03.2010 року державним виконавцем по вказаному виконавчому документу винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу. Відкритих виконавчих проваджень відносно ОСОБА_2 згідно даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень у відділі не перебуває.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України від 02 червня 2016 року «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що одним із заходів примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.

Положеннями ч.1 ст.48 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Згідно статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Таким чином, державний виконавець зобов`язаний здійснювати примусове звернення стягнення з боржника в порядку, врегульованому Законом України «Про виконавче провадження», зокрема ст. ст. 48, 50, 56 цього Закону, відповідно до яких першочергово звертається стягнення на відповідні кошти боржника, рухоме майно, а за його відсутності на об`єкти нерухомості.

Статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Згідно п.3 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника.

Положеннями ч.1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» № 5 від 03 червня 2016 при розгляді позову про визнання права власності на арештоване майно та/або зняття арешту з майна судам слід всебічно і повно з`ясовувати обставини, наведені позивачем на підтвердження своїх вимог, неухильно дотримуватися при цьому як правових норм, що гарантують права осіб, які беруть участь у справі, так і положень про належність та допустимість доказів.

Пунктом 2 вказаної постанови встановлено, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або інші законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Положеннями статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплений принцип непорушності права приватної власності, що означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону, за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть, якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами.

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У відповідності з ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи визначені у заповіті.

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Положеннями ч.ч.1, 3 ст.1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Статтею 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

В судовому засіданні було встановлено, що позивач, як єдиний спадкоємець після смерті своєї дружини та сина мав намір отримати свідоцтво про право на спадкове майно, але йому стало відомо, що за життя сина, на належне йому майно було накладено арешт на підставі постанови Солом`янського РВ ДВС ГТУЮ у місті Києві. Звернувшись із заявою про зняття арешту з майна, оскільки його син, який є боржником у виконавчому провадженні, помер, позивач отримав відповідь, що усі обставини виконавчого провадження викласти неможливо через сплив часу та знищення усіх матеріалів виконавчого провадження, а також зазначено, що виконавчий документ передано до Уманського МВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області, за місцем реєстрації боржника. У відповідності до наявної інформації на виконанні у Відділі виконавчої служби відсутні будь-які відкриті виконавчі провадження, що було підтверджено представником Відділу у судовому засіданні.

Тобто у матеріалах справи відсутні докази про те, що на даний час існує потреба в арешті вищезазначеного майна. Таким чином, арешт накладений на майно порушує право власності позивача.

Виходячи з вище викладеного, з урахуванням вимог ст. ст. 39, 40 ЗУ «Про виконавче провадження», а також, що на час звернення із заявою до суду за наявності арешту (обтяження) накладеного на майно, порушується право позивача на отримання та оформлення спадщини, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися спадковим майном, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 16, 316, 317, 321, 391, 1216, 1218, 1220, 1268, 1296 ЦК України, ст. 39, 40, 59 ЗУ «Про виконавче провадження», ст.ст. 12, 13, 30, 76-89, 141, 223, 258, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Зняти арешт та заборону на відчуження з нерухомого майна, яке належало на праві приватної власності ОСОБА_2 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , накладеного постановою державного виконавця територіального управління юстиції у місті Києві від 23.01.2012 року у виконавчому провадженні № 28634334, відкритому відповідно до виконавчого листа 3 3-7043 від 02.08.2011 року, виданого Солом`янським районним судом м. Києва.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Р. В. Піньковський