Ухвала

Іменем України

01 грудня 2022 року

м. Київ

справа № 442/494/22

провадження № 61-11569ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Коломієць Г. В.,

розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Крупи Евеліни Михайлівни, на постанову Львівського апеляційного суду від 04 жовтня 2022 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та рішення приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича, заінтересована особа - акціонерне товариство «Таскомбанк»,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І. М., стягувач - акціонерне товариство «Таскомбанк» (далі - АТ «Таскомбанк»), у якій просив суд визнати незаконними дії приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І. М. щодо накладення арешту на рахунок для виплати заробітної плати в акціонерному товаристві комерційного банку «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), банківський рахунок НОМЕР_1 , та банківську картку, призначену для зарахування заробітної плати. Скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І. М. про арешт коштів боржника від 16 грудня 2021 року та зобов`язати приватного виконавця зняти арешт з рахунку для виплати заробітної плати, відкритому в АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_1 , банківський рахунок: НОМЕР_1 , та з банківської картки, призначеної для зарахування заробітної плати.

Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області

від 29 березня 2022 року скаргу задоволено.

Визнано дії приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І. М. при винесенні постанови від 16 грудня 2021 року

у виконавчому провадженні № 67932569 про арешт коштів боржника в частині накладення арешту на рахунок для виплати заробітної плати у АТ КБ «ПриватБанк», банківський рахунок НОМЕР_1 та банківську картку, призначену для зарахування заробітної плати, ОСОБА_1 , неправомірними.

Скасовано постанову про арешт коштів боржника від 16 грудня 2021 року, винесену приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Білецьким І. М. у виконавчому провадженні № 67932569 в частині накладення арешту на рахунок для виплати заробітної плати у АТ КБ «ПриватБанк», банківський рахунок НОМЕР_1 та банківську картку призначену для зарахування заробітної плати на ім`я ОСОБА_1 .

Зобов`язано приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І.М. зняти арешт з рахунку для виплати заробітної плати у АТ КБ «ПриватБанк», банківський рахунок НОМЕР_1

та банківську картку призначену для зарахування заробітної плати на ім`я ОСОБА_1 .

Постановою Львівського апеляційного суду від 04 жовтня 2022 року апеляційну скаргу АТ «Таскомбанк» задоволено.

Ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29 березня 2022 року скасовано і прийнято нове судове рішення, яким у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

У листопаді 2022 року представником ОСОБА_1 - адвокатом Крупою Е. М., шляхом формування документа в системі «Електронний суд», подано до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Львівського апеляційного суду від 04 жовтня 2022 року, у якій заявник просить постанову апеляційного суду скасувати, ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області

від 29 березня 2022 рокузалишити в силі.

Касаційну скаргу обґрунтовано тим, що апеляційний суд, відмовляючи

у задоволенні скарги, не врахував зміст пунктів 3, 14, 21 частини третьої

статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», а також на те, що виконавцем незаконно накладено арешт на картковий рахунок боржника, на який надходять зарплатні виплати.

1. Касаційна скарга подана до Верховного Суду з пропуском строку на касаційне оскарження, проте у змісті касаційної скарги заявник просить цей строк поновити, посилаючись на те, що останній пропущено з поважних причин, оскільки повний текст постанови Львівського апеляційного суду

від 04 жовтня 2022 року, ОСОБА_1 особисто не отримував. Повний текст оскаржуваної постанови отримано представником ОСОБА_1 23 жовтня

2022 року на підставі заяви про видачу повного тексту постанови апеляційного суду.

На підтвердження дати отримання повного тексту оскаржуваної постанови представник ОСОБА_1 - адвокат Крупа Е. М., посилається на дату опублікування на офіційному сайті Єдиного державного реєстру судових рішень (далі - ЄДРСР) повного тексту постанови Львівського апеляційного суду від 04 жовтня 2022 року, а саме 25 жовтня 2022 року.

Відповідно до статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Ураховуючи наведені заявником обставини, а також те, що за інформацією, яка міститься на офіційному сайті ЄДРСР, повний текст постанови Львівського апеляційного суду від 04 жовтня 2022 року складено 14 жовтня 2022 року, зареєстровано 24 жовтня 2022 року, а оприлюднено 25 жовтня 2022 року, Верховний Суд вважає, що строк на касаційне оскарження пропущено з поважних причин, а тому його слід поновити.

2. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог абзацу 6 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2,

3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з таких підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 є боржником у виконавчому провадженні №67932569 з примусового виконання виконавчого листа № 2-3144/2010, виданого 02 жовтня 2010 року Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області, про солідарне стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», правонаступником якого є АТ «Таскомбанк», заборгованості за кредитним договором № 034-2008-081 від 29 січня 2008 року, у розмірі

109 715,62 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить

868 805,08 грн.

Вказане виконавче провадження відкрите постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І. М. від 16 грудня

2021 року.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І. М. від 16 грудня 2021 року накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику, в межах суми звернення стягнення, з урахуванням основної винагороди приватного виконавця та витрат виконавчого провадження в розмірі 54 984,96 дол. США.

Копію зазначеної постанови направлено до виконання до банківських, інших фінансових установ та сторонам виконавчого провадження.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За приписами частини першої статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (стаття 19 Конституції України).

Частиною 1 статті 5 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» встановлено, що державний виконавець, приватний виконавець під час здійснення професійної діяльності є незалежними, керуються принципом верховенства права та діють виключно відповідно до закону.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей (пункт 7 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти боржника, що містяться на його рахунках у банківських установах. При цьому, змістом статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» не встановлено вичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.

Отже, при виконанні рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому, саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладати арешт, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до абзацу другого частини другої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

Крім того, виконавець, відповідно до частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження», може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі у разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Відповідно до частини 1 статті 73 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що стягнення не може бути звернено на такі виплати: 1) вихідну допомогу, що виплачується в разі звільнення працівника; 2) компенсацію працівнику витрат у зв`язку з переведенням, направленням на роботу до іншої місцевості чи службовим відрядженням; 3) польове забезпечення, надбавки до заробітної плати, інші кошти, що виплачуються замість добових і квартирних; 4) матеріальну допомогу особам, які втратили право на допомогу по безробіттю; 5) допомогу у зв`язку з вагітністю та пологами; 6) одноразову допомогу у зв`язку з народженням дитини;

7) допомогу при усиновленні дитини; 8) допомогу на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування; 9) допомогу на дітей одиноким матерям;

10) допомогу особам, зайнятим доглядом трьох і більше дітей віком до

16 років, по догляду за дитиною з інвалідністю, по тимчасовій непрацездатності у зв`язку з доглядом за хворою дитиною, а також на іншу допомогу на дітей, передбачену законом; 11) допомогу на лікування;

12) допомогу на поховання; 13) щомісячну грошову допомогу у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства громадян, які проживають на території, що зазнала радіоактивного забруднення; 14) дотації на обіди, придбання путівок до санаторіїв і будинків відпочинку за рахунок фонду споживання.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження», підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 905/361/19 (провадження № 12-28гс20), а також підтверджений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 квітня 2022 року в справі № 756/8815/20 (провадження

№ 14-218цс21).

У випадку, коли на стадії накладення арешту на грошові кошти боржника-фізичної особи, що знаходяться на рахунку боржника та є заробітною платою боржника, виконавцю не вдалось виявити правову природу (статус) цих грошових коштів, як коштів на які накладення арешту заборонено законом, то арешт на такі грошові кошти підлягає зняттю на підставі відповідного повідомлення банку або заяви боржника з наданням ним відповідних документів на підтвердження цього та/або за результатами перевірки зазначених звітів.

Заявник у змісті касаційної скарги посилається на те, що звертався до

АТ КБ «ПриватБанк» із заявою про зняття арешту з банківського рахунку, проте відповідно до відповіді банку заявнику було рекомендовано сформувати довідку про цільове призначення коштів із застосуванням системи інтернет-банкінгу та звернутись з вказаною довідкою до виконавця.

Заявник стверджує, що вчинення вказаних дій не дало жодного результату.

Водночас, апеляційним судом у змісті оскаржуваної постанови встановлено, що рахунок боржника НОМЕР_1 , відкритий в

АТ КБ «ПриватБанк», на кошти на якому приватним виконавцем накладено арешт, є саме поточним рахунком, на який, окрім заробітної плати, може бути зарахована будь-яка виплата (переказ), відтак, апеляційний суд дійшов правильного висновку, що зазначений рахунок не використовується виключно для зарахування заробітної плати.

Також апеляційний суд встановивши, що АТ КБ «Приватбанк», на який відповідно до змісту статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» покладено обов`язок визначати статус рахунка та можливість накладення арешту на кошти на ньому, постанову державного виконавця про накладення арешту на кошти боржника на рахунку не повернув останньому без виконання, відповідно дійшов висновку, що банк не визнав цей рахунок та кошти на ньому такими, на які законом заборонено накладати арешт та звертати стягнення.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладениму постанові Верховного Суду від 22 липня 2021 року у справі № 280/3860/20 (провадження № К/9901/32604/20), відповідно до змісту якого підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини

є, зокрема, отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Відповідно, встановивши, що рахунок боржника на який виконавцем накладено арешт не має спеціального режиму використання, а також те, що заявником вказані обставини не спростовано у встановленому законом порядку, апеляційний суд дійшов правильного висновку стосовно наявності підстав для скасування ухвали Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29 березня 2022 року з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І. М.

Колегія суддів звертає увагузаявникана те, що незазначення постанови Верховного Суду чи номера справи не означає, що апеляційний суд розтлумачив і застосував норму права не у спосіб, визначений Верховним Судом.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення убачається, що касаційна скарга є необґрунтованою, правильне застосовування апеляційним судом норм матеріального та процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені

у касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судового рішення та зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції, тому

у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись статтями 389, 390, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Крупи Евеліни Михайлівни, про поновлення строку на касаційне оскарження задовольнити.

Поновити представнику ОСОБА_1 - адвокату Крупі Евеліні Михайлівні, строк на касаційне оскарження постанови Львівського апеляційного суду від 04 жовтня 2022 року.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Крупи Евеліни Михайлівни, на постанову Львівського апеляційного суду від 04 жовтня 2022 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та рішення приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича, заінтересована особа - акціонерне товариство «Таскомбанк», відмовити.

Копію ухвали та додані до скарг матеріали направити заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Г. В. Коломієць