Провадження № 2-др/686/76/22
УХВАЛА

(про відмову у винесенні додаткового рішення)

26 вересня 2022 року м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд в складі: головуючого - судді Продана Б.Г., при секретарі Боднар А.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хмельницькому заяву ОСОБА_1

про відшкодування витрат на автотоварознавчу експертизу,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 06 лютого 2020 року цивільну справу №686/25322/17 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Дніпровського відділу ДВС м. Кам`янське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, ОСОБА_7 про визнання права власності на майно та витребування його з чужого незаконного володіння, - задоволено та зустрічну позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Дніпровського відділу ДВС м. Кам`янське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, ОСОБА_7 про визнання недійсним договір купівлі-продажу автомобіля, - залишено без задоволення.

Постановою Касаційного цивільного суду від 04.05.2022 року рішення від 06.02.2020 року залишено в силі.

Заявник вказує, що рішенням суду не було в повному обсязі вирішено питання розподілу судових витрат, оскільки по справі призначалась експертиза та позивач оплатила проведення судової автотоварознавчої експертизи в сумі 9 575,56 грн., однак рішенням суду від 06.02.2020 року не було вирішено питання щодо стягнення даних коштів з відповідачів.

Позивач просить винести додаткове рішення по справі, в якому слід вирішити питання про судові витрати, а саме: стягнення з відповідачів 9 575,56 грн. витрат за проведення експертизи.

У відповідності до ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Сторони повідомлялись про час та місце вирішення питання щодо прийняття додаткового рішення, їх неявка не перешкоджає розгляду питання по суті.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява не підлягає задоволенню.

У відповідності до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, витрат пов`язаних із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи (п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Вказані витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України).

Як встановлено ч. 1, 2 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Так, у ряді постанов Верховного Суду у справах № 922/676/21 від 14.12.2021, № 905/716/20 від 08.04.2021, № 916/2087/18 від 31.03.2021, № 922/3812/19 від 10.12.2020 зазначається, що у разі неподання учасником справи попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не було подано попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

Відповідно до вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів сторона зробила про це відповідну заяву.

Судом встановлено, що будь-яка заява позивача про стягнення судових витрат на проведення експертизи, як і оригінали квитанцій про її сплату в матеріалах справи відсутні. Лише 14.09.2022 року позивач надала оригінал квитанції про оплату вартості експертизи разом із заявою про ухвалення додаткового рішення.

Представник позивача неодноразао був присутнім у судовому засіданні, проте, всупереч вимогам ч. 8 ст. 141ЦПК України до моменту ухвалення рішення у даній справі представник позивача не надав суду детальний опис робіт (наданих послуг) та докази здійснених ним витрат, зокрема на проведення експертизи, як і не зробив відповідну заяву до ухвалення рішення судом.

Також, під час розгляду цивільної справи по суті будь-яких заяв про намір подання таких доказів після ухвалення рішення стороною позивача не подавалося, що суперечить викладеній в ч. 8 ст. 141 ЦПК України вимозі.

Беручи до уваги викладене, суд вважає, що позивачем було порушено порядок та строк подання заяви про стягнення судових витрат з наданням доказів, які підтверджують їх розмір, а відтак в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат, слід відмовити. Суд також зауважує, що судовий збір на користь позивача було стягнуто на підставі тих доказів, які було долучено до матеріалів справи.

Відповідно до статті 270 цього Кодексу у разі відмови у задоволені розподілу судових витрат, суд постановляє ухвалу про відмову у постановленні додаткового рішення.

На підставі вище викладеного, керуючись ст. ст. 133, 137, 141, 270, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про відшкодування витрат на автотоварознавчу експертизу, - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Хмельницького Апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя