КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2022року місто Київ

справа № 753/8033/22

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

за участю секретаря судового засідання - Савлук І.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою заявника ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 12 серпня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Заставенко М.О., повний текст рішення складено 17 серпня 2022 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Дарницький районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про встановлення факту смерті, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2022 року заявник ОСОБА_1 звернулася до Дарницького районного суду міста Києва із заявою, в якій просила:

встановити факт смерті її батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сватове Луганської області, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Маріуполь Донецької області, Україна.

В мотивування вимог посилалася на те, що вона є донькою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказувала, що після початку військового вторгнення у місті Маріуполь вона втратила зв'язок зі своїми батьками, а згодом дізналась, що ІНФОРМАЦІЯ_2 її батько помер.

Зазначала, що на підтвердження факту смерті батька, вона не має жодного доказу, окрім листування із сусідами та знайомими, оскільки місто Маріуполь на даний час окуповане, зі слів сусідів їй відомо, що смерть батька жодним чином не фіксувалась через військові дії у місті. Тіло батька декілька днів лежало разом з іншими померлими, а оскільки він був вчителем, колишні учні його впізнали та похоронили на цвинтарі села Виноградне Новоазовського району, 1424 акт.

Посилалася на те, що смерть батька вона не може зареєструвати та отримати відповідне свідоцтво.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 12 серпня 2022 року заяву ОСОБА_1 про встановлення факту смерті залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішеннями суду першої інстанції, заявник ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити заяву

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказувала на те, що посилаючись на недоведеність факту смерті та відсутність інших доказів, окрім скрін-шотів із переписками, суд першої інстанції не прийняв до уваги той факт, що її батько народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , був особою похилого віку, на момент смерті йому було 82 роки і ті обставини, у яких він опинився (постійні обстріли, стреси, відсутність комунікацій, медичної допомоги, їжі, води), дають підстави вважати його загиблим.

Зазначала, що суд мав би надати оцінку реаліям сьогодення місць, де ведуться бойові дії, і окупованих територій, де не функціонують підприємства, установи, організації, заклади освіти і охорони здоров`я, де люди в умовах постійного страху вимушені виживати без комунікацій та уникати надмірного формалізму при вирішенні справи.

Посилалася на те, що у якості додаткового доказу на підтвердження факту смерті батька вона надає відео з її матір`ю, що було отримано згодом від знайомих із Маріуполя, які іноді їй допомагають.

Вказувала, що суд першої інстанції проігнорував ту обставину, що можливість збору доказів смерті особи на окупованій території є обмеженою, у той час як встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України має істотне значення для реалізації цілої низки прав.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, у тому числі на електронну пошту. Від заявника надійшла заява, в якій остання просила розглядати справу у її відсутність. Від Дарницького районного у місті Києві ВДРАЦС ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) надійшла заява про розгляд справи у відсутність його представника.

Колегія суддів вважає за можливе розглядатисправу у відсутність осіб, які не з'явилися у судове засідання на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Відповідно до ч.ч.4, 5 ст.268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не надано належних доказів на підтвердження своїх вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов'язується з подальшим вирішенням спору про право.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зазначено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб'єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2020 року у справі №644/6785/18, зазначено, що суд вправі розглядати справи про встановлення юридичних фактів, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Тобто, від встановлення такого факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян та встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Таким чином юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи.

Статтею 315 ЦПК України визначено перелік справ про встановлення юридичних фактів, які розглядаються судом в порядку окремого провадження.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 315 ЦПК України встановлення факту смерті особи в певний час проводиться у разі неможливості реєстрації органом реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Статтею 317 ЦПК України визначено особливості провадження у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України.

Згідно роз`яснень, які викладені у п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин.

Доказами на підтвердження факту смерті є: медичні документи про смерть, письмова відмова органів державної реєстрації актів цивільного, неможливість одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт тощо.

Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях ( ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України).

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлю наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Докази мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме свідоцтва про народження заявника, ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_1 ) народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 , в графі батько вказано « ОСОБА_2 », в графі мати вказано « ОСОБА_4 ».

У зв`язку з реєстрацією шлюбу 17 квітня 1999 року заявник змінила прізвище з ОСОБА_1 на ОСОБА_1 .

З огляду на зазначене, ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_2 .

Звертаючись до суду з даною заявою, заявник вказувала на те, що після початку військового вторгнення у місто Маріуполь вона втратила зв'язок зі своїми батьками, а згодом дізналась, що ІНФОРМАЦІЯ_2 її батько помер. Зазначала, що вона фізично не може отримати довідку та свідоцтво про смерть батька.

Ні підтвердження факту смерті батька, ОСОБА_1 до суду першої інстанції надала скрін-шоти з переписками у месенджерах з сусідами, а до суду апеляційної інстанції відеозапис з її матір'ю ОСОБА_6 .

Разом з тим, колегія суддів вважає, що скрін-шоти з переписками у месенджерах з сусідами та відеозапис з ОСОБА_6 не є належними доказами, які могли б підтвердити факт смерті ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Маріуполь.

Інших належних доказів на підтвердження своїх вимог ОСОБА_1 не надала.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту смерті.

Крім того, колегія суддів вважає необхідним зазначити, що відповідно до ч.2 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Положеннями ч.3 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» із змінами, внесеними згідно із Законом №2217-IXвід 21 квітня 2022 року визначено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану.

15 грудня 2022 року заявником до суду апеляційної інстанції було надано копії: свідоцтва про смерть ОСОБА_2 та довідку про причини смерті, які були видані органом та особою на тимчасово окупованій території ДНР.

Вказані документи відповідно до ч.3 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» із змінами, внесеними згідно із Законом №2217-IX від 21 квітня 2022 року визнаються дійсними в Україні.

На підставі вищенаведеного колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанцій і не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, які передбачені ст.376 ЦПК України, як підстави для скасування рішення суду.

Отже, суд першої інстанції всебічно і об`єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу заявника ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 12 серпня 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: