Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

15 березня 2022 року м.Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Суходольського О.М.

з участю секретаря Культенко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Черкаси в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення частки у праві власності на спільне майно та стягнення грошової компенсації за вартість частки, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернулась до суду з позовом про припинення частки у праві власності на спільне майно та стягнення грошової компенсації за вартість частки.

В обґрунтування позовної заяви зазначила, що сторони з 14.11.1997 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який 14.06.2016 року розірвано, що підтверджується актовим записом №32 Смілянського МВ ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Черкаській області. Позивач вказує, що в період шлюбу до моменту фактичного припинення шлюбних відносин за спільні кошти ОСОБА_1 та ОСОБА_2 набуто майно, а саме: 22.06.2006 року частину вбудованого нежитлового приміщення першого поверху та підвалу площею 190,1 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 ; транспортний засіб марки «Ford B-MAX» 2013 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN код НОМЕР_2 .

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області у справі №703/2284/19 від 15.07.2021 року позов відповідача до позивача про поділ спільного майна подружжя нажитого за час шлюбу задоволено у повному обсязі. Визнано за позивачем право власності на Ѕ частину автомобіля «Ford» та право приватної власності на Ѕ частину вбудованого нежитлового приміщення першого поверху та підвалу площею 190,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Постановою Черкаського апеляційного суду від 20.10.2021 року рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 15.07.2021 року залишено в силі.

09.11.2021 року відповідач звернувся із позовом до Смілянського міськрайонного суду, в якому просив виділити в натурі частку в спільному майні подружжя, а саме виділити йому в натурі Ѕ частину вбудованого нежитлового приміщення першого поверху та підвалу площею 190,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому відповідач не ставить в суді питання про сплату компенсації позивачці за її Ѕ частину автомобіля «Ford», продовжуючи одноосібно ним користуватися.

Враховуючи вказані обставини, позивач звернулася до суду із вказаним позовом та просить суд припинити право власності ОСОБА_1 на автомобіль «Ford B-MAX» 2013 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN код НОМЕР_2 , та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 вартість Ѕ частини автомобіля «Ford B-MAX» в сумі 113375,00 грн, а також стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору, витрати на правову допомогу адвоката та витрати по судовій експертизі.

Сторони в судове засідання не викликались відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, проте в ухвалі про прийняття до розгляду та відкриття провадження від 13.01.2022 року відповідачу був наданий строк у 15 днів з дня отримання даної ухвали суду на подачу відзиву на позовну заяву.

07.02.2022 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , згідно якого відповідач позовні вимоги не визнає та просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі на підставах, зазначених у відзиві.

14.02.2022 року до суду від представника позивача адвоката Чорноіваненка Д.О. надійшла відповідь на відзив, згідно якої позивач заперечує надані відповідачем доводи у відзиві на позовну заяву та просить суд задовольнити позовну заяву в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно статті 364 ЦПК України співвласник майна має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

У відповідності до ч.2 ст.183 ЦПК України автомобіль є неподільною річчю, оскільки його не можна поділити без втрати його цільового призначення.

Відповідно до ст.365 ЦПК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Статтею 366 ЦПК України визначено, що кредитор співвласника майна, яке є у спільній частковій власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред`явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї. Якщо виділ в натурі частки із спільного майна має наслідком зміну його призначення або проти цього заперечують інші співвласники, спір вирішується судом. У разі неможливості виділу в натурі частки із спільного майна або заперечення інших співвласників проти такого виділу кредитор має право вимагати продажу боржником своєї частки у праві спільної часткової власності з направленням суми виторгу на погашення боргу. У разі відмови боржника від продажу своєї частки у праві спільної часткової власності або відмови інших співвласників від придбання частки боржника кредитор має право вимагати продажу цієї частки з публічних торгів або переведення на нього прав та обов`язків співвласника-боржника, з проведенням відповідного перерахунку.

Відповідно до вимог ч.3 ст.10, ч.1, 5, 6, 7, ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.82 ЦПК України визначено, що докази це будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч.1 ст.80 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до п.1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При вирішенні спору про поділ майна сторонами повинні бути доведені обставини, зокрема про наявність спірного майна, належність майна, вартість майна.

Зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 вбачається та підтверджено відповідачем, що 14.06.2016 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано, що підтверджується актовим записом №32 Смілянського МВ ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Черкаській області. Проте у підтвердження даної обставини сторонами до суду доказів не надано.

Позивач вказує, що за період шлюбу з відповідачем сторонами було набуто спільне майно у вигляді транспортного засобу марки «Ford B-MAX» 2013 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 . На підтвердження перебування у власності ОСОБА_1 даного автомобіля позивачем надано копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 23.07.2013 року, виданого Смілянським ВРЕР при УДАІ УМВС України в Черкаській області.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області у справі №703/2284/19 від 15.07.2021 року позов відповідача до позивача про поділ спільного майна подружжя нажитого за час шлюбу задоволено у повному обсязі та за позивачем визнано право власності на Ѕ частину автомобіля «Ford».

Постановою Черкаського апеляційного суду від 20.10.2021 року рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 15.07.2021 року залишено в силі. Однак сторонами не надано до суду копії даних судових рішень.

При визначенні розміру компенсації за Ѕ автомобіля «Ford» позивач виходить з встановленої в рішенні Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 15.07.2021 року по справі №703/2284/19 вартості в сумі 226750,00 грн.

На підтвердження вказаного факту позивачем до суду надано копію висновку №64 автотоварознавчого дослідження від 23.05.2019 року, згідно якої дійсна ринкова вартість автомобіля «Ford B-MAX», реєстраційний номер НОМЕР_1 станом на 23.05.2019 року складала 226750 грн. Суд констатує, що оцінка автомобіля, визначена у висновку № 64 автотоварознавчого дослідження від 23.05.2019 року, застаріла, оскільки була здійснена станом на травень 2019 року, а тому оцінка з урахуванням фактичного зносу автомобіля є неактуальною. Клопотань про проведення нової експертизи до суду не надходило.

У постанові Верховного Суду України від 13 січня 2016 року у справі № 6-2925цс15, предметом якої був спір про присудження співвласнику грошової компенсації за частку у спільному майні, суд зазначив, що з врахуванням закріплених в пункту 6 статті 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар.

Таким чином, суд має встановити наступне: чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар та у випадку неплатоспроможності, суд повинен відмовити в позові.

Суд не враховує підстави відповідача, зазначені у відзиві на позовну заяву, щодо відсутності фінансової можливості сплатити грошову компенсацію за частину майна, за відсутністю належних доказів. Копію витягу з ЄДР щодо припинення підприємницької діяльності суд вважає недостатнім доказом для підтвердження майнового стану відповідача.

Оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні кожного отриманого у справі доказу зокрема та належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є недоведені та необґрунтовані, не підтверджені доказами, фактично позовні вимоги ґрунтуються на припущеннях, тому у задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

Питання щодо судових витрат, суд вирішує відповідно до положень ст.141 ЦПК України, а тому понесені позивачем судові витрати не підлягають до відшкодування відповідачем.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 43, 76-84, 89, 206, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення частки у праві власності на спільне майно та стягнення грошової компенсації за вартість частки відмовити повністю.

Ознайомитись з повним текстом судового рішенням, в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Ознайомитись з повним текстом судового рішення, в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Апеляційні скарги на рішення можуть бути подані протягом 30 днів з дня його складення до Черкаського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: О. М. Суходольський