Справа № 348/1181/21
Провадження № 22-ц/4808/453/22
Головуючий у 1 інстанції Грещук Р. П.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.,

суддів: Бойчука І.В., Пнівчук О.В.,

за участю секретаря Возняк В.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» на рішення Надвірнянського районного суду, ухвалене суддею Грещуком Р.П. 20 грудня 2021 року у м. Надвірній, повний текст якого складено 30 грудня 2021 року, у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» про відшкодування шкоди та стягнення страхового відшкодування,

в с т а н о в и в:

У травні 2021 року ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє у своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_4 , звернулися в суд з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» про відшкодування шкоди та стягнення страхового відшкодування.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_5 о 19 год. 20 хв. по вул. Соборна в с. Стримба Надвірнянського району на автодорозі «Н-09» сполученням Мукачево-Львів км 262-50 водій автомобіля «Мерседес Спринтер», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_5 на неосвітленій дорозі поза пішохідним переходом вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_6 . В результаті ДТП останній помер на місці події. За фактом вказаної дорожньо-транспортної пригоди 27.10.2020 року були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000760 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_5 як володільця транспортного засобу на момент ДТП була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів у ПрАТ «СК «Українська страхова група» згідно полісу №АО 2135090.

16.11.2020 року на адресу відповідача було направлено заяву про виплату страхового відшкодування батькові, матері та синам загиблого. Загальна сума вимоги страхового відшкодування, заподіяного смертю ОСОБА_6 , становить 246050 грн., з яких для батька ОСОБА_7 - 10000 грн. моральної шкоди, 60000 грн. відшкодування на утримання, для матері ОСОБА_3 - 10000 грн. моральної шкоди, 6050 грн. витрат на поховання, 60000 грн. відшкодування на утримання, для сина ОСОБА_2 - 10000 грн. моральної шкоди, для сина ОСОБА_2 - 20000 грн. моральної шкоди, для сина ОСОБА_4 - 10000 грн. моральної шкоди, 60000 грн. відшкодування на утримання. Дружина загиблого ОСОБА_8 написала заяву, в якій вказала, що належне їй страхове відшкодування просить перерахувати на користь сина ОСОБА_2 .

Листом від 04.02.2021 року відповідачем повідомлено про те, що рішення про виплату страхового відшкодування буде прийняте після отримання певних документів та відповідного рішення по кримінальному провадженню за фактом даної ДТП, вказавши, що відповідно до ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик зупиняє розгляд справи до отримання вироку суду по кримінальному провадженню, який вступив в законну силу.

В подальшому, 17.03.2021 року на адресу відповідача було скеровано досудову вимогу про виплату страхового відшкодування, в якій позивачі просили невідкладно (протягом 3 календарних днів) провести виплату страхового відшкодування ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 в розмірі 246050 грн. Крім того, 19.03.2021 року було також скеровано адвокатський запит начальнику ГУНП в Івано-Франківській області щодо надання інформації про стан розгляду кримінального провадження №0000760 від 27.10.2020 року.

25.03.2021 року у відповіді на адвокатський запит було повідомлено про те, що у вказаному кримінальному провадженні триває досудове розслідування, проводяться слідчі дії, спрямовані на забезпечення швидкого, повного та неупередженого дослідження всіх обставин правопорушення.

31.03.2021 року відповідачем надано відповідь на досудову вимогу, в якій вказано, що ПрАТ «СК «УСГ» зупиняє розгляд справи до отримання певних документів та вироку суду по кримінальному провадженню, який вступив в законну силу чи постанови про закриття кримінального провадження.

07.04.2021 року відповідачу скеровано заяву про долучення документів: копій РНОКПП позивачів, банківські реквізити та довідку про призначену допомогу у зв`язку з втратою годувальника.

16.04.2021 року на адресу відповідача було скеровано заяву про долучення свідоцтва про смерть ОСОБА_7 - батька загиблого та виплату відшкодування для матері ОСОБА_3 - 12000 грн. моральної шкоди, 6050 грн. витрат на поховання, 90000 грн. відшкодування на утримання, для сина ОСОБА_2 - 12000 грн. моральної шкоди, для сина ОСОБА_2 - 24000 грн. моральної шкоди, для сина ОСОБА_4 - 12000 грн. моральної шкоди, 90000 грн. відшкодування на утримання.

Позивачі вказували, що 30.04.2021 року листом ПрАТ «СК «Українська страхова група» повідомило їх про те, що для врегулювання заявленого випадку необхідно надати рішення суду чи постанову про закриття кримінального провадження; у разі надання вказаних документів страхова компанія повернеться до розгляду страхової справи.

Позивачі не погоджуються з рішенням страховика про відмову у виплаті страхового відшкодування через зупинення строків розгляду справи і прийняття рішення про виплату страхового відшкодування, вважають таке рішення безпідставним, оскільки внаслідок ДТП загинула третя особа - пішохід, цивільно-правова відповідальність водія забезпеченого транспортного засобу - автомобіля марки «Мерседес Спринтер», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в силу вимог ст.ст. 1166, 1167 ЦК України настає незалежно від вини. Тому відповідачем порушено їхнє право як потерпілих на отримання страхового відшкодування.

З моменту отримання страховою компанією заяви про виплату страхового відшкодування минулого більше 90 днів, потерпілі не отримали належного страхового відшкодування, а тому згідно ст. 36.5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вважають, що є законні підстави для стягнення з відповідача пені із розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України та 3% річних від простроченої суми боргу.

З урахуванням уточнених позовних вимог просили суд ухвалити рішення, яким стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» на користь ОСОБА_1 : страхове відшкодування в розмірі 12000 грн.; страхову пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 635 грн. 18 коп., три відсотки річних у розмірі 136 грн. 11 коп., інфляційні витрати у розмірі - 573 грн. 68 коп., а всього (страхової пені, три відсотки річних, інфляційних втрат) - 1344 грн. 97 коп.; понесені судові витрати у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн.; на користь ОСОБА_2 : страхове відшкодування в розмірі 24000 грн.; страхову пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 1270 грн. 36 коп., три відсотки річних у розмірі 272 грн. 22 коп., інфляційні витрати у розмірі 1147 грн. 36 коп., а всього (страхової пені, три відсотки річних, інфляційних втрат) - 2689 грн. 94 коп.; понесені судові витрати у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу у розмірі - 10000 грн.; на користь ОСОБА_3 , яка діє у своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 : страхове відшкодування в розмірі 210050 грн.; страхову пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 11118 грн. 26 коп., три відсотки річних у розмірі 2382 грн. 48 коп., інфляційні витрати у розмірі 10041 грн. 83 коп., а всього (страхової пені, три відсотки річних, інфляційних втрат) - 23542 грн. 57 коп., понесені судові витрати у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн.

Рішенням Надвірнянського районного суду від 20 грудня 2021 року позов задоволено. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 : страхове відшкодування в розмірі 12000 гривень; страхову пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 635 гривень 18 копійок, три відсотки річних у розмірі 136 гривень 11 копійок, інфляційні витрати у розмірі 573 гривні 68 копійок, а всього - 1344 гривні 97 копійок; понесені судові витрати у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 гривень. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» на користь ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 : страхове відшкодування в розмірі 24000 гривень; страхову пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 1270 гривень 36 копійок, три відсотки річних у розмірі 272 гривні 22 копійки, інфляційні витрати у розмірі 1147 гривень 36 копійок, а всього - 2689 гривень 94 копійки; понесені судові витрати у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 гривень. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» на користь ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка діє у своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 : страхове відшкодування в розмірі 210050 гривень; страхову пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 11118 гривень 26 копійок, три відсотки річних у розмірі 2382 гривні 48 копійок, інфляційні витрати у розмірі 10041 гривню 83 копійки, а всього - 23542 гривні 57 копійок; понесені судові витрати у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 гривень. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» на користь держави 2736 грн. 28 коп. судового збору.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ПрАТ «СК «Українська страхова група» подало апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що суд першої інстанції не врахував їхнє заперечення щодо права страховика призупинити розгляд страхової справи до дати, коли йому стане відомо про набрання законної сили рішенням у кримінальній справі щодо ДТП. Тому, на думку апелянта, позовні вимоги є передчасними.

Також вважають, що суд не врахував той факт, що станом на момент подання апеляційної скарги позовні вимоги про відшкодування шкоди, пов`язаної з втратою годувальника є безпідставними, оскільки відсутні докази того, що загиблий ОСОБА_6 мав доходи (не було надано довідку про доходи загиблого за попередній (до настання ДТП) календарний рік), а ОСОБА_3 вже отримує державну соціальну допомогу дитині померлого годувальника з жовтня 2020 року.

Зазначає, що суд безпідставно та передчасно стягнув і витрати на поховання, оскільки до позовної заяви долучено тільки товарний чек, однак не надано жодного реєстраційного документа продавця товарів ФОП ОСОБА_9 та що він має право здійснювати і здійснює підприємницьку діяльність на законних підставах.

Стверджує, що суд першої інстанції невірно визначив коло осіб, які мають право на отримання моральної шкоди та страхового відшкодування, не звернув уваги на те, що ОСОБА_3 не має права отримувати страхове відшкодування замість свого онука ОСОБА_4 , який є неповнолітньою особою з неповною цивільною дієздатністю фізичної особи, має право самостійно вчиняти правочини за згодою батьків, та замість свого чоловіка ОСОБА_7 , який помер, а право на страхове відшкодування не входить до складу спадщини.

Вказує, що суд не врахував їхнього заперечення щодо застосування ст. 11 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» та необхідності надання належним чином завірених копій документів. Вважає, що немає підстав для виплати страхового відшкодування в зв`язку з ненаданням належним чином оформлених документів, які б надали можливість встановити всі істотні обставини заявленого випадку та визначити розмір заподіяної шкоди.

Також на думку апелянта суд безпідставно стягнув штрафні санкції, оскільки позивачі порушили строк подання документів по страховій справі, а деякі документи взагалі не надали.

Вважає, що сума гонорару адвоката в розмірі 10000 грн. кожному позивачу є значно завищеною, безпідставною, не підтверджена жодним доказом, тому не може бути стягнута у в повному обсязі.

Із зазначених підстав просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Представник позивачів - адвокат Скочиляс І.М. подала відзив на апеляційну скаргу, у якому просить в її задоволенні відмовити і залишити без змін рішення суду, яке є законним та обґрунтованим. Зазначає, що незалежно від вини фізичної особи, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника, тому зупинення страховиком строків розгляду справи про виплату страхового відшкодування через відсутність постанови чи вироку суду є необґрунтованим та таким, що порушує право потерпілих на отримання страхового відшкодування. Вказує, що до заяви про виплату страхового відшкодування потерпілі надали страховій компанії всі належні документи, передбачені ст. 35 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Зазначає, що рішення про зупинення розгляду справи даним Законом не передбачено. Стаття 35 цього Закону встановлює обов`язок страховика виплатити страхове відшкодування не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування та не дає права страховику на розтермінування такої виплати поза межами вказаного строку (правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 09.06.2021 року у справі №440/510/19). Вважає безпідставними твердження представника відповідача про неможливість відшкодування шкоди, пов`язаної з втратою годувальника та моральної шкоди, опікуну неповнолітнього - ОСОБА_3 . Також страховику було відомо про смерть ОСОБА_7 , на користь якого не було прийнято рішення про виплату страхового відшкодування, а тому не може бути застосована норма ч. 1 ст. 1219 ЦК України. Вважає, що суд правильно стягнув штрафні санкції.

В судове засідання апеляційного суду сторони не з`явилися, їх представники подали заяви про розгляд справи в їх відсутності.

З урахуванням наведеного апеляційний суд ухвалив про розгляд справи за відсутності сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_5 о 19 год. 20 хв. водій ОСОБА_5 , керуючи автомобілем марки «Mercedes-Benz 210», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись ділянкою автодороги «Н-09» сполученням Мукачево-Львів, що у с. Стримба Надвірнянського району Івано-Франківської області в напрямку м. Мукачево, вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_6 . Внаслідок ДТП пішохід ОСОБА_6 від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці події. За фактом вказаної дорожньо-транспортної пригоди 27.10.2020 року були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000760 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України (т. 1, а.с. 15-16).

Згідно відповідей Слідчого управління ГУНП в Івано-Франківській області №3839/108/24/02-2021 від 25.03.2021 року на адвокатський запит та №4101/108/24/02-2021 від 30.03.2021 року на запит страхової компанії у кримінальному провадженні №0000760 триває досудове розслідування, проводяться слідчі (розшукові) дії (т. 1, а.с. 65-68, 167-168).

Встановлено також, що цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_5 як володільця забезпеченого транспортного засобу - автомобіля «Mercedes-Benz 210», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на момент ДТП була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у ПрАТ «СК «Українська страхова група» згідно Полісу №АО/2135090, укладеного 05.11.2019 року. Період дії договору: з 06.11.2019 року до 05.11.2020 року (т. 1, а.с. 17, 166).

Відповідно до копії Довідки Пасічнянської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області №1Б/1724 від 03.11.2020 року, виданої позивачу ОСОБА_3 1954 року народження, станом на 26.10.2020 року вона проживала разом із сином ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , і її сім`я складається з: чоловіка ОСОБА_7 1948 року народження, сина ОСОБА_10 1987 року народження, онуків - ОСОБА_2 1999 року народження, ОСОБА_2 2001 року народження та ОСОБА_4 2005 року народження (т. 1, а.с. 18).

Розпорядженням Надвірнянської РДА №89 від 29.03.2012 року ОСОБА_3 було призначено опікуном над дітьми, позбавленими батьківського піклування - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 (т. 1, а.с. 21-22).

09.11.2020 року дружина загиблого ОСОБА_6 - ОСОБА_8 написала заяву, посвідчену Пасічнянською сільською радою Надвірнянського району Івано-Франківської області, в якій вказала, що належне їй страхове відшкодування просить перерахувати на користь сина ОСОБА_2 (т. 1, а.с. 27).

16.11.2020 року представником ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діяла від свого імені та від імені ОСОБА_4 , на адресу відповідача ПрАТ «СК «Українська страхова група» було направлено заяву про виплату страхового відшкодування (т. 1, а.с. 11-14, 169-172).

Згідно копій листів відповідача ПрАТ «СК «Українська страхова група» від 22.02.2021 року №03/1411 та від 31.03.2021 року №03/2526 заявникам було повідомлено про необхідність подачі ряду документів для врегулювання заявленого випадку, а також неможливість представлення інтересів ОСОБА_4 ОСОБА_3 (т. 1, а.с. 57-60, 69-72, 173-176, 181-184).

Як вбачається з копії Свідоцтва про смерть, виданого 28.12.2020 року, ІНФОРМАЦІЯ_5 помер батько загиблого ОСОБА_6 - ОСОБА_7 (т. 1, а.с. 86).

07.04.2021 року на адресу ПрАТ «СК «Українська страхова група» представником позивачів було скеровано заяву про долучення документів та виплату страхового відшкодування, серед яких: копія РНОКПП ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , банківські реквізити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , довідка про призначення допомоги у зв`язку з втратою годувальника (т. 1, а.с. 73-82). А 16.04.2021 року - заяву про долучення копії свідоцтва про смерть ОСОБА_7 та виплату страхового відшкодування на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (т. 1, а.с. 83-86, 185-188, 189-191).

Листом №03/3457 від 30.04.2021 року ПрАТ «СК «Українська страхова група» позивачів повідомлено про те, що для врегулювання заявленого випадку необхідно надати рішення суду чи постанову про закриття кримінального провадження; довідку про доходи ОСОБА_6 за рік до ДТП та інші документи. Зазначено, що у зв`язку з відсутністю вказаних документів страхова компанія не має підстав для виплати страхового відшкодування (т. 1, а.с. 87-89, 192-194).

Також 17.03.2021 року на адресу відповідача було надіслано досудову вимогу про виплату страхового відшкодування, однак як вбачається з відповіді, страхова компанія зупинила розгляд справи до отримання певних документів та вироку суду по кримінальному провадженню, який вступив в законну силу, чи постанови про закриття кримінального провадження (т. 1, а.с. 61-64, 177-180).

Вказані обставини сторонами у справі не заперечувалися.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що завдана шкода підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, незалежно від наявності вини. А норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не містить вимог щодо подання разом із заявою про виплату страхового відшкодування доказів на підтвердження вини страхувальника у вчиненні ДТП. Настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування. Також вищезазначеним Законом не передбачено рішення про зупинення розгляду справи про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування. Матеріалами справи підтверджено і вартість витрат на поховання в сумі 6050 грн., які також підлягають відшкодуванню. Крім того, до правовідносин щодо невиплати страхового відшкодування потерпілій особі застосовуються вимоги ч. 2 ст. 625 ЦК України. А судом перевірено правильність нарахування представником позивачів інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми. Таким чином суд вважав за можливе стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , яка діє у своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 , страхове відшкодування, страхову пеню, три відсотки річних, інфляційні витрати, а також понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у заявленому розмірі.

Однак апеляційний суд не може в повній мірі погодитися із такими висновками з огляду на наступне.

За положенням статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні або іншій особі визначену у договорі грошову суму, а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Частиною першою статті 990 ЦК України передбачено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Відносини в сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовані Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон).

У статті 3 Закону визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Згідно зі статтею 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Частиною першою статті 21 Закону передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до статті 23 Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Пунктом 27.1 статті 27 Закону передбачено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно п. 27.2 вказаної статті Закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами (п. 27.3 статті 27 Закону).

Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (п. 27.4 статті 27 Закону).

Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати (п. 27.5 статті 27 Закону).

У справі, яка переглядається, встановлено, що внаслідок ДТП (страхового випадку), яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_5 настала смерть потерпілого ОСОБА_6 .

Оскільки страховий випадок, ДТП, настав 27.10.2020 року, суд першої інстанції правильно виходив із того, що для розрахунку виплат необхідно використовувати мінімальну заробітну плату, встановлену на жовтень 2020 року згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» - 5000,00 грн.

Відповідно, мінімальний розмір регламентної виплати утриманцям одного померлого шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, не може бути меншим 180000,00 грн., моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим) - 60000,00 грн.

Згідно із частиною першою статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, довічно; інвалідам - на строк їх інвалідності; одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, до досягнення ними чотирнадцяти років; іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, протягом п`яти років після його смерті.

Як вбачається з матеріалів справи, на момент ДТП 27.10.2020 року право на відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, мали в рівних частинах батьки померлого ОСОБА_6 , які досягли пенсійного віку, встановленого законом: ОСОБА_3 1954 року народження та ОСОБА_7 1948 року народження, а також неповнолітній син ОСОБА_4 2005 року народження.

Оскільки батько потерпілого ОСОБА_7 1948 року народження помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , позивачами було уточнено 16.04.2021 року ПрАТ «СК «Українська страхова група» коло осіб, які мають право на таке відшкодування (мати ОСОБА_3 1954 року народження та неповнолітній син ОСОБА_4 2005 року народження).

При цьому доводи апелянта про те, що ОСОБА_3 не має права отримувати страхове відшкодування ОСОБА_7 , який помер, оскільки таке право не входить до складу спадщини не, заслуговують на увагу. В даному випадку загальний розмір страхового відшкодування рівними частинами виплачується кожній особі, яка має право на таке відшкодування, тобто ділиться на матір та сина загиблого ОСОБА_4 , про що страхову компанію і було попередньо повідомлено. Норми спадкового права до даних правовідносин не застосовуються. Розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) кожній особі, що була на утриманні потерпілої складає 90000,00 грн. (180000,00 грн. / 2). Рішення про виплату страхового відшкодування на користь ОСОБА_7 відповідачем не приймалося.

Відтак позивачі обрали спосіб відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, шляхом проведення одноразової виплати порівну кожному із утриманців, що відповідає вимогам п. 27.5 статті 27 Закону.

Що стосується посилань в апеляційній скарзі на те, що неповнолітній син померлого ОСОБА_4 не перебував на його утриманні, його опікуном є ОСОБА_3 , яка вже отримує державну соціальну допомогу дитині померлого годувальника з жовтня 2020 року, то слід зазначити наступне.

Так, статтею 1200 ЦК України визначено, що право на таке відшкодування мають не тільки непрацездатні особи, які були на утриманні померлого, а й особи, які мали на день смерті право на одержання від нього утримання.

Висновки про застосування норм права в подібних правовідносинах, викладені в постановах Верховного Суду від 06.05.2020 року у справі №742/554/19-ц (провадження №61-20355св19), від 05.09.2019 року у справі №212/1055/18-ц (провадження №61-2386сво19), від 26 січня 2022 року у справі №149/1134/20 (провадження №61-3873св21).

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_4 2005 року народження є сином потерпілого ОСОБА_6 , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 11.05.2006 року (т. 1, а.с. 25).

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

А згідно ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.

За змістом роз`яснень, які викладені в п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» неповнолітні діти, на утримання яких потерпілий виплачував або був зобов`язаний виплачувати аліменти, вважаються такими, що перебували на його утриманні (тобто без прив`язки до обов`язку другого з батьків брати участь в утриманні дитини); крім того, право на відшкодування шкоди мають також і непрацездатні особи, які не знаходились на його утриманні, але мали право на відшкодування.

Враховуючи те, що ОСОБА_4 2005 року народження мав право на одержання утримання від ОСОБА_6 в силу вимог ст. 180 СК України, то суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про наявність підстав для стягнення страхового відшкодування з ПрАТ «СК «Українська страхова група».

А відповідно до ч. 3 ст. 1200 ЦК України особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів.

Таким чином, отримання державної соціальної допомоги дитині померлого годувальника не впливає на факт одержання належної частини страхового відшкодування.

Однак при цьому суд не врахував, що відповідно до вищевказаних норм права страховик здійснює відшкодування шкоди кожній особі, яка має право на таке відшкодування, в тому числі неповнолітнім дітям потерпілого. Тому таке відшкодування слід стягнути, зокрема, на користь ОСОБА_4 , законним представником якого є ОСОБА_3 .

Апеляційний суд також погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що згідно вимог п. 27.3 статті 27 Закону право на отримання відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю ОСОБА_6 , мали його дружина, батьки та діти в рівних частинах, а після смерті батька потерпілого, про що було повідомлено страхову компанію, - його дружина, мати та троє дітей по 12000,00 грн. (60000,00 грн. / 5).

Оскільки 09.11.2020 року дружина загиблого ОСОБА_8 відмовилася від належного їй страхове відшкодування на користь сина ОСОБА_2 (т. 1, а.с. 27), такому суд обґрунтовано присудив відшкодування моральної шкоди в сумі 24000,00 грн.

Доводи апелянта про безпідставність стягнення частки такого відшкодування, яка припадала на померлого батька потерпілого ОСОБА_7 , суд не бере до уваги з підстав, зазначених вище, оскільки загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами тим особам, які мають на нього право.

Судом вірно встановлено також, що на поховання померлого ОСОБА_6 його матір`ю ОСОБА_3 було витрачено кошти в сумі 6050,00 грн., що підтверджується копією товарного чеку ФОП ОСОБА_9 , магазин « ІНФОРМАЦІЯ_6 » від 28.10.2020 року (т. 1, а.с. 20).

Зазначені витрати також підлягають стягненню зі страховика на користь ОСОБА_3 на підставі пункту 27.4 статті 27 Закону.

Заперечення представника відповідача про те, що вищевказаний документ не є належним доказом понесених витрат на поховання, оскільки позивачами не надано жодного реєстраційного документа продавця товарів та що він має право здійснювати і здійснює підприємницьку діяльність на законних підставах, суд не приймає до уваги. Як вбачається з вищевказаного товарного чеку, такий містить відтиск печатки ФОП ОСОБА_9 із зазначенням його реєстраційного номеру та всі необхідні реквізити до такого виду документів. А тому в суду немає сумнівів в його достовірності та належності як доказу на підтвердження вказаних обставин згідно п. 27.4 статті 27 Закону. Сума вказаних витрат на поховання не перевищує законодавчо встановлений загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого.

Відтак до стягнення підлягає страхове відшкодування: на користь ОСОБА_1 в розмірі 12000 грн. 00 коп.; на користь ОСОБА_2 в розмірі 24000 грн. 00 коп. (12000 грн. 00 коп. + 12000 грн. 00 коп.); на користь ОСОБА_3 в розмірі 108050 грн. 00 коп. (12000 грн. 00 коп. + 90000 грн. 00 коп. + 6050 грн. 00 коп.); на користь ОСОБА_4 , законним представником якого є ОСОБА_3 , в розмірі 102000 грн. 00 коп. (12000 грн. 00 коп. + 90000 грн. 00 коп.).

Що стосується доводів апелянта про те, що вказані вимоги є передчасними, оскільки відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону страховик може призупинити розгляд страхової справи до дати, коли йому стане відомо про набрання законної сили рішенням у кримінальній справі щодо ДТП, а також заявниками не було надано належним чином оформлених документів, які б надали можливість встановити всі істотні обставини заявленого випадку та визначити розмір заподіяної шкоди, то слід зазначити наступне.

В пункті 35.1 статті 35 Закону зазначено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

До заяви додаються: а) паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа; б) документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником; в) довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа; г) документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну; ґ) свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого; д) документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого; е) документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника; є) відомості про банківські реквізити заявника (за наявності).

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Абзацами першим-третім пункту 36.2 статті 36 Закону передбачено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про ДТП, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. У разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.

У разі якщо заява про здійснення страхового відшкодування чи інші документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), подані з порушенням строку, встановленого цим Законом, строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплату збільшується на кількість днів такого прострочення.

Протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик (МТСБУ) зобов`язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення.

Як зазначено в правовому висновку Верховного Суду в постанові від 16 лютого 2022 року у справі №242/1930/21 (провадження №61-17923св21), згідно з частинами першою, другою, п`ятою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Таким чином, закон містить вказівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом з тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.

Такий правовий висновок викладено і в постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №204/3783/16-ц (провадження №61-1141св18).

З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди, передбаченої частиною другою статті 1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

Порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено ЦК України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними.

При цьому слід враховувати, що особливі правила статті 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Такі правові висновки зроблені в постановах Верховного Суду від 05 червня 2019 року у справі №466/4412/15-ц (провадження №61-37654св18), від 15 серпня 2019 року у справі №756/16649/13-ц (провадження №61-26702св18), від 02 жовтня 2019 року у справі №447/2438/16-ц (провадження №61-26195св18), від 11 грудня 2019 року у справі №601/1304/15-ц (провадження №61-33216св18), від 03 червня 2020 року у справі №345/3335/17 (провадження №61-22598св18), від 07 жовтня 2020 року у справі №742/637/19 (провадження №61-320св20).

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі №465/4287/15 (провадження №14-406цс19) зазначено, що у Законі не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду.

У справі, яка переглядається, судами не встановлено, що ДТП сталася внаслідок умислу потерпілого або непереборної сили.

Отже, цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дії джерела підвищеної небезпеки настає без вини її заподіювача. Тому страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом порядку.

При цьому наявність чи відсутність у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування замість завдавача шкоди не є предметом розгляду в кримінальному провадженні. Тому відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.

Крім того, вищенаведеним пунктом 36.2 статті 36 Закону визначено лише підставу припинення здійснення страхового відшкодування у разі, якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, та не передбачено можливості відмови у стягненні страхового відшкодування у справі, яка вже розглядається судом в порядку цивільного судочинства, за наслідками такого розгляду.

Враховуючи наведене, доводи апелянта про те, що суд не врахував вимог п. 36.2 ст. 36 Закону, є необґрунтованими.

Що стосується вимоги апеляційної скарги про те, що до заяви про виплату страхового відшкодування не були долучені всі необхідні документи, зокрема, відсутні дані, що загиблий ОСОБА_6 мав доходи (не було надано довідку про доходи загиблого за попередній (до настання ДТП) календарний рік), то такі є безпідставними.

Так, підпунктом «е» пункту 35.2 ст. 35 Закону передбачено, що до заяви про виплату страхового відшкодування додаються документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника, що не стосується даної справи.

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що у пункті 36.5 статті 36 Закону визначено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Також, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін, до прострочення страховика застосовується частина друга статті 625 ЦК України.

Однак, визначаючи розмір неустойки (пені), що підлягає стягненню, 3% річних та інфляційних втрат, судом першої інстанції не було враховано, що 16.11.2020 року при зверненні до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, позивачами не було надано всіх належних документів (т. 1, а.с. 11-14, 169-172).

Зокрема, 07.04.2021 року на адресу ПрАТ «СК «Українська страхова група» представником позивачів було скеровано заяву про долучення документів та виплату страхового відшкодування, серед яких довідки про присвоєння ідентифікаційних номерів заявників та їх банківські реквізити (т. 1, а.с. 73-82). А 16.04.2021 року - заяву про долучення копії свідоцтва про смерть ОСОБА_7 та виплату страхового відшкодування на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (т. 1, а.с. 83-86, 185-188, 189-191).

Таким чином вимоги пункту 35.2 статті 35 Закону позивачі виконали тільки в квітні 2021 року. А враховуючи положення пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якого граничний строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплати складає 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, тільки починаючи з 91 дня після звернення з необхідними документами про виплату страхового відшкодування у страховика виникло прострочення виконання грошового зобов`язання. Отже місцевим судом безпідставно стягнуто з відповідача на користь позивачів нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат за період з 15.02.2021 року по 02.07.2021 року. Тому в цій частині в позові слід відмовити.

Такі ж висновки містяться і в постанові Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №758/16044/16-ц (провадження №61-913св17).

При цьому підлягають залишенню поза увагою посилання на необґрунтовану та завищену суму витрат на правничу допомогу розмірі 30000,00 грн. Апеляційний суд враховує те, що з огляду на складність справи, її тривалість, того, яке вона має значення для сторін, обсягу наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, та час, витрачений на виконання відповідних робіт та послуг, розмір витрат на оплату послуг адвоката в розмірі 30000,00 грн. (по 10000,00 грн. позивачам) є співмірним, відповідає складності справи та положенню ч. 4 ст. 137 ЦПК України.

Однак з урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України щодо пропорційності відшкодування судових витрат розміру задоволених позовних вимог, з ПрАТ «СК «Українська страхова група» на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 слід стягнути по 8992 грн. 15 коп. витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Також з урахуванням вимог ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути 2046 грн. 84 коп. судового збору.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» задовольнити частково.

Рішення Надвірнянського районного суду від 20 грудня 2021 року в частині стягнення страхового відшкодування, витрат на професійну правничу допомогу та судового збору змінити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» (, адреса: вул. Івана Федорова, 32а, м. Київ, 03038) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) страхове відшкодування в розмірі 12000 (дванадцять тисяч) грн. 00 коп.; понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8992 (вісім тисяч дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 15 коп.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» (, адреса: вул. Івана Федорова, 32а, м. Київ, 03038) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) страхове відшкодування в розмірі 24000 (двадцять чотири тисячі) грн. 00 коп.; понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8992 (вісім тисяч дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 15 коп.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» (, адреса: вул. Івана Федорова, 32а, м. Київ, 03038) на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , яка проживає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) страхове відшкодування в розмірі 108050 (сто вісім тисяч п`ятдесят) грн. 00 коп.; понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8992 (вісім тисяч дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 15 коп.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» (, адреса: вул. Івана Федорова, 32а, м. Київ, 03038) на користь ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_6 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ), законним представником якого є ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , страхове відшкодування в розмірі 102000 (сто дві тисячі) грн. 00 коп.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» (, адреса: вул. Івана Федорова, 32а, м. Київ, 03038) на користь держави 2046 (дві тисячі сорок шість) грн. 84 коп. судового збору.

В частині стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних витрат рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в цій частині.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча: О.О. Томин

Судді: І.В. Бойчук

О.В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 5 квітня 2022 року.