Справа № 545/429/22
Провадження № 2/545/590/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" квітня 2022 р. Полтавський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді: Потетій А.Г.,

за участю секретаря: Данко А.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням посилаючись на те, що 01 вересня 2009 року, на підставі рішення Полтавського районного суду Полтавської області у справі № 2-1531/2009, ОСОБА_1 набув права власності на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 02.02.2022 року.

Після набуття права власності на вищезазначений будинок позивач, без оформлення договорів оренди майна, дозволив проживати у будинку ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

У зв`язку з скрутним матеріальним становищем позивач вимушений продати будинок, про що попередив відповідачів у 2020 році.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Житлового кодексу Української PCP, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

У свою чергу, відповідач-1 та відповідач-2 виселилися із будинку позивача і не проживають по теперішній час, що підтверджується Довідкою № 89/3 15-10 від 25.01.2022 року, виданою Терешківською сільською радою Полтавського району Полтавської області, де зазначено про те, що «...за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , але не проживають за вищевказаною адресою з 17.11.2020 року».

Водночас відповідач-1 та відповідач-2 зареєстровані у будинку позивача, що порушує його права як власника.

Зважаючи на вищезазначене, у зв`язку з тим, що відповідачі не проживають за зареєстрованим місцем проживання з листопада 2020 року, а також той факт, що позивач та відповідачі не пов`язані спільним побутом, не ведуть спільного господарства та взагалі не є членами сім`ї чи родичами, а є чужими один одному, позивач вважає, що відповідачі втратили право користування житловим приміщенням і підлягають зняттю з реєстрації місця проживання.

Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав у повному обсязі, просив задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, в тому числі через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

Тому, суд вважає за можливе розгляд даної справи по суті у відсутності відповідача по наявним матеріалам справи в заочному порядку відповідно до ст. ст. 223, 280 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи приходить до висновку що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Як встановлено судом, на підставі рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 01 вересня 2009 року по справі № 2-1531/2009, ОСОБА_1 на праві власності належить на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 02.02.2022 року.

Після набуття права власності на вищезазначений житловий будинок позивач, без оформлення договорів оренди майна, дозволив проживати у будинку ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Житлового кодексу Української PCP, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 виселилися із будинку позивача і не проживають по теперішній час, що підтверджується Довідкою № 89/3 15-10 від 25.01.2022 року, виданою Терешківською сільською радою Полтавського району Полтавської області, де зазначено про те, що «...за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , але не проживають за вищевказаною адресою з 17.11.2020 року».

Факт реєстрації відповідачів порушує право позивача на вільне розпорядження і користування майном.

Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно із частини 1 статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Положеннями частини 1 статті 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Приписами статті 379 ЦК України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання у них.

Статтею 64 Житлового кодексу України визначено, що до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно положень статті 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Відповідно до етапі 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Виходячи із порівняльного аналізу статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 64, 150, 156 ЖК УРСР, слід дійти висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру від будь-яких осіб, у тому числі і тих, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 64, 150, 156 ЖК УРСР регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16).

Статтею 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до п. 8 постанови Пленуму Верхового Суду України від 03.04.1987 р. №2 «Про практику застосування судами житлового законодавства», за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї житлове приміщення зберігається протягом шести місяців. Якщо людина відсутня в житловому приміщенні понад шість місяців без поважних причин, вона вважається такою, що втратила право на житлове приміщення.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верхового Суду України від 12.04.1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України», наявність чи відсутність прописки сама по собі не може біти підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення.

За змістом частини 1 статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Тому, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користуватися житловим приміщенням є належним способом захисту порушених прав позивача.

Відповідно до ст. 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Враховуючи вище наведене, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 втратили право користування житловим приміщенням, будинком АДРЕСА_1 у зв`язку з тривалою, понад один рік без поважної причини відсутністю за місцем реєстрації, крім того відповідачі не сплачують за комунальні послуги, не несуть інших витрат по утриманню житлового приміщення.

На підставі вище викладеного, керуючись статтями 316, 317, 319, 321, 405 ЦК України, статтями 19, 28, 175, 177, 184, 187, 263, 265, 268, 274-279, ЦПК України, статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 та зняти їх з реєстрації місця проживання.

Судові витрати віднести за рахунок позивача.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду через Полтавський районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з моменту проголошення, а учасниками, що не були присутні при його проголошенні у той же строк з моменту отримання копії рішення.

Суддя: А.Г. Потетій