РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2022 року

м. Рівне

Справа № 569/14345/21

Провадження № 22-ц/4815/1286/22

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчук Н. М.,

суддів: Боймиструка С. В., Вейтас І. В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача -

Орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - адвоката Остапенка Дениса Ігоровича на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 01 вересня 2022 року у складі судді Першко О. О., постановлену в м. Рівне,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради, про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на частку в спільному майні подружжя.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 17 серпня 2022 року провадження у вказаній справі закрито в зв`язку з відсутністю предмета спору.

24 серпня 2022 року від представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Остапенка Д. І. надійшла заява про ухвалення додаткового рішення щодо компенсації судових витрат, здійснених внаслідок необґрунтованих дій позивача. Просив вирішити питання про розподіл судових витрат, зокрема витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 15 000 грн. згідно умов договору та акта виконаних робіт.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 01 вересня 2022 року у задоволенні вказаної заяви відмовлено.

Вважаючи ухвалу суду першої інстанції незаконною, необґрунтованою, постановленою із порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, представник ОСОБА_3 - адвокат Остапенко Денис Ігорович оскаржив його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі пояснює, що суд неправомірно відмовив йому у стягненні заявлених витрат та пояснює, що заявлений позов був безпідставним та передчасним, при цьому тривав більше року, що, у свою чергу, потягло витрати відповідача, пов`язані із оплатою правничої допомоги для захисту від необґрунтованих дій позивача. Стверджує, що жодні права позивача не були порушені його довірителем, і своїми діями - поданням заяви про закриття провадження у зв`язку з відсутністю предмету спору - позивач власне і визнав передчасність та необґрунтованість свого позову. З наведених міркувань просить скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким заяву задовольнити.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради, про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на частку в спільному майні подружжя звернулася ОСОБА_1 .

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 17 серпня 2022 року провадження у вказаній справі закрито в зв`язку з відсутністю предмета спору (за заявою сторони позивача).

В подальшому року від представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Остапенка Д. І. надійшла заява про ухвалення додаткового рішення щодо компенсації судових витрат, здійснених внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша-друга статті 133 ЦПК України).

Звертаючись до суду із заявою про компенсацію судових витрат, представник відповідача адвокат Остапенко Д. І. зазначав, що на початку розгляду справи відповідач ОСОБА_3 подавав заяву про забезпечення судових витрат, правомірно вважаючи позов необґрунтованим. Суд відмовив у задоволенні заяви, однак як з`ясувалось згодом, в процесі розгляду, жодних прав позивача відповідач не порушував, проте був змушений понести витрати на правничу допомогу через необґрунтовані дії позивача. Вказує, що позивач декілька разів в останній день подавала заяви про відкладення розгляду, проте як адвокат відповідача він сумлінно з`являвся на всі засідання, що призвело до необґрунтованих витрат часу. Договором №0609/21 було визначено умови оплати - фіксована ставка 14 000 грн. 00 коп. та у разі виникнення додаткових витрат - 1000 грн., що вважав цілком розумним та співмірним розміром у цій справі, зважаючи на досить значний проміжок часу, що зайняв її розгляд з певних підстав, в тому числі й через дії позивача.

Доступ до суду є правом особи, гарантованим, зокрема, частиною першою статті 55 Конституції України, пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, частиною першою статті 4 ЦПК України.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Згідно з частиною п`ятою статті 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Згідно з частиною шостою статті 142 ЦПК України у випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

Відповідно до частини дев`ятої статті 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Суд зауважує, що особі гарантується право на звернення до суду за захистом та право на позов. ЦПК України передбачає компенсацію здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, лише у випадку необґрунтованих дій позивача. Звернення до суду із позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим статтями 55, 124 Конституції України, є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову. Сам факт подання заяви про залишення позову без розгляду не є необґрунтованими діями позивача, оскільки це є його диспозитивним правом, передбаченим нормами ЦПК України, яке не містить обмежень в його реалізації.

Отже, для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідач має довести, а суд має встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи під час розгляду справи по суті є необґрунтованими, чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 14 січня 2021 року по справі №521/3011/18.

Принцип змагальності згідно ст.12 ЦПК України забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.

Апеляційний суд погоджується із висновком місцевого суду про те, що жодних необґрунтованих дій з боку позивача не встановлено, а представником відповідача не доведено, які саме дії позивача при зверненні до суду чи у ході розгляду справи по суті є необґрунтованими: чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були дії умисними та чим це підтверджується.

Суд бере до уваги, що у заявленому клопотанні про компенсацію судових витрат представником відповідача ОСОБА_4 зазначено, що незрозуміло, чим ОСОБА_3 порушив права або інтереси позивача, натомість, в цьому ж клопотанні ним фактично заперечується позов з огляду на те, що спірне майно є особистою приватною власністю спадкодавця.

Як встановлено судом першої інстанції та не спростовано апелянтом у апеляційній скарзі, представник відповідача ОСОБА_4 вказав, що після повернення ОСОБА_3 буде вирішуватися питання про звернення до суду з позовом до ОСОБА_1 , оскільки отримавши свідоцтва на спірне майно вона фактично порушила права ОСОБА_3 .. Такі обставини вказують на те, що між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 існував спір щодо майна, яке було зареєстроване за померлим ОСОБА_5 , а тому позивач мала підстави звернутися до суду з позовом до ОСОБА_3 з метою захисту невизнаних або оспорюваних прав, і такі її дії не були необґрунтованими.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 137, 141, 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - адвоката Остапенка Дениса Ігоровича залишити без задоволення.

Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 01 вересня 2022 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 грудня 2022 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Боймиструк С. В.

Вейтас І. В.