Провадження № 2/761/476/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2022 року Шевченківський районний суд м. Києва В складі:

головуючого судді: Волошина В.О.,

при секретарі: Яницькій О.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Рябоконь Олени Ікарівни; ОСОБА_2 , треті особи: Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень; витребування майна із чужого незаконного володіння; скасування реєстраційних записів,

в с т а н о в и в:

В червні 2020р. позивач ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідачів: Державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Рябоконь О.І. (далі по тексту - відповідач 1), ОСОБА_2 (далі по тексту - відповідач 2), в якому просив суд:

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняте відповідачем 1, індексний номер рішення 14901106 від 04 серпня 2014р., на підставі якого до державного реєстру речових прав на нерухому майно та їх обтяжень було внесено запис № 6556907 від 23 липня 2014р. про реєстрацію права власності ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1 (далі по тексту - вимога № 1);

- витребувати Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 з чужого незаконного володіння відповідача 2 на користь позивача (далі по тексту - вимога № 2);

- скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень запис за № 7726754 від 18 листопада 2014р. про реєстрацію права власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 (далі по тексту - вимога № 3);

- скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень запис за № 14768462 від 01 червня 2016р. про реєстрацію права власності відповідача 2 на квартиру АДРЕСА_1 (далі по тексту - вимога № 4).

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що після розірвання шлюбу з ОСОБА_5 при поділі спільної сумісної власності 03 лютого 2010р. в цивільній справі № 2-3188-1/09, за рішенням Солом`янського районного суду м. Києва, яке набрало законної сили, в порядку поділу майна, йому було присуджено Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 .

Також позивач ОСОБА_1 зазначив, що з 2010р. до 28 липня 2017р. він перебував поза межами території України, оскільки проживав у Республіці Болгарія, і тільки 04 вересня 2019р. йому стало відомо про порушення права власності на належну йому Ѕ частину вказаної вище квартири.

З метою захисту порушеного права, позивач вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 02 липня 2020р. відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено справу в підготовче засідання.

Протокольною ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 12 листопада 2020р. судом залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві (далі по тексту - третя особа 1).

07 листопада 2020р. на адресу суду надійшли письмові пояснення від третьої особи 1, з клопотанням про розгляд справи у відсутність повноважного представника третьої особи. В зазначених поясненнях третя особа зазначила, що відповідач 1 прийняла рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер рішення: 14901106 на підставі якого 23 липня 2014р. державним реєстратором відкрито розділ у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, зареєстровано об`єкт нерухомого майна: 00 та внесено відомості про право власності на квартиру за ОСОБА_4 за номером запису про право власності 6556907 від 23 липня 2014р. Відповідачем 1, як державним реєстратором була встановлена відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № липня 2014р. Реєстрація об`єкта нерухомого майна: 00 та внесення відомості про право власності на квартиру за ОСОБА_4 за номером запису про право власності 6556907 від 23 липня 2014р. було вчинено у відповідності до норм чинного законодавства.

17 березня 2021р. на адресу суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач 2, проти позову заперечила, зазначивши, що вона є добросовісним набувачем і відсутні правові підстави для задоволення позову.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 22 вересня 2021р. закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті.

25 березня 2021р. на адресу суду надійшли доповнення до відзиву від відповідача 2.

Протокольною ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 25 травня 2022р., судом залучено до участі у справі в якості третіх осіб без самостійних вимог ОСОБА_3 (далі по тексту - третя особа 2), ОСОБА_4 (далі по тексту - третя особа 3).

17 листопада 2022р. на адресу суду надійшов відзив (пояснення) від третьої особи 2, в яких третя особа наголосила, що позивачем, або через необізнаність, або свідомо з метою введення суду в оману, не повідомлено суду той факт, що на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 червня 2012р. (справа № 2-12029/11, провадження № 2-2610/2713/2012), зміненого рішенням Апеляційного суду м. Києва (справа №22-555/2013р.), задоволено позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_5 та інших:

- визнано недійсними публічні торги від 23 серпня 2007р. продажу квартири, що належить на праві приватної власності ОСОБА_4 та знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ;

- визнано недійсним акт проведення публічних торгів, затверджений начальником ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві Іванець О.О. від 23 серпня 2007р.;

- визнано недійсним свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 , видане приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Перевертуном О.Ю., зареєстроване в реєстрі за №1422 від 23 серпня 2007р. за ОСОБА_6 ;

- витребувано у ОСОБА_5 із незаконного володіння квартиру АДРЕСА_1 та витребувано вказану квартиру АДРЕСА_1 у ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 , оскільки правочини з переходу права власності на спірну квартиру від ОСОБА_4 на користь інших осіб, вчинені протягом 2007-2008рр., є нікчемними та такими, що не відповідають вимогам закону. Також третя особа звертала увагу суду, що в розумінні положень діючого цивільного законодавства, позивач не є добросовісним набувачем, оскільки спірна квартира вибула з власності ОСОБА_4 поза його волею, і після відновлення права власності останній у встановленому законом порядку відчужив спірну квартиру третій особі 2, яка в подальшому її відчужила відповідачу 2.

В судовому засіданні, відповідач 2 та її представник заявлені позовні вимоги не визнали, просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, пояснила, що відповідач 2 є добросовісним набувачем п`ятикімнатної квартири АДРЕСА_1 , яку вона придбала 01 червня 2016р. у третьої особи 2.

В подальшому сторони, треті особи 1-3, в судове засідання 23 листопада 2022р. не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені в установленому законом, сторони, треті особи 1-3, клопотали перед судом про розгляд справи у їх відсутність.

Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. ( ч. 2 ст. 15 ЦК України )

Частиною 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України від 01 грудня 2004р. № 18-рп/2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено, що поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в ч. 1 ст. 4 ЦПК України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Відповідно до ч. 3 цієї статті кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Цивільним кодексом.

Однією з засад судочинства, регламентованих п. 3) ч. 1 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У відповідності до ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За змістом ст. 77 цього Кодексу належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач наголошував, що він є власником Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 , на підставі рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 03 лютого 2010р. по цивільній справі № 2-3188-1/09, яке набрало законної сили, відповідно до якого встановлено факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_5 однією сім`єю з моменту юридичного розлучення, а саме з 21 лютого 2005р. до 28 березня 2009р.

Розділено майно, що належить ОСОБА_1 та ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності таким чином:

ОСОБА_1 присуджено:

- Ѕ земельної ділянки площею 0,1000 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ;

- Ѕ квартири АДРЕСА_1 ;

- будинок (літера А в технічному паспорті), що не введений в експлуатацію, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

Крім того, додатково позивач зазначав, що спірна квартира була набута у власність ОСОБА_5 на підставі договору купівлі - продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Марчук К.В., за реєстровим № 4382, під час перебування останньої з позивачем у фактичних шлюбних відносинах.

Разом з тим, рішеннями: Шевченківського районного суду м. Києва від 26 червня 2012р. по цивільній справі №2-12029/11, провадження №2-2610/2713/2012, та Апеляційного суду м. Києва, справа №22-555/2013р.), за позовом ОСОБА_4 до Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Перевертуна О.Ю., ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна», треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Немировська М.А., Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Марчук К.В. про визнання недійсними публічних торгів, акту проведення публічних торгів , визнання недійсним свідоцтва про право власності ОСОБА_6 на квартиру, витребування із незаконного володіння ОСОБА_8 квартири, визнання недійсними договору дарування, договору купівлі - продажу, та визнання права власності на квартиру, встановлено наступне:

09 листопада 2005р. між ОСОБА_9 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , який посвідчено нотаріусом Київського міського нотаріального округу Криворучко В.П. та зареєстровано в реєстрі за №3104.

14 листопада 2005р. в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, квартиру АДРЕСА_1 , було зареєстровано за новим власником ОСОБА_4 про що внесено запис до реєстрової книги №201-40 за реєстровим №8677/55.

З листа Київського міського бюро технічної інвентаризації від 16 липня 2008р. №24595 ОСОБА_4 дізнався про те, що його позбавили права власності на квартиру без його волевиявлення.

З метою з`ясування обставин незаконного вибуття квартири з власності, ОСОБА_4 в липні 2008р. звернувся до Прокуратури м. Києва, а також для захисту своїх прав та інтересів звернувся із позовом до Шевченківського районного суду м. Києва.

З листа прокуратури м. Києва від 28 липня 2008р. №0712-1269-08 за результатами проведеної перевірки було встановлено, що квартира начебто вибула із власності ОСОБА_4 до ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів, за яким спірна квартира придбана в рахунок погашення кредитних зобов`язань перед ЗАТ КБ «Приват Банк».

Перевіркою також встановлено, що ОСОБА_4 не являється клієнтом ЗАТ КБ «Приват Банк» та те, що Відділом державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві реалізація квартири АДРЕСА_1 з прилюдних торгів не проводилась.

З письмових пояснень Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві від 11 листопада 2008р. №23/47 вбачається, що Відділом не проводилось виконавчих дій відносно нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , в тому числі дій з опису майна та його реалізації з прилюдних торгів.

Встановлено також, що у виданому приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Перевертуном О.Ю. свідоцтві про право власності ОСОБА_6 на квартиру АДРЕСА_1 , зазначені підстави придбання квартири ОСОБА_6 за 1107000,0 грн. у рахунок погашення кредитних зобов`язань ОСОБА_4 перед АКБ «ПриватБанк». Натомість, як встановлено Прокуратурою , ОСОБА_4 не являється клієнтом ЗАТ КБ «Приват банк» та Відділом державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві реалізація квартири ОСОБА_4 з прилюдних торгів не проводилась.

Прокуратура м. Києва своїм листом від 06 серпня 2008р. № 07/2-126908 повідомила, що Прокуратурою м. Києва за результатами проведення перевірки за фактом шахрайського заволодіння квартирою АДРЕСА_1 порушено кримінальну справу №10-16767 за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України.

Досліджуючи зібрані у справі докази, у тому числі надіслані Солом`янським районним судом копії документів із кримінальної справи щодо акту проведення торгів від 23 серпня 2007р. та вищенаведеного свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_6 , приймаючи до уваги підтверджені відповідними службами факти, що публічні торги від 23 серпня 2007р. з продажу квартири, що належить ОСОБА_4 на праві приватної власності та знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , не проводились, а Акт про проведення прилюдних торгів, затверджений начальником ВДВС Шевченківського РУЮ в м. Києві Іванець О.О. від 23 серпня 2007р. не складався, суд вирішив, що передбачених ст. ст. 34, 75 Закону України «Про нотаріат» та відповідних нормативних актів підстав для видачі свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_6 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Перевертуном О.Ю. не було.

26 вересня 2007р., громадянин ОСОБА_6 , використовуючи оформлене на підставі підроблених документів, свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 , видане приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Перевертуном О.Ю., зареєстроване в реєстрі за №1422 від 23 серпня 2007р., подарував спірну квартиру ОСОБА_11 на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Немировською М.А., зареєстрованому в реєстрі за № 3867.

22 серпня 2008р., ОСОБА_11 продав спірну квартиру ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Марчук К.В., зареєстрованому в реєстрі за №4382.

За таких обставин суд визначив, що договір дарування спірної квартири від 26 вересня 2007р., укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_12 та договір купівлі-продажу цієї квартири, укладеного між ОСОБА_11 та ОСОБА_5 22 серпня 2008р. не підлягають визнанню недійсними, в силу того, що є нікчемними, а позовна вимога про витребування квартири АДРЕСА_1 у ОСОБА_5 підлягає задоволенню.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Відповідно до п. 3) ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно, в тому числі, вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Таким чином, ОСОБА_6 набув право власності на спірну квартиру у спосіб, не передбачений діючим законодавством, то він та наступні набувачі ( ОСОБА_11 , ОСОБА_5 , та відповідно позивач ОСОБА_1 ) не були власниками квартири ні в цілому, ні в частинах, і не мали законних прав розпоряджатися нею.

Судом встановлено, що 18 листопада 2014р. між третіми особами 2 і 3 було укладено договір купівлі - продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченком О.Г., відповідно до якого третя особа 3 продав, а третя особа 2 придбала спірну квартиру АДРЕСА_1

В подальшому, 01 червня 2016р. між відповідачем 2 та третьою особою 2 було укладено договір купівлі - продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Немм О.В., відповідно до якого відповідач 2 придбала зазначену спірну квартиру.

Згідно з ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном, як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Отже, враховуючи, що відповідно до ст. 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України.

Аналогічний правовий висновок викладений в постановах Верховного Суду України від 18 лютого 2015р. у справі № 6-244цс14, від 24 червня 2015р. у справі № 6-318цс15, від 02 грудня 2015р. у справі № 6-1502цс15, від 02 грудня 2015р. у справі № 6-1732цс15, від 18 листопада 2015р. у справі № 6-1858цс15, від 04 листопада 2015р. у справі № 6-1920цс15, від 10 лютого 2016р. у справі № 6-2250цс15, від 25 травня 2016р. у справі № 6-503цс16, від 30 березня 2016р. у справі № 6-3129цс15, від 30 березня 2016р. у справі № 6-265цс16, від 23 березня 2016р. у справі № 6-289цс16, від 16 березня 2016р. у справі № 6-290цс16, від 20 квітня 2016р. у справі № 6-2994 цс15.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи положення ст. ст. 330, 388, 658 ЦК України (право власності на майно, яке було передане поза межами волі власника не набувається у тому числі, і добросовісним набувачем, оскільки це майно може бути в нього витребуване; право власності дійсного власника в такому випадку презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна), суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави для задоволення вимог позивача № № 1, 3, 4. Як і не підлягає задоволенню і вимога позивача № 2, яка є похідною від зазначених вимог №№ 1, 3, 4, при цьому судом враховано, що правочин, на підставі якого ОСОБА_5 набула спірну квартиру у власність є нікчемним, спірна квартира АДРЕСА_1 витребувана у останньої із незаконного володіння.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, то з відповідач 1, 2 не підлягає стягненню на користь позивача понесені останнім судові витрати.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 17-19, 76-82, 89, 141, 142, 258, 259, 263-266, 268, 352, 354, 355 ЦПК України; ст. 41 Конституції України; ст. ст. 6, 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; ст. 10 Загальної декларації прав людини; ст. ст. 15, 16, 317, 319, 321, 388, 392 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_4 ) до Державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Рябоконь Олени Ікарівни (місцезнаходження: м. Київ, вул. Є. Сверстюка, 15), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_5 ), треті особи: Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві (місцезнаходження: м. київ, провул. Музейний, 2Д), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_6 ), ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_7 ) про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень; витребування майна із чужого незаконного володіння; скасування реєстраційних записів - залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 02 грудня 2022р.

Суддя: