Справа № 461/8288/20 Головуючий у 1 інстанції: Стрельбицький В.В.
Провадження № 22-ц/811/2377/21 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
№22-ц/811/2378/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 червня 2022 року м.Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря Юзефович Ю.І.,

з участю: представника позивачів ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 , його представника

ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 25 березня 2021 року та на додаткове рішення Галицького районного суду м. Львова від 01 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором оренди,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2020 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулись до суду з позовом, в якому просили стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за договором оренди нежитлового приміщення від 12 вересня 2019 року кожній із них в розмірі 83895 грн. 85 коп., з яких: 81484 грн. основний борг; 1952 грн. 69 коп. пеня; 459 грн. 16 коп. 3% річних.

Свої вимоги позивачі обгрунтовували тим, що 12 вересня 2019 року між ними, як орендодавцями, та відповідачем ОСОБА_2 , як орендарем, укладено договір оренди нежитлового приміщення, площею 64,2 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , і належить їм (позивачам) на праві спільної часткової власності, строком на 12 місяців із сплатою орендної плати у розмірі 45000 грн. на місяць, однак, починаючи з березня 2020 року, відповідач орендної плати не сплачував, внаслідок чого утворилась заборгованість за період з березня 2020 року по вересень 2020 року, за винятком місяців, протягом яких існували карантинні обмеження згідно з постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 року для закладів харчування (ресторанів, кафе тощо), що унеможливило використання відповідачем орендованого приміщення для здійснення підприємницької діяльності, у розмірі 162968 грн., яка підлягає сплаті позивачам у рівних частках (по 1/2), як співвласникам даного приміщення. Крім того, вважають, що мають право на стягнення трьох процентів річних та пені за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 25 березня 2021 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 заборгованість за договором оренди в розмірі 81484 грн., пеню в розмірі 1952 грн. 69 коп. та 3% річних у розмірі 459 грн. 16 коп., а всього 83895 грн. 85 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 заборгованість за договором оренди в розмірі 81484 грн., пеню в розмірі 1952 грн. 69 коп. та 3% річних у розмірі 459 грн. 16 коп., а всього 83895 грн. 85 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_5 судовий збір в розмірі 1681 грн. 60 коп.

Додатковим рішенням Галицького районного суду м. Львова від 01 квітня 2021 рокустягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5750 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5750 грн.

Рішення та додаткове рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_2 , просив їх скасувати та закрити провадження у справі.

Свої доводи апелянт обґрунтовував тим, що 28 жовтня 2020 року у зв`язку з різким погіршенням здоров`я, він змушений був покинути територію України для отримання кваліфікованої медичної допомоги лікаря, у якого перебував на обліку в країні свого постійного проживання Канаді, оскільки згідно висновку лікарів він хворів на проліферативну діабетичну ретинопатію обох очей з діабетичним макулярним набряком (ураження центральної зони сітківки) і йому не рекомендовано було подорожувати, допоки стан його здоров`я не стане більш стабільним, а можливий переліт у час загострення вказаного захворювання міг спричинити для нього невідновні втрати зору.

Зазначає, що про свої проблеми зі здоров`ям він інформував суд, звертаючись із клопотаннями про відкладення розгляду справи, однак, суд розглянув справу у його відсутності та без доказів, які він мав намір подати на підтвердження своїх заперечень.

Просить врахувати, що перебуваючи на лікуванні за межами України та у зв`язку з обмеженням у подорожуванні через погіршення стану здоров`я, він був позбавлений можливості подати докази до суду першої інстанції, а також був позбавлений можливості ознайомитись з матеріалами справи та не володів розумінням суті претензій зі сторони позивачів.

Наголошує, що згідно акту прийому-передачі нежитлового приміщення він отримав в користування лише 1/2 частину об`єкта оренди, тому розрахунок орендної плати повинен стосуватись тільки 1/2 частини об`єкта.

Окрім того, зазначає, що останній місяць оренди був оплачений ним під час укладення договору оренди, що відповідає умовам договору і підтверджується розпискою ОСОБА_4 , а тому цей місяць не повинен використовуватись у розрахунках заборгованості.

Також апелянт звертає увагу, що правовідносини між ним та позивачами щодо оренди нежитлового приміщення були врегульовані господарським договором, оскільки 23 вересня 2019 року він зареєструвався, як фізична особа-підприємець для здійснення підприємницької діяльності в межах договору, а 01 січня 2020 року між ним та позивачами, як фізичними особами-підприємцями було укладено договір оренди того ж самого нежитлового приміщення, який, відповідно, замінив договір оренди від 12 вересня 2019 року, відтак, з 01 січня 2020 року правовідносини сторін регулювалися умовами цього господарського договору, а тому всі спори між сторонами повинні вирішуватись в порядку господарського судочинства.

Позивачі подали відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечили доводи та вимоги апелянта.

Звертають увагу, що предметом даного спору є договір оренди, укладений між сторонами, як фізичними особами, і підстав для висновку про те, що договір припинив свою дію чи був розірваний у встановленому законом порядку, немає.

Заслухавши пояснення сторони відповідача в підтримання апеляційної скарги, заперечення сторони позивачів, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваних рішень відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що 12 вересня 2019 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , від імені якої на підставі довіреності від 29.03.2019 року №3378 діяв ОСОБА_7 , (орендодавцями) та ОСОБА_2 (орендарем) укладено договір оренди нежитлового приміщення, загальною площею 64,2 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить орендодавцям на праві спільної часткової власності по 1/2 частині кожній із них (а.с7-8 т.1).

За умовами вказаного договору оренди, приміщення надається для використання орендарю для здійснення власної підприємницької діяльності, строком на 12 місяців, який може бути скорочений за згодою сторін (п.п.1.1.6, 2.1, 2.2).

Згідно з пунктами 3.1, 3.2 договору, розмір орендної плати становить 45000 грн. на місяць, що на момент підписання договору становить 1800 доларів США, яка сплачується орендарем наперед щомісячно готівкою не пізніше 12-го числа кожного місяця за поточний місяць.

Пунктом 3.4 договору передбачено, що орендар зобов`язаний на момент підписання договору оренди, сплатити орендну плату за останній місяць оренди строку дії даного договору оренди.

Згідно з п.4.1 договору, приміщення повинно бути передане орендодавцями та прийняте орендарем не пізніше 12 жовтня 2019 року на підставі акту прийому-передачі орендованого майна, підписаного сторонами.

Передача приміщення оформляється актом прийому-передачі, акт підписується сторонами, у момент підписання акту прийому-передачі орендодавці передають орендареві ключі від приміщення (п.4.2).

Акт прийому-передачі нежитлового приміщення від 12 вересня 2019 року було підписано орендодавцем ОСОБА_4 та орендарем ОСОБА_2 (а.с.9 т.1).

12 вересня 2019 року ОСОБА_4 написала розписку про отримання від ОСОБА_2 орендної плати за перший та останній місяць (а.с.199 т.1).

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідач ОСОБА_2 23 вересня 2019 року зареєструвався як фізична-особа підприємець (а.с.200-202 т.1).

01 січня 2020 року відносно того ж самого нежитлового приміщення, загальною площею 64,2 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , для тієї ж самої мети здійснення орендарем власної підприємницької діяльності (діяльності кафе-бару), між тими ж самими сторонами, але вже як фізичними особами-підприємцями, укладено договір оренди нежитлового приміщення №01 терміном з 01 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року (а.с.206-209 т.1).

Згідно з п.п.3.1, 3.2 цього договору, розмір орендної плати становить 6420 грн. за весь об`єкт оренди в місяць, по 3210 грн. кожному орендодавцю.

Пунктом 8.1 цього договору визначено, що договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до 31 грудня 2020 року.

Договір оренди та Акт приймання-передачі підписаний сторонами 01 січня 2020 року (а.с.210 т.1).

Отже, з моменту укладення між сторонами нового договору оренди відносно того ж нежитлового приміщення, загальною площею 64,2 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , але на нових умовах, зокрема, щодо розміру орендної плати, попередній договір оренди від 12 вересня 2019 року, відповідно, припинив свою дію, а тому вимоги позивачів про стягнення заборгованості по орендній платі за умовами договору оренди від 12 вересня 2019 року у період дії нового договору оренди є безпідставними і не підлягають задоволенню.

Разом з тим, вимога апелянта про закриття провадження у справі є безпідставною, оскільки позивачі пред`явили вимоги до відповідача за договором, укладеним між ними, як фізичними особами.

Також необхідно зазначити, що вказані вище письмові докази щодо укладення між сторонами, як фізичними особами-підприємцями, договору оренди нежитлового приміщення від 01 січня 2020 року відповідач ОСОБА_2 долучив до апеляційної скарги, однак, зважаючи на поважність наведених відповідачем причин неподання цих доказів до суду першої інстанції, у зв`язку з хворобою та перебуванням на лікуванні за межами України, що підтверджено документально, колегія суддів враховує їх при вирішенні даного спору, що відповідає положенням статті 367 ЦПК України.

Таким чином, з наведених вище мотивів рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог позивачів в повному обсязі.

У зв`язку з відмовою в позові, згідно зі статтею 141 ЦПК України, не підлягають задоволенню й вимоги позивачів про компенсацію за рахунок відповідача понесених ними судових витрат, а тому додаткове рішення суду також підлягає скасуванню.

При цьому, судові витрати, понесені відповідачем по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 2768 грн. 56 коп. підлягають стягненню з позивачів у користь відповідача в рівних частинах, по 1384 грн. 28 коп. з кожного.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.п.1-4, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 25 березня 2021 року та додаткове рішення Галицького районного суду м. Львова від 01 квітня 2021 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором оренди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у користь ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі по 1384 гривень 28 копійок з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 08 липня 2022 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич