27.07.2022 року м. Житомир
Богунський районний суд м. Житомира в складі:
Головуючого судді Чішман Л.М.,
за участю секретаря судового засідання Лайчук В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі цивільну справу за позовом представника ОСОБА_1 адвоката Іщенка Дениса Юрійовича до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -
Представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням - будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позову вказано, що позивач є одноосібним власником зазначеного будинку, право власності ОСОБА_2 на частину будинку припинено після звернення стягнення на майно, відповідачі не є членами сім`ї позивача, а тому мають бути визнані такими, що втратили право користування житловим приміщенням.
В судовому засіданні 27.07.2022 року представник позивача ОСОБА_4 позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.
Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, шляхом направлення копії ухвали про відкриття провадження, матеріалів позову на поштові адреси за місцем реєстрації та за відомим місцем проживання.
Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявкив судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
З урахуванням наведеного, на підставі положень статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення.
Заслухавши представника позивача, дослідивши та оцінивши зібрані в матеріалах справи докази, суд дійшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що відповідно до договору дарування від 26.07.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком В.Я., позивач набув право власності на 46/100 ід. частин зазначеного житлового будинку (а.с. 16-19).
Відповідно до свідоцтва від 17.09.2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Демецькою С.Л. та зареєстрованого в реєстрі за №6556, ОСОБА_1 на праві власності належить 54/100 ід. частин житлового будинку, що раніше належали відповідачу - ОСОБА_2 , оскільки майно не реалізоване/торги не відбулися і стягувач виявив бажання залишити за собою непродане майно (а.с. 20).
Одноосібне право власності позивача на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , підтверджується і інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №280277586 від 20.10.2021 року та №280277136 від 210.10.2021 року, з яких вбачається, що підставою для державної реєстрації 54/100 ід. частин житлового будинку за позивачем стало свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, серія та номер 6556, виданий 17.09.2021 року, а право власності відповідача ОСОБА_2 на таку частку майна припинено (а.с. 6-15).
Згідно відомостей відділу моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Житомирській області від 02.11.2021 року, місце проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 27-33, 43).
Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Тлумачення статті 391 ЦК України дає підстави для висновку, що негаторний позов - це вимога власника (особи, яка має речове право на чуже майно) про усунення перешкод. Тобто негаторний позов подається з метою усунення перешкод у здійсненні власником (особою, яка має речове право на чуже майно) права користування та розпоряджання своїм майном, тобто припинення неправомірних дій, не пов`язаних з порушенням володіння.
Негаторний позов може вчинятися тоді, коли майно не вибуває з володіння власника (особи, яка має речове право на чуже майно), тобто при порушенні насамперед такої правомочностей власника, як користування та розпорядження своїм майном.
Одним зі способів захисту права користування майном є припинення дії, яка це право порушує (пункт 3 частини другої статті 16 ЦК України), - усунення перешкод у здійсненні права користування майном (негаторний позов). Підставою для подання такого позову є вчинення перешкод правомірній реалізації речового права.
Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відноситься до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство в розумінні статтей 156 та 64 Житлового кодексу України, усунення порушень свого права власності у будь-який час (аналогічна правова позиція викладена у Постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15.07.2021 року у справі №6-709цс16).
Як роз`яснено у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року, вирішення питання про зняття особи з реєстрації обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 71, 72, 116, 156, ЖК УРСР; ст. 405 ЦК України). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Право на реєстрацію у житловому приміщенні є похідним від наявності права на користування житлом.
Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися «згідно із законом», воно повинне мати «легітимну мету» та бути «необхідним у демократичному суспільстві». Якраз «необхідність у демократичному суспільстві» і містить у собі конкуруючий приватний інтерес; зумовлюється причинами, що виправдовують втручання, які, у свою чергу мають бути «відповідними і достатніми»; для такого втручання має бути «нагальна суспільна потреба», а втручання - пропорційним законній меті.
У своїй діяльності Європейський суд з прав людини керується принципом пропорційності, як дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі.
Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Поняття «майно» в першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж по суті захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.
Беручи до уваги викладене, враховуючи, що відповідачі в судове засідання не з"явились, в зв"язку з чим доводів позивача не спростували, факт реєстрації місця проживання відповідачів, які не відносяться до членів сім`ї позивача та кола осіб, які постійно проживають з позивачем, у будинку порушує права власника, а тому суд приходить до висновку про законність позовних вимог та можливість їх задоволення.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі по 908,00 грн з кожної.
Керуючись ст.ст. 16, 383, 391 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 77, 81, 141, 142, 280, 259, 263-268, 354 ЦПК України, суд, -
Визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 такими, що втратили право користування будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 по 908 грн. з кожної судового збору.
Рішення може бути оскаржене позивачем до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд м.Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 04.08.2022 року

Відомості про сторони:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

Адвокат- Іщенко Денис Юрійович, прож. АДРЕСА_3 .

Відповідачі:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ;

ОСОБА_3 , місце проживання АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Суддя Л.М. Чішман