ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4332/22 Справа № 199/1786/21 Суддя у 1-й інстанції - ЯКИМЕНКО Л. Г. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2022 року Дніпровський Апеляційний суд у складі: головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,

за участю секретаря Піменової М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрзалізниця» в особі філії «Пасажирська компанія» ВП «Дніпровське пасажирське вагонне депо» АТ «Укрзалізниця» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 лютого 2022 року, -

В С Т А Н О В И В:

11 березня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до АТ Укрзалізниця в особі філії «Пасажирська компанія» ВП «Дніпровське пасажирське вагонне депо» АТ «Укрзалізниця» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування заявлених позовних вимог посилалася на те, що 01.11.2019 року ОСОБА_1 прийнята провідником пасажирського вагону АТ «Укрзалізниця» філії Пасажирська компанія ВП «Дніпровське вагонне депо», відповідно до наказу від 28.10.2019 року №1671 о/с.

Наказом від 02.02.2021 року №214 о/с ОСОБА_1 звільнено із займаної посади за прогул, відповідно до п.4 ст.40 КЗпП України.

Позивач незгодна із звільненням, оскільки наказ про звільнення датовано 02.02.2021 року, у той час, як відповідно до рапорту, поданого начальником провідників ОСОБА_2 , прогул виявлено 05.11.2020 року, тобто з перевищенням місячного терміну, що передбачено ч.1 ст.148 КЗпП. Тобто, дисциплінарне стягнення мало бути застосовано лише до 05.12.2020 року.

Крім того, у листі Міністерства праці та соціальної політики України від 22.04.2019 р. №82/0/22-19/133 вказано: «У зв`язку з цим вважається, що з урахуванням дотримання вищезазначених строків днем звільнення має бути останній день роботи працівника, перед днем коли він вчинив прогул, за умови, що після його вчинення працівник більше не виходив на роботу.

Позивач вважає, що згідно із вказаними вимогами дата звільнення у даному випадку повинна бути до 01.10.2020 року.

Крім цього, у період дії карантину у відповідача встановлено простій, змінні графіки у період простою не застосовувались, позивач виходила на роботу за телефонним дзвінком керівника, по мірі необхідності.

ОСОБА_1 перебувала у відпустці з 01.09.2020 року по 24.09.2020 року. У період простою на роботу позивача завжди викликали в телефонному режимі.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просила суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ АТ «Укрзалізниця» філії Пасажирська компанія ВП Дніпровське вагонне депо» від 02.02.2021 №214 о/с про звільнення ОСОБА_1 за прогул за п.4 ст.40 Кодексу законів про працю України;

- поновити ОСОБА_1 на посаді провідника пасажирського вагону АТ «Укрзалізниця» в особі філії Пасажирська компанія ВП Дніпровське вагонне депо» з 02 жовтня 2020 року, рішення про поновлення на посаді піддати негайному виконанню;

- зобов`язати АТ «Укрзалізниця» в особі філії Пасажирська компанія ВП Дніпровське вагонне депо на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 02 жовтня 2020 року по день поновлення на посаді;

- стягнути з відповідача АТ «Укрзалізниця» в особі філії Пасажирська компанія ВП Дніпровське вагонне депо» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1816,00 грн.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 лютого 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до АТ «Укрзалізниця» в особі філії «Пасажирська компанія» ВП «Дніпровське пасажирське вагонне депо» АТ «Укрзалізниця» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовлено (а.с.164-167).

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 , звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, що призвело до прийняття помилкового рішення суду, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким, задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі (а.с.174-181).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що на підставі заяви від 18.10.2019 року між ОСОБА_1 та Виробничим підрозділом «Дніпровське пасажирське вагонне депо» філії «Пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця» укладено контракт №281/11 від 28.10.2019 року, за яким ОСОБА_1 було прийнято у Дніпровське пасажирське вагонне депо на посаду провідника пасажирського вагону. Термін дії контракту до 01.11.2020 року (а.с.47).

Відповідно до наказу (розпорядження) Акціонерного товариства «Укрзалізниця» філії «Пасажирська компанія» ВП «Дніпровське пасажирське вагонне депо» №167/ос від 28.10.2019 року ОСОБА_1 прийнято на роботу провідником пасажирського вагону за умовами контракту з 01.11.2019 року по 01.11.2020 рік (а.с.78).

За заявою позивача 15.09.2020 року між ОСОБА_1 та Виробничим підрозділом «Дніпровське пасажирське вагонне депо» філії «Пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця» 28.10.2019 року укладено додаткову угоду №644/П до контракту №281/П, якою пункт контракту викладено у наступній редакції: 22. Строк дії контракту встановлюється з 01.11.2020 року до 01.11.2023 року (а.с.52).

Відповідно до наказу Акціонерного товариства «Українська залізниця» філії «Пасажирська компанія» ВП «Дніпровське пасажирське вагонне депо» №183 від 30.03.2020 року "Про простій працівників виробничого підрозділу «Дніпровське пасажирське вагонне депо» філії «Пасажирська компанія» запроваджено простій не з вини працівника з 01.04.2020 року (а.с.81).

Відповідно до витягу з додатку №1 до наказу від 30.03.2020 року за №183 працівником, якому запроваджено простій, є також позивач - провідник пасажирського вагону ОСОБА_1 (а.с.82).

Згідно із наказом (розпорядженням) Акціонерного товариства «Українська залізниця» філії «Пасажирська компанія» ВП «Дніпровське пасажирське вагонне депо» №2387 від 28.08.2020 року ОСОБА_1 надано щорічну відпустку на 24 календарних днів з 01.09.2020 року по 24.09.2020 року (а.с.105).

На підставі наказу начальника ВП Дніпровське вагонне депо було прийнято рішення про виведення позивача з 01.10.2020 року з простою.

Згідно з витягом із програмного забезпечення АСУ «Резерв провідників» встановлено, що ОСОБА_1 була закріплена на період з 21.07.2020 року по 07.10.2020 рік за поїзною бригадою, де начальник поїзду ОСОБА_3 (а.с.109).

Згідно з графіком на жовтень 2020 року, рейс бригади начальника поїзду ОСОБА_3 випав на рейс із 01.10.2020 року по 03.10.2020 рік.

У цей рейс позивачка ОСОБА_1 не з`явилася.

01.10.2020 року начальником пасажирського поїзду ОСОБА_3 подано рапорт начальнику ВП Дніпровське вагонне депо Соніну Д.О. про те, що 01.10.2020 року ППВ ОСОБА_1 не з`явилася на рейс поїзду №41 Дніпро-Трускавець з невідомої причини (а.с.110).

Відповідно до п.8.13 технологічного процесу резерву провідників, який діє на Акціонерному товаристві «Українська залізниця» філії «Пасажирська компанія» ВП «Дніпровське пасажирське вагонне депо» передбачено, якщо працівник поїзної бригади не з`явився в рейс, то допустити його в наступний рейс можливо тільки після пред`явлення інженеру резерву провідників документа, що підтверджує поважність причини неявки у рейс.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 з 01.10.2020 року по 26.02.2021 рік у депо так і не з`явилась, жодних документів, підтверджуючих її неявку у рейс та взагалі відсутність у вказаний період на роботі не надала.

У п.8.14 технологічного процесу, зазначено, що у разі не надання провідником документів про причину неявки в рейс, інженер резерву провідників доповідає рапортом начальнику резерву провідників та начальнику вагонного депо для прийняття заходів до винного.

Згідно з п.8.15. у першій декаді наступного за звітним місяцем, інженер резерву зобов`язаний скласти рапорт на працівників поїзних бригад, що не з`явились в рейс за минулий місяць, та надати його начальнику резерву та начальнику депо.

05.11.2020 року начальником резерву провідників Медвєдєвим С.В. на ім`я начальника ВП Дніпровське вагонне депо Соніна Д.О. подано рапорт про те, що провідники, серед іншого і позивач, не з`являються на роботу по невідомій причині (а.с.53).

Рекомендованим поштовим відправленням №740 на адресу ОСОБА_1 направлено листа від 20.11.2020 року №286-ок і проханням з`явитися до відділу кадрів ВП Дніпровське вагонне депо або письмово повідомити про причину неявки на роботу (а.с.54).

Вказаний лист отримано 25.11.2020 року, що підтверджується копією чеку про відправлення та роздруківкою із сайту «Укрпошта» (а.с.55,56).

Крім цього, позивачу повторно направлялися листи з проханням з`явитися до відділу кадрів ВП Дніпровське вагонне депо або письмово повідомити про причину неявки на роботу від 27.11.2020 року за №320-ок та від 30.12.2020 року за №386-ок від 05.12.2020 року за №370-ок (а.с.57,58,59).

Однак, як встановлено судом, позивач ОСОБА_1 до відділу кадрів ВП Дніпровське вагонне депо не з`явилася, про причину неявки на роботу письмово не повідомила.

Враховуючи, що ОСОБА_1 була членом профспілкової комітету первинної профспілкової організації Дніпровського пасажирського вагонного депо, Акціонерним товариством «Українська залізниця» філії «Пасажирська компанія» ВП «Дніпровське пасажирське вагонне депо» скеровано пакет документів на отримання згоди на звільнення провідника пасажирського вагону ОСОБА_1 за прогул без поважних причин з 01.10.2020 року по теперішній час, за п.4 ст.40 КЗпП України.

Відповідно до витягу із протоколу №61 засідання профспілкової комітету первинної профспілкової організації Дніпровського пасажирського вагонного депо від 22.12.2020 року, розгляд матеріалу на звільнення провідника пасажирського вагону ОСОБА_1 перенесено до наступного засідання профспілкового комітету для більш детального з`ясування причин неявки на роботу ОСОБА_1 (а.с.60).

28.01.2021 року первиною профспілковою організацією Дніпровського пасажирського вагонного депо було надано згоду на звільнення провідника пасажирського вагону ОСОБА_1 за п.4 ст.40 КЗпП України, за прогул без поважних причин, що підтверджується витягом з протоколу №63 засідання профспілкової комітету первинної профспілкової організації Дніпровського пасажирського вагонного депо від 28.01.2021 року (а.с.62).

Після отримання згоди первинної профспілкової організації Дніпровського пасажирського вагонного депо на звільнення ОСОБА_1 , начальником виробничого підрозділу Дніпровське вагонне депо видано наказ (розпорядження) №214/ОС від 02.02.2021 року про припинення трудового договору (контракту) та звільнення 01.10.2020 року провідника пасажирського ОСОБА_1 , на підставі п.4 ст.40 КЗпП України, за прогул без поважних причин (а.с.63).

26.02.2021 позивач з`явилася до Акціонерного товариства «Укрзалізниця» в особі філії «Пасажирська компанія» ВП «Дніпровське пасажирське вагонне депо» АТ «Укрзалізниця», де їй запропоновано надати відповідні документи, що підтверджують поважність причини відсутності на роботі або пояснити її відсутності з 01.10.2021 року на роботі, та ознайомитися з наказом №214/ОС від 02.02.2021 року про припинення трудового договору, згідно з п.4 ст.40 КЗпП України, за прогул без поважних причин.

ОСОБА_1 повідомила, що документів, які підтверджують поважність причини відсутності на роботі в неї немає та відмовилась надати пояснення з приводу її відсутності на роботі з 01.10.2021 року, із наказом від 02.02.2021 року №214/ОС про припинення трудового договору згідно з п.4 ст.40 КЗпП України, за прогул без поважних причин ознайомилась, але при ознайомленні з даним наказом відмовилась ставити дату ознайомлення з наказом, підпис у наказі не поставила. ОСОБА_1 26.02.2021 року була видана трудова книжка, про що встановленим порядком було зроблено запис №64 у Книзі обліку руху трудових книжок і вкладишів до них, де ОСОБА_1 поставила особистий підпис та дату отримання трудової книжки, про що у присутності фахівця з кадрового адміністрування ОСОБА_4 , фахівця з кадрового адміністрування ОСОБА_5 , в.о. техніка ОСОБА_6 25.02.2021 року було складено відповідний акт (а.с.116).

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не спростувала факту відсутності на роботі з дати вчинення прогулу 01.10.2020 року по дату винесення наказу про звільнення 02.02.2021 року, жодних підтверджуючих документів поважності причини неявки на роботу чи письмових пояснень роботодавцю та до суду не надала. У зв`язку з чим суд дійшов висновку, що звільнення позивача з роботи на підставі наказу від 02.02.2021 року №214/ОС за прогул без поважних причин, відповідно до п.4 ст.40 Кодексу законів про працю України, здійснено з дотриманням вимог чинного законодавства України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Згідно зі статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст. 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Пунктом 4 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз`яснено, що при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.

Прогулом без поважних причин вважається полишення роботи без відповідного попередження роботодавця в установленому порядку про розірвання трудового договору або залишення роботи до закінчення строку попередження без згоди на це роботодавця, якщо такий договір укладено на невизначений строк; залишення без поважних причин особою, з якою укладено строковий трудовий договір, роботи до закінчення строку трудового договору; самовільне залишення молодим спеціалістом (молодим робітником) роботи, на яку його направили після закінчення відповідного навчального закладу, до закінчення строку обов`язкового відпрацювання; самовільне використання без погодження з роботодавцем днів відгулів, чергової відпустки тощо. Не може вважатися прогулом відсутність працівника на робочому місці за умови, що він присутній на підприємстві. Якщо працівник не залишив місця розташування підприємства, його не можна звільнити за прогул. До такого працівника можуть застосовуватися інші види дисциплінарного або громадського стягнення чи впливу.

У позові ОСОБА_1 посилається на те, що на момент її звільнення прогулу не було, оскільки дів простій на підприємстві і на роботу викликалась по телефоному дзвінку.

Проте, позивачку відкликано з простою з 01.10.2020 Наказом начальника ВП Дніпровське вагонне депо.

Рекомендованим поштовим відправленням №740 на адресу ОСОБА_1 направлено листа від 20.11.2020 року №286-ок і проханням з`явитися до відділу кадрів ВП Дніпровське вагонне депо або письмово повідомити про причину неявки на роботу (а.с.54).

Вказаний лист отримано 25.11.2020 року, що підтверджується копією чеку про відправлення та роздруківкою із сайту «Укрпошта» (а.с.55,56).

Крім цього, позивачу повторно направлялися листи з проханням з`явитися до відділу кадрів ВП Дніпровське вагонне депо або письмово повідомити про причину неявки на роботу від 27.11.2020 року за №320-ок та від 30.12.2020 року за №386-ок від 05.12.2020 року за №370-ок (а.с.57,58,59).

Однак, як встановлено судом, позивач ОСОБА_1 до відділу кадрів ВП Дніпровське вагонне депо не з`явилася, про причину неявки на роботу письмово не повідомила.

Отже, така відсутність працівника на роботі є прогулом в розумінні пункту 4 частини 1 статті 40 КЗпП України, за допущення якого до працівника може бути застосовано дисциплінарне стягнення.

Відповідно до частини першої статті 147-1 КЗпП України дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника.

Відповідно до статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку (стаття 149 КЗпП України).

Тобто до порядку застосування дисциплінарного стягнення встановлені такі обов`язкові вимоги: виявлення дисциплінарного проступку; отримання від порушника письмового пояснення; додержання строків накладення дисциплінарного стягнення один місяць із дня виявлення дисциплінарного проступку і шість місяців із дня його вчинення працівником; видання власником наказу чи розпорядження про застосування дисциплінарного стягнення; доведення наказу (розпорядження) під розписку до відома працівника.

Відповідно до частини першої статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених, зокрема пунктом 4 статті 40 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Відповідно до частини п`ятої ст. 43 КЗпП України виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) повідомляє роботодавця про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) дав згоду на розірвання трудового договору.

ОСОБА_1 була членом профспілкової комітету первинної профспілкової організації Дніпровського пасажирського вагонного депо, Акціонерним товариством «Українська залізниця» філії «Пасажирська компанія» ВП «Дніпровське пасажирське вагонне депо» скеровано пакет документів на отримання згоди на звільнення провідника пасажирського вагону ОСОБА_1 за прогул без поважних причин з 01.10.2020 року по теперішній час, за п.4 ст.40 КЗпП України.

Відповідно до витягу із протоколу №61 засідання профспілкової комітету первинної профспілкової організації Дніпровського пасажирського вагонного депо від 22.12.2020 року, розгляд матеріалу на звільнення провідника пасажирського вагону ОСОБА_1 перенесено до наступного засідання профспілкового комітету для більш детального з`ясування причин неявки на роботу ОСОБА_1 (а.с.60).

28.01.2021 року первиною профспілковою організацією Дніпровського пасажирського вагонного депо було надано згоду на звільнення провідника пасажирського вагону ОСОБА_1 за п.4 ст.40 КЗпП України, за прогул без поважних причин, що підтверджується витягом з протоколу №63 засідання профспілкової комітету первинної профспілкової організації Дніпровського пасажирського вагонного депо від 28.01.2021 року (а.с.62).

Після отримання згоди первинної профспілкової організації Дніпровського пасажирського вагонного депо на звільнення ОСОБА_1 , начальником виробничого підрозділу Дніпровське вагонне депо видано наказ (розпорядження) №214/ОС від 02.02.2021 року про припинення трудового договору (контракту) та звільнення 01.10.2020 року провідника пасажирського ОСОБА_1 , на підставі п.4 ст.40 КЗпП України, за прогул без поважних причин (а.с.63).

Що стосується дотримання роботодавцем строків накладення дисциплінарного стягнення, то судова колегія вважає наступне.

Встановлено, що ОСОБА_1 була відсутня на роботі без поважних причин у період з 01.10.2020 (наступний день після відпустки) до 02.02.2021 (до моменту звільнення). Тобто протягом указаного часу позивачка до роботи не приступала і перебувала у безперервному прогулі.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 грудня 2018 року у справі №810/1224/17 з метою забезпечення єдності правозастосовчої практики надала тлумачення, зокрема, поняття «триваючого правопорушення». Так, за загальноприйнятим у теорії права визначенням триваючим вважають правопорушення, яке починається з будь-якої протиправної дії чи бездіяльності, коли винна особа не виконує конкретний покладений на неї обов`язок або виконує його неповністю чи неналежним чином, а потім така бездіяльність триває протягом певного проміжку часу до моменту виконання установлених обов`язків або виявлення правопорушення.

Оскільки позивачка була відсутня на роботі у період з 01.10.2020 до 02.02.2021 безперервно, то прогул як дисциплінарний проступок був триваючим.

При цьому весь період до 02.02.2021 роботодавцем вживались заходи щодо відібрання пояснень у позивачки, яка відмовлялась надати докази на підтвердження поважності причин її тривалої відсутності на роботі.

Отже, так як пояснення з приводу поважності причин відсутності на роботі позивачка не надала, тому немає жодних підстав для висновку, що наказ про звільнення від 02.02.2021 порушує місячний строк з дня виявлення дисциплінарного проступку.

Відповідно до постановт Верховного Суду від 02 червня 2021 року (справа №428/6597/19), у якій звернуто увагу, що обчислення місячного строку для застосування дисциплінарного стягнення здійснюється з дня виявлення не лише факту (події), а саме проступку. Виявлення проступку означає не лише виявлення факту (події), а й визначення працівника, що порушив трудові обов`язки, характеру порушення, шкідливих наслідків правопорушення, причинного зв`язку між правопорушенням і шкідливими наслідками, вини працівника. Як правило, місячний строк обчислюється з дня закінчення службового розслідування, проведення перевірки тощо. В той же час роботодавець наділений правом застосувати дисциплінарне стягнення до працівника не пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Таким чином, посилання апелянта, що роботодавець пропустив місячний строк для застосування дисциплінарного стягнення з моменту виявлення факту проступку, здійснений за неправильного тлумачення ст. 148 КЗпП України.

Із урахуванням зазначеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про дотримання роботодавцем строків застосування дисциплінарної відповідальності, а отже відсутні підстави для задоволення позовних вимог оскільки роботодавцем своєчасно, у визначений статтею 148 КЗпП України строк, застосовано дисциплінарне стягнення до позивача за виявлене порушення посадових обов`язків, а саме прогул.

При цьому колегія суддів бере до уваги встановлену обставину про те, що ОСОБА_1 допустила прогул впродовж кількох місяців, що є триваючим правопорушенням, а пояснення про причини прогулу так і не надала.

Такі висновки про своєчасне застосування дисциплінарного стягнення відповідають вимогам статті 148 КЗпП України та узгоджуються з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постанові від 03 березня 2021 року у справі № 813/1475/17 щодо визначення строку застосування дисциплінарного стягнення при триваючому правопорушенні, яким є прогул.

Апеляційним судом перевірено процедуру звільнення позивачки, порушень такої процедури не встановлено, наказ про звільнення є законним.

Позивачка не спростувала факт прогулу та не довела поважність причин невиходу на робоче місце у робочі дні починаючи з 01.10.2020, що в свою чергу, доведено відповідачем та підтверджується матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду, оскільки оскаржуване рішення постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції повно та всебічно досліджено наявні у справі докази і надано їм належну оцінку, суд правильно встановив дійсні обставини справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених позовних вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містить передбачених законом підстав для скасування судового рішення.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення суду - без змін.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 лютого 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: