Провадження №2/521/803/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2022 року місто Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

головуючий суддя Плавич І.В.,

секретар судового засідання Неділько О.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту що має юридичне значення та визнання права власності в порядку спадкування за законом,

УСТАНОВИВ:

До Малиновського районного суду м. Одеси 04 серпня 2021 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту що має юридичне значення та визнання права користування власності в порядку спадкування за законом, в якій він просить встановити факт що має юридичне значення, а саме що він є сином ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , факт його проживання зі ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , до дня її смерті, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_1 та визнати за ним право власності на Ѕ частку домоволодіння, яке розташовано за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та яка належала їй як спільне майно подружжя і на Ѕ частину домоволодіння, яку вона прийняла, але не встигла оформити своїх спадкових прав, після смерті чоловіка ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_3 та після її смерті залишилося спадкове майно, а саме домоволодіння, яке розташовано за адресою: АДРЕСА_1 . Також ОСОБА_1 посилається на те, що після смерті звертався до нотаріуса, з метою отримання документів на спадщину, але йому було відмовлено в зв`язку з тим, що йому необхідно встановити факт родинних відносин між ним та ОСОБА_3 , факт спільного проживання разом зі спадкодавцем на час її смерті та в зв`язку з тим, що у спадкодавця, а саме у матері ОСОБА_3 були відсутні правоустановчі документи на домоволодіння.

Відповідач по справі ОСОБА_2 неодноразово сповіщалася належним чином про дату та час слухання справи, відзив на позовну заяву до суду не надходив, клопотання про відкладення розгляду справи не надавала.

В судовому засіданні 19 вересня 2022 року було допитано свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які пояснили, що позивач ОСОБА_1 дійсно є сином сином ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , якій помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Також свідки пояснили, що ОСОБА_1 , після смерті батька ОСОБА_4 переїхав проживати до матері за адресою: АДРЕСА_1 , в зв`язку з тим, що вона потребувала матеріальної та моральної допомоги після смерті її чоловіка ОСОБА_4 і що після смерті матері ОСОБА_1 займався організацією її поховання.

Представник позивача адвокат Бузова Т.Г. подала, через канцелярію суду, клопотання про підтримання позову ОСОБА_1 та просила його задовольнити та слухати справу за відсутності сторін.

Судом встановлено, що батько позивача ОСОБА_4 та мати ОСОБА_7 одружилися 19 жовтня 1958 року і мати позивача змінила прізвище на ОСОБА_8 , що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя від 27 березня 2021 р. № 3. Позивач ОСОБА_1 , народився ІНФОРМАЦІЯ_4 про що було складено відповідний актовий запис за № 1401 та його батьками було записано: батько - ОСОБА_4 , мати - ОСОБА_3 , про що свідчить повторне свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , яке було видане Малиновським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Також від шлюбу у батьків ІНФОРМАЦІЯ_5 народилася відповідачка, сестра позивача, ОСОБА_2 , що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст. 126, 133, 135 Сімейного кодексу України від 23 липня 2020 р. № 4.

Батько позивача ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що було складено відповідний актовий запис за № 13117 та що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , яке було видане Одеськім міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Мати позивача ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 про що було складено відповідний актовий запис за № 6364 та про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3 , яке було видане Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Батьки позивача ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , проживали та були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , з 1962 року, що підтверджується копією довідки з місця проживання про склад сім`ї та прописці, яка була видана органом самоврядування населення комітету мікрорайону «Сахарний» в м. Одесі.

В повторному свідоцтві про народження прізвище позивача зазначено як ОСОБА_9 , а прізвище його матері в свідоцтві про смерть зазначено як ОСОБА_8 що не співпадає в одну літеру, що є наслідком співзвучності та невірним перекладом з російською на українську мову.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначеного іншого порядку їх встановлення.

Згідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Позивач та відповідач є спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими та електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. За змістом ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Стаття 78 ЦПК України встановлює вимоги, згідно яких доказ вважається допустимим. При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Статтею 318 ЦПК України передбачено, що у заяві про встановлення юридичного факту повинно бути зазначено, який факт заявник просить встановити та з якою метою, причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів. Отже, суд може встановити юридичний факт у тому разі, коли особою вчинено всі можливі заходи по отриманню необхідних документів, і виключно за наявності об`єктивних причин, які не залежать від волі особи, що обумовлюють неможливість отримання документу на підтвердження юридичного факту.

Дослідивши письмові докази та показання свідків дійшов до висновку щодо задоволення позову частково.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Після смерті матері позивача ОСОБА_3 залишилося спадкове майно, а саме Ѕ частина будинку АДРЕСА_1 , яка належала їй як спільне майно подружжя та Ѕ частина цього будинку, яку вона прийняла як спадкоємець першої черги після смерті чоловіка ОСОБА_10 , але не встигла оформити своїх спадкових прав.

На день смерті ОСОБА_3 домоволодіння АДРЕСА_1 складається, з житлового будинку літ. «А» загальною площею 25,0 кв.м. в тому числі житловою 12,1 кв.м. та господарських споруд та будівель: сараї літ. «Б», літ «В» - душ, вбиральня літ. «Г», літня кухня літ. «Д», огородження № 1, мостіння І, які визначено в технічному паспорті виготовленому Одеським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості 28.10.2004 р. Домоволодіння АДРЕСА_1 побудовано до 05.08.1992 року, що підтверджується матеріалами інвентарної справи, яка була витребувана за ухвалою суду.

Відповідно до п.3.2 Інструкції «Про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна», затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України № 127 від 24.05.2001 року, зареєстрованого в Мінюсті України за №582/5773 від 10.07.2001 року не належить до самочинного будівництва індивідуальні житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05.08.1992 року. Згідно листа №12/5-126 від 23.03.1999 року Державного комітету будівництва архітектури та житлової політики України не підлягає здачі в експлуатацію об`єкти нерухомості, побудовані до 05.08.1992 року.

Так, згідно з письмовими роз`ясненнями Державної архітектурно-будівельної інспекції України №40-19-7155 від 11.10.2012р., домоволодіння, завершені будівництвом до 05 серпня 1992 року, не підлягають введенню в експлуатацію, тобто право власності набувається забудовником за декларативним принципом шляхом отримання свідоцтва про право власності на майно в органах реєстраційної служби за місцем розташування об`єкту будівництва.

В листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» було надано роз`яснення судам, що відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК ) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК).

В Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 січня 2021 року у справі № 640/21456/18 (провадження № 61-18157св19), була висловлена правова позиція в якій зазначено, що державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними норативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Міністерстві юстиції України від 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з наступними змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Індивідуальні житлові будинки, збудовані у період до 05 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію, у тому числі по окремо визначеній «спрощеній» процедурі. Єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатами його технічної інвентаризації.

Натомість позивачем по справі ОСОБА_1 до суду не надано жодного доказу неможливості отримання свідоцтва про право власності на спадкове майно в нотаріальному порядку і таким чином позовні вимоги в частині визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню.

Зі змісту п.3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вбачається, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності та того, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, якій не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

На підставі викладеного та керуючись ст. 55 Конституції України, ст.ст.15, 16, 1261, 1268, 1297, 1298 ЦК України,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту що має юридичне значення та визнання права власності в порядку спадкування за законом задовольнити частково.

Встановити факт що має юридичне значення, а саме що ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ), є рідним сином ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Встановити факт що має юридичне значення, а саме факт того що ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) проживав зі своєю матір`ю ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , до дня її смерті, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги, безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня винесення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: І.В. Плавич