Номер провадження: 22-ц/813/531/22
Головуючий у першій інстанції Салтан Л. В.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.12.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.,

суддів колегії: Громіка Р.Д., Дришлюка А.І.,

при секретарі: Павлючук Ю.В.,

переглянув у судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Трепачової Оксани Володимирівни в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 14 квітня 2021 року за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 травня 2016 року за нововиявленими обставинами по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Імексбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

03 вересня 2015 року ПАТ «Імексбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №237 від 26.06.2007, а саме: 87 766 доларів США прострочена заборгованість по кредиту, 17 027,19 доларів США прострочена заборгованість по відсоткам, 994 631,57 грн пеня за прострочення платежів по кредитному договору, також просив суд стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору.

В обґрунтування позову зазначено, що 26.06.2007 між ПАТ «Імексбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту №237, відповідно до умов якого, кредитор надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 217 376 доларів США, зі сплатою 11% річних з кінцевим терміном повернення основної суми заборгованості 25.06.2017. Позивач свої зобов`язання за договором кредиту щодо видачі кредиту виконав в повному обсязі. Невиконання відповідачем зобов`язань по укладеному кредитному договору та додатковим угодам до нього зумовило звернення ПАТ «Імексбанк» до суду з відповідним позовом.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 24 травня 2016 року позовні вимоги ПАТ «Імексбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Імексбанк» суму заборгованості за кредитним договором №237 від 26.06.2007 в розмірі 104 793,19 доларів США та 807 838,72 грн, яка складається з: - 87 766 доларів США прострочена заборгованість по кредиту, - 17 027,19 доларів США прострочена заборгованість по відсоткам, - 807 838,72 грн пеня за прострочення платежів по кредиту. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 3 654 грн.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 25 серпня 2016 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 діючого в інтересах ОСОБА_1 відхилено. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 травня 2016 року залишено без змін.

02 жовтня 2020 року представник ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» подав до суду заяву про заміну стягувача у виконавчому провадженні, в якій просить замінити стягувача у виконавчому провадженні з виконання виконавчого листа виданого на рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 травня 2016 року. В обґрунтування заяви зазначено, що 15 серпня 2019 року між ПАТ «Імексбанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було укладено Договір №104 про відступлення прав вимоги, за яким було відступлено право вимоги, зокрема і за кредитним договором №237 від 26 червня 2007 року, укладений між ПАТ «Імексбанк» та ОСОБА_1 ..

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 03 грудня 2020 року заяву ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» про заміну сторони виконавчого провадження задоволено.

Замінено стягувача у виконавчому провадженні з виконання виконавчого листа, виданого на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Імексбанк» заборгованості за кредитним договором №237 від 26 червня 2007 року в розмірі 104 793,19 долари США та 807 838,72 грн.

Постановою Одеського апеляційного суду від 15 листопада 2022 року апеляційну скаргу адвоката Трепачової О.В. в інтересах ОСОБА_1 залишено без задоволення. Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 03 грудня 2020 року залишено без змін.

13 січня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 травня 2016 року у зв`язку з нововиявленими обставинами, посилаючись на те, що на той час його представник вийшов за межі повноважень, наданих йому договором про надання послуг та без узгодження з ОСОБА_1 частково визнав позов у судовому засіданні 19 травня 2016 року. Також вказав, що судом було забезпечено позов проте, він не є власником майна, на яке накладено арешт. В матеріалах справи також відсутня власноруч підписана заява про видачу готівкових коштів.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 14 квітня 2021 року заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 травня 2016 року в цивільній справі за позовною заявою ПАТ «Імексбанк», правонаступником якого за цим кредитним договором є ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі адвокат Трепачова О.В. в інтересах ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 14 квітня 2021 року та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Справи розглядаються без участі учасників провадження за наявності повідомлення про дату, час та місце розгляду справи та за відсутності заяви (заяв) про відкладення розгляду справи.

Відповідно до приписів ст. 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

13 грудня 2022 року від представника ОСОБА_1 адвоката Лук`янової А.О. надійшло клопотання про розгляд справи без їх участі.

ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» судова повістка про виклик до суду була надіслана 02.12.2022 в електронному вигляді у його електронний кабінет в підсистемі «Електронний суд», а також на електронну адресу адвоката ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» - Воронкова О.М., яка була вказана ним особисто. Клопотань про відкладення судового розгляду чи про проведення судового засідання в режимі відеоконференції не надходило.

Верховний Суд в постанові від 30.11.2022 по справі №759/14068/19 вказав, що якщо учасник надав суду електронну адресу (хоча міг цього і не робити), зазначивши їх у заяві (скарзі), то слід припустити, що учасник бажає, принаймні не заперечує, щоб ці засоби комунікації використовувалися судом. Це, в свою чергу, покладає на учасника справи обов`язок отримувати повідомлення і відповідати на них.

З огляду на це, суд, який комунікує з учасником справи з допомогою повідомлених ним засобів комунікації, діє правомірно і добросовісно. Тому слід виходити з «презумпції обізнаності»: особа, якій адресовано повідомлення суду через такі засоби комунікації, знає або принаймні повинна була дізнатися про повідомлення.

Таким чином, оскільки судові повістки були направлені представнику ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» - адвокату Воронкову О.М. на вказану ним електронну адресу, та в електронний кабінет ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» в підсистемі «Електронний суд», апеляційний суд виконав обов`язок щодо повідомлення ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» про дату, час та місце розгляду справи.

Явка сторін не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.

Таким чином, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому розгляді справи, усвідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності належно повідомлених про дату, час та місце судового розгляду учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, за наступних підстав.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом (ст. ст. 2, 5 ЦПК України).

Стаття 16 ЦК врегульовує захист цивільних прав та інтересів судом та передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині другій цієї статті наведено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів судом, який не є вичерпним, адже тут же зазначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд (стаття 129-1 Конституції України).

Зазначені конституційні положення відображено також в статті 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є обов`язковою для застосування судами відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України і Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Рішення ECHR у справі «Хорнсбі проти Греції» («Hornsby v. Greece») від 19 березня 1997 року (п. 40)).

В Рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Войтенко проти України» («Voytenko v. Ukraine») від 29 червня 2004 року Європейський суд з прав людини нагадує свою практику, що неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого статті 1 Протоколу №1.

Перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами регулюється главою 3 ЦПК України.

Так, згідно вимог ст. 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

При перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

Згідно зі ст. 429 ЦПК України заява про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами розглядається судом у судовому засіданні протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження за нововиявленими або виключними обставинами.

Справа розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом для провадження, у суді тієї інстанції, яка здійснює перегляд. У суді першої інстанції справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

За результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд може: 1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі; 2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення; 3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду.

У разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали, постанови за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу. У разі задоволення заяви про перегляд судового рішення з підстав, визначених частиною другою, пунктами 1, 3 частини третьої статті 423 цього Кодексу, та скасування судового рішення, що переглядається, суд: 1) ухвалює рішення - якщо переглядалося рішення суду; 2) постановляє ухвалу - якщо переглядалася ухвала суду; 3) приймає постанову - якщо переглядалася постанова.

З набранням законної сили новим судовим рішенням втрачають законну силу судові рішення інших судів у цій справі.

Відповідно до роз`яснень викладених в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 30 березня 2012 року «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами», нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин. Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених ЦПК України є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі. Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини.

Так, обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами. Обставини, які виникли чи змінилися тільки після ухвалення судового рішення і не пов`язані з вимогою в цій справі, а тому не могли бути враховані судом при ухваленні судового рішення, є новими обставинами і можуть бути підставою для пред`явлення нової вимоги (зокрема, погіршення майнового стану відповідача після ухвалення рішення про стягнення з нього аліментів).

Процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неналежне повідомлення заявника про час і місце розгляду справи, неповне встановлення фактичних обставин справи, порушення порядку дослідження доказів) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку.

Обставини, на які посилалася особа, яка брала участь у справі, у своїх поясненнях, в апеляційній або касаційній скарзі чи в заяві про перегляд судового рішення Верховним Судом України або які могли бути встановлені при всебічному і повному з`ясуванні судом обставин справи, тобто при виконанні вимог частини п`ятої статті 12 ЦПК, не є нововиявленими обставинами.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 24 травня 2016 року позовні вимоги ПАТ «Імексбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Імексбанк» суму заборгованості за кредитним договором №237 від 26.06.2007 в розмірі 104 793,19 доларів США та 807 838,72 грн, яка складається з: - 87 766 доларів США прострочена заборгованість по кредиту, - 17 027,19 доларів США прострочена заборгованість по відсоткам, - 807 838,72 грн пеня за прострочення платежів по кредиту. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 3 654 грн.

В обґрунтування заяви про перегляд рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 травня 2016 року за нововиявленими обставинами ОСОБА_1 вказав, що під час розгляду справи його представник ОСОБА_2 вийшов за межі наданих йому договором про надання послуг адвоката від 08.12.2015 повноважень, також без узгодження з ОСОБА_1 частково визнав позов в судовому засіданні 19 травня 2016 року та заперечував лише в частині стягнення пені.

Також, у заяві про перегляд рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 травня 2016 року за нововиявленими обставинами ОСОБА_1 вказує, що судом при винесені рішення не було встановлено, що ОСОБА_1 ніколи не був власником майнового права на квартиру АДРЕСА_1 на 5 поверсі та квартиру АДРЕСА_2 , та ніколи не був власником вказаних квартир, закінчених будівництвом. В матеріалах справи відсутні договори комісії на придбання права на вказані квартири від 25 травня 2007 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Делівер», позивачем вони не залучались з огляду на їх відсутність, а відсутність таких договорів спростовує отримання ОСОБА_1 грошових коштів за кредитним договором №237 від 26.06.2007. Також вказано, що в матеріалах справи відсутня власноручно підписана заява про видачу готівкових коштів.

Залишаючи заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 травня 2016 року за нововиявленими обставинами, суд першої інстанції визнав таку заяву необґрунтованою та вказав, що викладені обставини не відносяться до нововиявлених.

Також вказано, що з оригіналу договору про надання послуг адвоката від 08 грудня 2015 року, який міститься в матеріалах справи, не вказано, що адвокат Кочмар В.В. має якісь обмеження щодо приймання участі у справі, зокрема, визнання позовних вимог повністю та/або частково.

Щодо посилань ОСОБА_1 на те, що він не брав грошових коштів за кредитним договором №237 від 26.06.2007 судом вказано, що під час розгляду цивільної справи відповідач та його представник не вказували про це, хоча, якщо б зазначені факти були відповідач міг вказати на це, оскільки банк звернувся з позовом 03 вересня 2015 року, а рішення суду було проголошено 24 травня 2016 року.

Відповідно до частини 4 статті 423 ЦПК України, не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи та докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

Неподання стороною або особою, яка бере участь у справі, доказу, про який їй було відомо та який підтверджує відповідні обставини, а також відмова суду в прийнятті доказів, не є підставами для перегляду судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами.

Колегія суддів апеляційного суду повністю погоджується із висновком суду першої інстанції, що викладені ОСОБА_1 обставини в заяві про перегляд рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 травня 2016 року за нововиявленими обставинами, не є нововиявленими в розуміння вимог ст. 423 ЦПК України. Процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неповне встановлення фактичних обставин справи, не подання сторонами певних доказів на підтвердження вимог та заперечень) не вважаються нововиявленими обставинами.

Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.

Процедура перегляду остаточного судового рішення за нововиявленими обставинами не є тотожною новому розгляду справи та не передбачає повторної оцінки всіх доводів сторін. Суд має переглянути раніше ухвалене рішення лише в межах нововиявлених обставин. Підставою такого перегляду є не недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення, постанови чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки її учасники не знали про цю обставину та, відповідно, не могли підтвердити її у суді. Тобто перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами спрямований не на усунення судових помилок, а на перегляд судового рішення у вже розглянутій справі з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення такого рішення (постанова Великої Палати Верховного Суду у справі №19/028-10/13 від 30 червня 2020 року (пункти 7.4 - 7.5).

Апеляційний суд визнає необґрунтованими та відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції розглянувши справу без участі учасників справи, які крім того не були належним чином повідомлені про дату судового засідання, порушив їх процесуальні права, в тому числі право на вступне слово в судовому засіданні, надання пояснень та дослідження доказів, з огляду на наступне.

Вимогами ч. ч. 1-2 ст. 429 ЦПК України передбачено, що заява про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами розглядається судом у судовому засіданні протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження за нововиявленими або виключними обставинами.

Справа розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом для провадження, у суді тієї інстанції, яка здійснює перегляд. У суді першої інстанції справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 14 січня 2021 року прийнято до розгляду заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 травня 2016 року за нововиявленими обставинами, та призначено відкрите судове засідання. Копія даної ухвали суду разом із копією заяви направлено учасникам справи (т. 2 а.с. 24-25).

Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення встановлено, що представник ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» 16 лютого 2021 року отримав копію ухвали Київського районного суду м. Одеси від 14 січня 2021 року та копію заяви (т. 2 а.с. 36).

Поштова кореспонденція суду разом із копією ухвали Київського районного суду м. Одеси від 14 січня 2021 року та заяви, яка була направлена на адресу ПАТ «Імексбанк» повернулась до суду із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», «ліквідовано» (т. 2 а.с. 37-38).

22 лютого 2021 року від ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» надійшли заперечення на заяву про перегляд рішення за нововиявленими, в яких товариство просило відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 травня 2016 року за нововиявленими обставинами в повному обсязі, з підстав викладених у запереченнях.

Матеріалами вправи також встановлено, що розгляд справи за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 травня 2016 року за нововиявленими обставинами, неодноразово відкладався. В крайній раз розгляд справи було відкладено на 14 квітня 2021 року о 12.50 год, про що представник ОСОБА_1 адвокат Трепачова О.В. була особисто повідомлена (т. 2 а.с. 56).

Таким чином враховуючи, що представник ОСОБА_1 адвокат Трепачова О.В. була повідомлена про розгляд справи належним чином та завчасно, ПАТ «Імексбанк» перебуває в стані припинення, а ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» надали заперечення на заяву про перегляд рішення за нововиявленими, в яких чітко викладена їх позиція щодо суті заявлених вимог заяви, суд першої інстанції враховуючи строки розгляду заяви, баланс інтересів сторін у якнайскорішому розгляді справи, усвідомленість її учасників про наявність такої заяви, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду та ухвалення законного і обґрунтованого судового рішення, розглянув заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 травня 2016 року за нововиявленими обставинами, без участі учасників справи.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не надав жодної оцінки письмовим поясненням представника ОСОБА_1 адвоката Трепачової О.В. на заперечення, які були надані ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», оскільки при ухваленні судового рішення встановивши, що доводи є повністю необґрунтованими, суд не зобов`язаний надавати детальну відповідь на кожен такий аргумент. Зазначене відповідає усталеній практиці Європейського суду з прав людини вказав.

Так, у п. 54 Рішення у справі Трофимчук проти України (заява №4241/03) від 28.10.2010, остаточне 28 січня 2011 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що, «беручи до уваги свої висновки за статтею 11 Конвенції (див. вище пункти 42-45), Суд не бачить жодних ознак несправедливості або свавільності у відмові судів детально розглянути доводи заявниці про переслідування її роботодавцем, оскільки суди чітко зазначили, що ці доводи були повністю необґрунтованими. У зв`язку з цим Суд повторює, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (див. рішення у справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява №30544/96, п. 26, ECHR 1999-1)».

Твердження в апеляційній скарзі про те, що з матеріалів справи вбачається, що судове засідання 14 квітня 2021 року не фіксувалось технічними засобами, що порушує принцип визначений п. 3 ч. 3 ст. 2 ЦПК України, та не вказано обставини передбачені ч. 2 ст. 247 ЦПК України, апеляційний суд визначає необґрунтованими, оскільки ухвала Київського районного суду м. Одеси від 14 квітня 2021 року була постановлена без участі учасників справи, тому фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України, та не свідчить про порушення судом норм процесуального права.

Колегією суддів також не приймається до уваги посилання на те, що ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 14 квітня 2021 року судом було не законно залишено без задоволення клопотання представника ОСОБА_1 про витребування доказів, оскільки як вірно вказано судом представником заявника не надано суду належних та допустимих доказів щодо неможливості отримання заявлених до витребування доказів, не надано підтвердження, що він здійснював відповідно дії щодо витребування вказаних доказів, чи звертався з відповідними запитами

Апеляційний суд також враховує, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. ст. 12, 81 ЦПК України).

У статті 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 4 статті 77 ЦПК України передбачено, що суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Належним чином завірені копії усіх матеріалів кредитної справи за договором кредиту №237 від 26 червня 2007 року, що укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «Імексбанк», які просив витребувати представник ОСОБА_1 , не стосуються предмету заявлених вимог. Крім того, ОСОБА_1 не був позбавлений можливості заявити таке клопотання під час розгляду цивільної справи по суті позовних вимог в суді першої чи апеляційної інстанції, під час її перегляду.

Для розгляду заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 травня 2016 року за нововиявленими обставинами, в матеріалах справи міститься достатньо доказів, які дають можливість та дозволяють суду встановити обставини та прийняти законне і обґрунтоване рішення.

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях. Відтак в кожному випадку заявник при зверненні до суду повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Також, прецедентна практика Європейського Суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Правосуддя має бути швидким. Тривала невиправдана затримка процесу практично рівнозначна відмові в правосудді (Рішення Суду у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

Доводи апеляційної скарги в їх сукупності зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції, неправильного розуміння скаржником вимог чинного законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин.

Рішенням ЄСПЛ від 25 липня 2002 року у справі за заявою №48553/99 Совтрансавто-Холдинг проти України, а також рішенням ЄСПЛ від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою №28342/95 Брумареску проти Румунії встановлено, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Відповідно до пунктів 33, 34 рішення ЄСПЛ від 19 лютого 2009 року у справі Христов проти України одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (справа Брумареску проти Румунії , пункт 61). Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до остаточного рішення суду.

Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (PONOMARYOVv. UKRAINE, №3236/03, § 40, ЄСПЛ, 03 квітня 2008 року).

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (Pravednaya v. Russia, №69529/01, § 27, 28, ЄСПЛ, 18 листопада 2004 року).

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, суд першої інстанції оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які учасники посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, прав та інтересів юридичних осіб, суд першої інстанції дійшов вірного та справедливого висновку про залишення без задоволення заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 травня 2016 року за нововиявленими обставинами, оскільки викладенні заявником обставини є не нововиявленими.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що законних підстав для скасування ухвали суду першої інстанції немає, тому у відповідності до вимог п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Трепачової Оксани Володимирівни в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 14 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складено: 23 грудня 2022 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький

А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік