ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

17 лютого 2022 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 744/721/21

Головуючий у першій інстанції Смага С. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/399/22

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Харечко Л.К.,

суддів: Скрипки А.А., Шарапової О.Л.,

секретар-Поклад Д.В.,

учасники справи: позивач ОСОБА_1 , відповідачі Семенівська міська рада Новгород Сіверського району Чернігівської області, ОСОБА_2 , Новгород Сіверська районна державна адміністрація Чернігівської області, Семенівська районна державна адміністрація Чернігівської області, третя особа Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Новгород Сіверської районної державної адміністрації Чернігівської області на рішення Семенівського районного суду Чернігівської області від 30 листопада 2021 року у складі судді Смаги С.В., повний текст якого складений 06.12.2021 у м. Семенівка Чернігівської області,

У С Т А Н О В И В :

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Семенівської міської ради Новгород Сіверського району Чернігівської області, ОСОБА_2 , Новгород Сіверської районної державної адміністрації Чернігівської області, Семенівської районної державної адміністрації Чернігівської області про визнання незаконним та недійсним з моменту його прийняття розпорядження Семенівської районної державної адміністрації Чернігівської області від 09.08.2011 № 262 в частині затвердження технічної документації із землеустрою, вилучення із земель запасу та передачі ОСОБА_2 земельної ділянки площею 61,4706 га на території Миколаївської сільської ради в довгострокову оренду терміном на 15 років; визнання недійсним з моменту його укладення договору оренди землі від 10.02.2012, укладеним між Семенівською районною державною адміністрацією Чернігівської області і ОСОБА_2 щодо земельної ділянки площею 61,4706 га (кадастровий номер :04:087:0011), що зареєстрований у відділі Держкомзему Семенівського району, про що у Державній реєстрації земель вчинено запис від 13.02.2012 за № 00101, та припинити право оренди щодо вказаної земельної ділянки. Просив стягнути з відповідачів судові витрати.

Обгрунтовував свої вимоги тим, що 26.07.1996 йому була надана у постійне користування земельна ділянка площею 45,0 га в межах відповідно до плану з цільовим призначенням для ведення селянського (фермерського) господарства, яка розташована на території колишньої Миколаївської сільської ради Семенівського району Чернігівської області, що підтверджується Державним актом на право постійного користування землею серії ЧН, виданим Семенівською районною державною адміністрацією Чернігівської області 26.07.1996 та зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 23. Ця земельна ділянка була надана позивачу у постійне користування на підставі розпорядження Семенівської районної державної адміністрації Чернігівської області від 22.03.1996 № 108.

У 2020 році була виготовлена технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі, проте, рішенням державного кадастрового реєстратора від 16.01.2021 ОСОБА_1 було відмовлено з підстав перетину меж його земельної ділянки та земельної ділянки площею 61,4706 га, яка перебуває у комунальній власності Семенівської міської ради Чернігівської області та яка передана ОСОБА_2 на підставі договору оренди строком на 15 років на підставі розпорядження Семенівської районної державної адміністрації Чернігівської області від 09.08.2011 № 262.

На звернення позивача до Семенівської міської ради Новгород Сіверського району Чернігівської області та ОСОБА_2 з проханням розірвати договір оренди та припинити порушення його прав, останньому було відмовлено з підстав того, що орендар і орендодавець дотримуються і виконують усі вимоги закону та умови договору.

Вважає, що надане йому право постійного користування на земельну ділянку площею 45,0 га згідно з Державним актом на право постійного користування землею станом на сьогодні є чинним і ніким не скасовано, а тому, відповідно до ст. ст. 95, 152, 155 Земельного кодексу України, ст. 215 Цивільного кодексу України, підлягає захисту.

Рішенням Семенівського районного суду Чернігівської області від 30 листопада 2021 року позов задоволено, визнано незаконним та недійсним з моменту його прийняття розпорядження Семенівської районної державної адміністрації Чернігівської області від 09.08.2011 № 262 в частині затвердження технічної документації із землеустрою, вилучення із земель запасу та передачі ОСОБА_2 земельної ділянки площею 61,4706 га на території Миколаївської сільської ради в довгострокову оренду терміном на 15 років. Визнано недійсним з моменту його укладення договір оренди землі від 10.02.2012, укладений між Семенівською районною державною адміністрацією Чернігівської області і ОСОБА_2 щодо земельної ділянки площею 61,4706 га (кадастровий номер :04:087:0011), зареєстрований у відділі Держкомзему Семенівського району, про що у Державній реєстрації земель вчинено запис від 13.02.2012 за № 00101, та припинити право оренди щодо вказаної земельної ділянки.

Стягнуто з Новгород Сіверської районної державної адміністрації Чернігівської області на користь ОСОБА_1 судові витрати, понесені на сплату судового збору у розмірі 1 816,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4 000,00 грн.

Суд виходив з того, що розпорядження Семенівської районної державної адміністрації від 09.08.2011 № 262 в частині передачі ОСОБА_2 в оренду земельної ділянки площею 61,4706 га та укладений договір оренди щодо неї порушують право позивача на володіння та користування земельною ділянкою площею 45,0 га, яка раніше була йому передана у постійне безстрокове користування, та суперечать положенням Земельного кодексу України.

В апеляційній скарзі Новгород Сіверська районна державна адміністрація Чернігівської області просить скасувати рішення і ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні вимог у повному обсязі.

Доводи скарги зводяться до того, що суд залишив поза увагою пояснення відповідача про те, що на момент отримання ОСОБА_1 . Державного акта на право постійного користування діяла редакція Закону України «Про селянське (фермерське) господарство» від 23.07.1993, яка передбачала обов`язок користувача створити та зареєструвати селянське (фермерське) господарство, проте, позивач не дотримався вимог цього Закону, технічна документація була виготовлена лише у 2020 році, тобто, через 24 роки з моменту отримання державного акта. Також позивач не сплачував плату за користування земельною ділянкою, що є підставою для припинення права користування.

Вказує на те, що розпорядженням від 22.03.1996 «Про виділення земельної ділянки для створення селянського фермерського господарства», яким позивачу було надано земельну ділянку площею 45 га, контроль за використанням земельної ділянки було покладено на Миколаївську сільську раду Семенівського району Чернігівської області. Відсутність контролю з її боку за використанням землі та своєчасної сплати земельного податку призвело до того, що спірна земельна ділянка була передана іншому громадянину. Якщо б Миколаївська сільська рада Семенівського району своєчасно повідомила Семенівську райдержадміністрацію про те, що ОСОБА_1 не створене СФГ та ним не сплачується земельний податок, адміністрація могла би прийняти рішення про припинення права постійного користування на землю. Державний акт є недійсним через те, що в Книзі реєстрацій державних актів на право постійного користування ОСОБА_1 він не був зареєстрований.

З 30.10.2018 правонаступником Миколаївської сільської ради Семенівського району стала Семенівська міська рада Новгород Сіверського району Чернігівської області, яка також повинна нести відповідальність як правонаступник. Отже, судові витрати повинні були розподілені пропорційно між відповідачами.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити рішення без змін, звертаючи увагу на те, що органи місцевого самоврядування не приймали рішення про позбавлення позивача права користування земельною ділянкою, жодні контролюючі органи чи органи місцевого самоврядування не зверталися до суду з позовом про припинення права користування земельною ділянкою, тобто, на сьогодні право позивача на користування земельною ділянкою є чинним.

Доводи апелянта про те, що державний акт є недійсним через те, що в Книзі реєстрацій державних актів на право постійного користування ОСОБА_1 не зареєстрований вважає хибними, оскільки, зазначена Книга велась виключно щодо юридичних осіб, жодних реєстрацій щодо видачі державних актів фізичним особам в Книзі не здійснювалось.

Вислухавши суддю доповідача, пояснення учасників справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 10 ЦПК визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Відповідно до ч. 2 ст. 95 Земельного кодексу України порушені права землекористувачів, зокрема, право самостійно господарювати на землі, підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Згідно приписів ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Із матеріалів справи вбачається, що 26.07.1996 ОСОБА_1 була надана у постійне користування земельна ділянка площею 45,0 га в межах згідно з планом з цільовим призначенням для ведення селянського (фермерського) господарства, що розташована на території колишньої Миколаївської сільської ради Семенівського району Чернігівської області (на даний час територія Семенівської міської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області). Зазначене підтверджується Державним актом на право постійного користування землею серії ЧН, виданим Семенівською районною державною адміністрацією Чернігівської області 26.07.1996 та зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 23 (а. с. 6).

Земельна ділянка була надана на підставі розпорядження Семенівської районної державної адміністрації Чернігівської області від 22.03.1996 № 108 (а. с. 5).

Після отримання права постійного користування ОСОБА_1 не було створено селянське (фермерське) господарство, для створення якого йому надавалась у постійне користування спірна земельна ділянка.

У 2020 році позивачем виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж вищевказаної земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення фермерського господарства, яку було подано до відділу у Семенівському районі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області для внесення відомостей до Державного земельного кадастру, проте, рішенням державного кадастрового реєстратора № РВ-021 від 16.01.2021 йому відмовлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру з причин перетину меж його земельної ділянки з земельною ділянкою площею 61,4706 га (кадастровий номер :04:087:0011), яка перебуває в комунальній власності Семенівської міської ради Чернігівської області та передана в оренду відповідачу ОСОБА_2 строком на 15 років на підставі розпорядження Семенівської районної державної адміністрації Чернігівської області від 09.08.2011 № 262.

Договір оренди землі від 10.02.2012 було укладено між Семенівською районною державною адміністрацією Чернігівської області та ОСОБА_2 та зареєстрований у відділі Держкомзему Семенівського району, про що у Державній реєстрації земель вчинено запис від 13.02.2012 за № 00101.

Встановлено, що на даний час правонаступником Семенівської райдержадміністрації є Новгород-Сіверська районна державна адміністрація Чернігівської області, проте, права та обов`язки орендодавця за договором оренди землі перейшли до Семенівської міської ради Чернігівської області, позаяк, наказом Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 27.09.2018 № 25-7570/14-18-сг, Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області передало із державної власності у комунальну власність Семенівській міській об`єднаній територіальній громаді земельні ділянки, в тому числі, і земельну ділянку з кадастровим номером :04:087:0011. Право оренди земельної ділянки площею 61,4706 га з кадастровим номером :04:087:0011 було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 25.08.2020, № запису 37977748.

Апеляційний суд погоджується з тим, що земельна ділянка площею 45,0 га була передана позивачу у постійне користування відповідно до Земельного кодексу України в редакції від 13.03.1992, який втратив чинність з 01.01.2002.

Так, відповідно до статті 7 Земельного кодексу в редакції 1992 року земля надавалася у постійне користування (без заздалегідь установленого строку) громадянам для ведення селянського (фермерського) господарства. Це свідчить про те, що поряд із запровадженням приватної власності на землю громадянам, на їх вибір, забезпечувалася можливість продовжувати користуватися земельними ділянками на праві постійного (безстрокового) користування, оренди, пожиттєвого спадкового володіння або тимчасового користування.

Чинний Земельний кодекс України в редакції від 25.10.2001, передбачив право постійного користування земельною ділянкою як право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває в державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають лише підприємства, установи та організації, що належать до державної або комунальної власності, а також громадські організації інвалідів України, їх підприємства (об`єднання), установи та організації.

Використання терміна «набувають», що означає «ставати власником чого-небудь, здобувати що-небудь», після набрання чинності статтею 92 Земельного кодексу України свідчить, що ця норма не обмежує і не скасовує діюче право постійного користування земельними ділянками, набуте громадянами в установлених законодавством випадках за станом на 01 січня 2002 року до його переоформлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 Земельного кодексу України в редакції Закону України від 1992 року право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Оскільки Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою був виданий та зареєстрований Семенівською районною державною адміністрацією, а не відповідною сільською радою (в даному випадку Миколаївською сільською радою Семенівського району Чернігівської області) і позивач не був позбавлений у встановленому законом порядку права постійного користування земельною ділянкою, його право постійного користування станом на сьогодні є чинним.

Згідно з положеннями ст. 27 Земельного кодексу України в редакції Закону України (в редакції від 1992 року) припинення права користування землею провадилось сільською, селищною, районною, міською, в адміністративному підпорядкуванні є район, Радою народних депутатів, або у судовому порядку (в разі незгоди землекористувача).

Відповідно до ч. 1 ст. 155 Земельного кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Матеріали справи не містять даних про те, що орган місцевого самоврядування або суд приймали рішення про припинення права ОСОБА_1 на постійне користування спірною земельною ділянкою.

Таким чином, є вірним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що розпорядження Семенівської районної державної адміністрації Чернігівської області в частині передачі ОСОБА_2 в оренду земельної ділянки площею 61,4706 га, порушує право позивача щодо володіння та користування земельною ділянкою площею 45,0 га, яка раніше була надана йому у постійне (безстрокове) користування, а отже, це розпорядження підлягає визнанню незаконним та недійсним з моменту його прийняття, також, підлягає визнанню недійсним договір оренди землі від 10.02.2012 з припиненням права оренди відповідача щодо цієї земельної ділянки.

Доводи Новгород Сіверської районної державної адміністрації Чернігівської області про те, що ОСОБА_1 не сплачував плату за користування земельною ділянкою, а також, що Державний акт є недійсним, оскільки, в Книзі реєстрацій державних актів на право постійного користування він не був зареєстрований, правильності висновків суду не спростовують та не можуть бути, в даному випадку, підставою для припинення права користування земельною ділянкою позивача.

Колегія суддів вважає, що рішення суду в цій частині відповідає положенням ст. 263 ЦПК України, а тому, не знаходить підстав для його скасування.

Проте рішення в частині вирішення питання про розподіл судових витрат постановлено з порушенням норм процесуального закону.

Статею 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача.

Враховуючи зазначені норми закону, судові витрати повинні бути розподілені пропорційно між Семенівською міською радою Новгород Сіверського району Чернігівської області, Новгород Сіверською районною державною адміністрацією Чернігівської області і ОСОБА_2 .

Позивачу підлягає поверненню сплачений ним судовий збір в сумі 1 816,00 грн шляхом стягнення з кожного з відповідачів по 605,33 грн та понесені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4 000,00 грн шляхом стягнення з кожного з відповідачів по 1 333,33 грн.

Колегія суддів знаходить слушними доводи апеляційної скарги в частині невірного розподілу судом судових витрат, тому вважає, що рішення Семенівського районного суду Чернігівської області від 30 листопада 2021 року в зазначеній частині підлягає зміні.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Новгород Сіверської районної державної адміністрації Чернігівської області задовольнити частково.

Рішення Семенівського районного суду Чернігівської області від 30 листопада 2021 року в частині розподілу судових витрат змінити, виклавши четвертий і п`ятий абзаци рішення суду в наступній редакції:

«Стягнути з Новгород Сіверської районної державної адміністрації (, 16000, Чернігівська область, м. Новгород-Сіверський, вул. Б. Майстренка, 6), Семенівської міської ради Новгород Сіверського району Чернігівської області (, 15400, Чернігівська область, Новгород-Сіверський район, м. Семенівка, вул. Червона площа, 6), ОСОБА_2 (РНКОПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНКОПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) судові витрати, понесені на сплату судового збору по 605, 33 грн з кожного.

Стягнути з Новгород Сіверської районної державної адміністрації (, 16000, Чернігівська область, м. Новгород-Сіверський, вул. Б. Майстренка, 6), Семенівської міської ради Новгород Сіверського району Чернігівської області (, 15400, Чернігівська область, Новгород-Сіверський район, м. Семенівка, вул. Червона площа, 6), ОСОБА_2 (РНКОПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНКОПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) судові витрати на професійну правничу допомогу по 1 333,33 грн з кожного».

В іншій частині рішення Семенівського районного суду Чернігівської області від 30 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 22.02.2022.

Головуюча судді: