ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 645/3096/21 Номер провадження 22-ц/814/2898/22Головуючий у 1-й інстанції Бондарєва І.В. Доповідач ап. інст. Триголов В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2022 року м. Полтава

Полтавсаький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: .

головуючого судді : Триголова В.М.

суддів : Дорош А.І., Лобова О.А.

за участі секретаря: Коротун І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на додаткове рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 04 листопада 2021 року, по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатова Аліна Анатоліївна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 09 серпня 2021 року позов задоволено.

Додатковим рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 04 листопада 2021 року було вирішено питання , щодо витрат на правничу допомогу та стягнуто з відповідача на користь позивача 12 000 грн.

В апеляційній скарзі ТОВ «Вердикт Капітал» просить суд апеляційної інстанції скасувати додаткове рішення та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовити у повному обсязі.

Вказало, що позивачем не долучено договору про надання правничої допомоги, детального опису дій, які були вчинені, документів, що підтверджують оплату до ухвалення рішення по суті справи до закінчення судових дебатів.

Зазначило, що разом із відзивом на позовну заяву було подано клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, у якому було вказано, що жодних доказів на витрати на правничу допомогу не надано. Посилається на правовий висновок викладений у постанові Верховного суду від ЗО вересня 2020 року у справі №379/1418/18, у справі №372/1010/16-ц від 03.05.2018, у справі №826/1216/16 від 27 червня 2018.

Вказало, що середня заробітна плата у травні 2021 року в Харківській області складала 11674,00, у травні 18 робочих днів, за 1 робочий день складає 648,55 грн, тому витрати повинні складати 648,55 грн, а не 12000,00 грн, за справу незначної складності.

У письмовому відзиві представник ОСОБА_1 - адвокат Романенко Н.А. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а додаткове рішення без змін.

Вказала, що відповідач отримав копію заяви про ухвалення додаткового рішення з додатками 12.08.2021 року. Справа судом призначалася 25.08.2021, 20.10.2021 та 04.11.2021 року та відповідач мав достатньо часу для надання суду своїх заперечень, проте своїм правом не скористався. За таких обставин суд першої інстанції був позбавлений права зменшувати розмір судових витрат, за відсутності згідно з ч.б ст.137 ЦПК України обгрунтованих заперечень відповідача, аналогічний висновок викладено у постанові Верховного суду від 24.11.2020 у справі №911/4242/15, додатковій постанові Великої Палати Верховного суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц та інших.

Зазначила, що єдиним аргументом неспівмірності витрат на правничу допомогу в скарзі зазначено невідповідність розміру витрат на правничу допомогу середній заробітній платі в травні 2021 року в Харківській області, однак відповідач не скористався своїм правом подати суду обгрунтовані заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення. Крім того, це не може бути критерієм для оцінки вартості витрат на професійну правочину допомогу адвоката у м.Харкові.

Твердження відповідача у скарзі, що до позовної заяви не додано доказів судових витрат, є неспроможним, оскільки закон не вимагає подання таких доказів разом з позовною заявою, а передбачає подання доказів до закінчення судових дебатів відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України, а така заява була подана до суду 08.06.2021.

Звертає увагу, що саме дії відповідача, який вчинив завідомо незаконний виконавчий напис, змусили позивача звернутися до адвоката за захистом своїх прав та професійною правничою допомогою. Велика кількість справ де саме оскаржується виконавчий напис вчинений саме Приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатовою (Маржиною) Аліною Анатоліївною, та згідно до наказу Міністерства юстиції України від 16.04.2021 №1394/5 свідоцтво було анульовано.

Зауважує, що позивачу була надана допомога щодо ознайомлення з матеріалами справи, складання позовної заяви та заяви про забезпечення позову та направлення їх до суду, клопотання про витребування доказів, адвокат приймав участь у судових засіданнях, подавав заяву про ухвалення додаткового рішення.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, які передбачені у ч. 1 ст. 369 ЦПК України, з огляду на зміст та ціну позову без повідомленням учасників справи.

Згідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до вказаних норм ЦПК України, вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

У статті 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим.

Вказаним вимогам оскаржене рішення суду першої інстанції відповідає.

Відповідно до п. З ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення в разі не вирішення судом питання про судові витрати.

Згідно зі ст. 133 нього Кодексу судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать і витрати на професійну правничу допомогу.

При визначенні суми відшкодування витрат на правову допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 10 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:розмір витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Таким чином, розмір витрат на оплату правничої допомоги встановлюється і розподіляється судом за умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачено) відповідною стороною або третьою особою.

Згідно з ч. З ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта статті 137 ЦПК України!.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України!.

Обов`язок спростування співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137ЦПК України).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, фінансового стану обох сторін та інших обставин.

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України').

Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).

Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Велика Палата Верховного Суду також вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

У постанові від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18 Верховний Суд звернув увагу, що суди, визначаючи розмір суми, яка підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, мають виходити із встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з положеннями статті ЗО Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». За відсутності у тексті договору умов (пунктів) щодо порядку обчислення зазначених витрат, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди залежно від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Як вбачається із змісту судового рішення та матеріалів справи, у позовній заяві було зазначено про вирішення питання щодо розподілу судових витрат, у тому числі правничої допомоги у фіксованому розмірі 12000,0 грн (а.с.2-17).

На адресу відповідача була направлена ухвала про відкриття провадження у справі, позовна заява з додатками.

Відповідачем поданий відзив на позовну заяву (а.с.63-67), однак щодо правничої допомоги заперечень не висловлено.

08 червня 2021 року до суду в порядку ч.8 ст.141 ЦПК України представником позивача - адвокатом Романенко и Н.А. подано заяву , в якій вона зазначила, що докази щодо витрат на професійну правничу допомогу будуть надані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду (а.с.61-62, 126-134).

Відшкодування судових витрат, у тому числі на професійну правничу допомогу, здійснюється за наявності відповідної заяви (клопотання) сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів, а в суді касаційної інстанції - до прийняття постанови у справі (постанова КГС ВС від 22.03.2018 у справі № 910/9111/17). Відповідно, якщо учасник справи до закінчення судових дебатів не заявив клопотання про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу, суд не має підстав для розгляду питання про розподіл здійснених учасником витрат на професійну правничу допомогу (постанова КГС ВС від 14.01.2019 у справі № 927/26/18).

15 червня 2021 року представником відповідача подано клопотання про зменшення витрат на правову допомогу у зв`язку з ненаданням належних та допустимих доказів, які б підтверджували укладання Договору про надання правової допомоги та оплату правничої допомоги (перерахунок коштів адвокату) (а.с.80).

У частині третій статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необгрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Тобто ІІПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Ці висновки узгоджуються з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 (провадження № 11- 1465заі 18) та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року, а також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171 гс 19) та постанові від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18 (провадження № 12-136гс19).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18) зазначила, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

На підтвердження цих обставин суду: повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Так, представник позивача - адвокат Романенко Н.А. разом із заявою про ухвалення додаткового рішення на підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги надав до суду наступні документи:

договір про надання правової допомоги від 12 квітня 2021 року та Додаткову угоду № 1 від 12 квітня 2021 року, відповідно до яких Адвокатським бюро «Романенко Наталії» надавалась правова (правнича) допомога ОСОБА_1 за її дорученням у Фрунзенському районному суді у судовій справі № 645/3096/21 щодо захисту порушених прав Клієнта в результаті вчинення приватним нотаріусом Броварського нотаріального округу Київської області Гамзатовою А.А. виконавчого напису № 8224 від 23.11.2019 року;

акт виконаних робіт від 10.08.2021 року, яким зафіксовано факт наданої правової допомоги та розмір понесених Клієнтом судових витрат та витрат, які підлягають понесенню у справі № 645/3096/21,

рахунок-фактура № 12/04/21-01 від 12.04.2021 року на ім`я одержувача ОСОБА_1 щодо оплати правової допомоги згідно Додаткової угоди №1 від 12.04.2021 р. до| Договору про надання правової допомоги від 12 квітня 2021 року на суму 12 000 грн.;

квитанція АТ «УКРГАЗБАНК» № 55334157 від 13.04.2021 року про часткову оплату ОСОБА_1 правової допомоги згідно Додаткової угоди № 1 від 12 квітня 2021 року до Договору про надання правової допомоги від 12 квітня 2021 року на суму 5 000 грн.

Таким чином, згідно Акту виконаних робіт від 10.08.2021 року, вартість правової допомоги за Договором у справі № 645/3096/21 склала 12 000,00 гривень, в тому числі частково сплачено позивачем 5 000,00 гривень, та 7 000,00 грн. підлягає сплаті протягом 10 днів після ухвалення судового рішення у справі судом першої інстанції.

Відповідно до п. 1-2 ч.З ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Таким чином, суд першої інстанції зробив вірний висновок з яким погоджується судова колегія, що витрати позивача на правничу допомогу у розмірі 12000,00 грн. повністю пов`язані з розглядом справи № 645/3096/21 у суді першої інстанції, є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову та значення справи для позивача, оскільки результат її вирішення безпосередньо впливав на припинення незаконного посягання відповідачем на майно позивача та на репутацію позивача, як чесної та порядної людини. В попередньому (орієнтовному) розрахунку, наданому у позові, розмір витрат на правничу допомогу визначений у сумі 12 000 гривень (а.с.2-17), і колегією суддів відхиляються доводи скарги про те, що позивачем не заявлено та не залучено відповідні документи. Всі заплановані Договором роботи фактично виконані, що підтверджується Актом виконаних робіт від 10.08.2021 року.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року по справі № 826/1216/16 висловлена правова позицію про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Суд першої інстанції правильно врахував співрозмірність обсягу наданих адвокатом послуг з часом, витраченим на виконання відповідних робіт (надання послуг).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказала, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Таким чином, встановивши вказані обставини та надавши належну правову оцінку вказаним доказам, суд першої інстанції, дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 12 000,00 грн, оскільки надані представником позивача суду першої інстанції докази підтверджують понесення ним вказаних витрат. Суд дійшов правильного висновку, що вказані витрати пов`язані з розглядом цієї справи, є реальними, дійсними та необхідними.

Враховуючи доводи, які були зазначені представником відповідача у клопотанні про зменшення витрат відповідача на оплату правничої допомоги адвоката, з урахуванням невеликого об`єму доказів у справі на день її розгляду по суті), що справа дійсно не є складною, враховуючи принципи співмірності та розумності судових витрат принцип пропорційності, ст. 11 ЦПК України, суд першої інстанції стягнув підтверджені документально витрати позивача за надану йому правничу допомогу яка фактично дорівнює зазначеній в Акті надання послуг сумі визначена у позовній заяві.

При цьому ці послуги були передбачені умовами Договору про надання правничої допомоги від 12 квітня 2021 року, додаткової угоди №1 від 12.04.2021 до договору від та узгоджені в Акті надання послуг від 10 серпня 2021 року об`єму та остаточної вартості наданих послуг.

Суд вважає необгрунтованим посилання представника відповідача про відсутність доказів на підтвердження розумності розміру витрат на правничу допомогу, час витрачений на надані послуги зазначений в описі робіт (наданих послуг) та в акті про надання послуг, оскільки відповідач не довів наявність підстав для зменшення витрат на правничу допомогу, які підлягають відшкодуванню на користь ОСОБА_1 , оскільки нею надано беззаперечні докази понесення нею таких витрат саме у розмірі, заявленому до стягнення.

Так, у рішенні по справі «Бєлоусов проти України» (Заява №4494/07) ЄСПЛ дійшов висновку, що витрати, які мають бути сплачені за договором адвокату, слід розглядати як фактично понесені, зазначивши наступне: «... хоча заявник ще не сплатив адвокатський гонорар, він має сплатити його згідно із договірними зобов`язаннями. Отже, представник заявника має право висувати вимоги щодо сплати гонорару згідно з договором. Відповідно Суд вважає витрати за цим гонораром «фактично понесеними» (див. вищезазначене рішення у справі «Савін проти України» (Бауіп V. І Лсгаіпе), п. 97)».

Згідно матеріалів справи, наданий адвокатом Романенко Н.А. перелік виконаних робіт щодо надання правової допомоги у повній мірі дозволяє встановити зміст наданих послуг та їхню вартість.

При цьому, відповідачем, у відповідності до вимог ч. 6 ст. 137 ЦПК України та ст. 81 ЦПК У країни не доведено не співмірність заявлених позивачем витрат на правову допомогу.

Будь-яких інших аргументів, крім необгрунтованості переліку виконаних адвокатом та не подання ним раніше, у клопотанні про зменшення розміру витрат відповідача на правничу допомогу не наведено та спростовується матеріалами справи.

У постанові Верховного Суду від 13.02.2019 р. у справі №756/2114/17, «при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), і розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішеннях від 12 жовтня 2006 р. у справі «Двойних проти України», від 10 грудня 2009 р. у справі «Гімайдуліна і інші проти України», від 23 січня 2014 р. у справі «ЕазІ/У/езІ: АПіапсе Ьішіїеб проти України», від 26 лютого 2015 р. у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 р. у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У зазначеній вище постанові Верховний Суд зменшив розмір судових витрат, зважаючи на те, що заявлений розмір був неспівмірний зі складністю справи.

Таким чином, суд може зменшити розмір судових витрат, якщо: -заявлені судові витрати завищені, враховуючи обставини справи (ціна позову, тривалість справи, виклик свідків, призначення експертизи тощо); -суду не було надано достатніх доказів фактичного здійснення витрат (відсутні акт прийому-передачі юридичних послуг, платіжне доручення та квитанції про сплату за наданпослуги тощо); -заявлені судові витрати були недоцільні або не обов`язкові (не підтверджена нагальна потреба у вивченні додаткових джерел права, завищений обсяг часу на технічну підготовку документів тощо).

Отже, з урахуванням критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та наявних доказів колегія суддів вважає, що заявлені стороною позивача до відшкодування понесені судові витрати на правничу допомогу є документованими та аргументованими.

Наведені з цього приводу доводи скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються вищевказаними обставинами.

При цьому колегія суддів відхиляє посилання у скарзі на висновки Верховного Суду з огляду на те, що вони не є релевантними внаслідок різниці у встановлених судом обставинах справи.

З огляду на вищевикладене, доводи скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Таким чином при ухваленні рішення судом першої інстанції були до держані норми матеріального і процесуального права, доводи скарги висновків суду не спростовують, колегія суддів на підставі ст. 375 ЦПК України залишає скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Враховуючи викладене, відповідно до ст. 141 ЦПК України відсутні підстави для перерозподілу судових витрат.

Керуючись ст..ст.259,п.1ч.1 ст.374, 375,381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» - залишити без задоволення.

Додаткове рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 04 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий: В.М. Триголов

Судді : А.І. Дорош

О.А.Лобов