Справа №949/311/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 серпня 2022 року Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:

головуючого - судді Отупор К.М.,

за участю секретаря судового засідання Катюха К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дубровиця в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 02 травня 2019 року за письмовим договором позики він передав позичальнику - відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 1000 доларів США, готівкою в іноземній валюті. При фактичному одержанні вказаної суми відповідачем була надана розписка від 02 травня 2019 року. Згідно розписки сума коштів мала бути повернута до 02 листопада 2019 року. Однак кошти відповідачем не повернуті. Позивачем розраховані ще три відсотки річних від простроченої суми, що складають 2099,15 грн. За таких обставин позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у загальному розмірі 31354,05 грн. та понесені судові витрати.

Позивач у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує в повному обсязі.

Відповідач у жодне судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, зокрема, відповідач викликався через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

Від відповідача не надходив відзив на позов, не надходило в установлений судом строк заяв із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, а також жодних інших заяв та/або клопотань.

Суд, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

02 травня 2019 року відповідачем ОСОБА_2 була складена розписка про те, що він взяв у борг у позивача ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 1000 доларів США терміном на 6 (шість) місяців, тобто до 02 листопада 2019 року (а.с.8).

У відповідності зі статтею 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Стаття 1046 Цивільного кодексу України передбачає, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно статті 1047 Цивільного кодексу України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Таким чином, на підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно з частиною другоюстатті 1047 Цивільного кодексу України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Крім того, частиною 1 статті 1049 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Зазначене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постановах № 6-79цс14 від 02 липня 2014 року та № 6-1967цс15 від 11 листопада 2015 року, що відповідно до частини 4 статті 263 Цивільного процесуального кодексу України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Судом встановлено, що розписка, копія якої міститься в матеріалах справи (а.с. 8), як документ, що підтверджує боргове зобов`язання та містить умови отримання відповідачем у борг грошей від позивача з зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів, складалася, у строк, вказаний у розписці, кошти відповідачем позивачу не були повернуті та до цього часу відповідач ухиляється від сплати боргу за договором позики.

У частині 1 статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (частина 1 статті 527 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Положеннями статті 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (частини 1, 2 статті 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частин 1, 2 статті 614 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Судом встановлений факт того, що відповідач не виконав зобов`язання, покладені на нього за договором позики, не повернув у встановлений строк суму боргу, в зв`язку з чим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню борг за договором позики у сумі 29254,90 грн. що є еквівалентним 1000 доларів США за офіційним курсом НБУ на день подачі позову до суду.

У порядку виконання процесуального обов`язку відповідача, унормованого частиною 3 статті 12, частиною 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, з доведення належним чином виконання обов`язків перед позивачем, не надано доказів виплати заборгованості за укладеним договором, а також доказів на підтвердження відсутності своєї вини у неналежному виконанні умов зобов`язання, визначеного договором.

Щодо позовних вимог про стягнення трьох процентів річних від простроченої суми, суд виходить з наступного.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи з положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, що полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Грошові зобов`язання охоплюють усі сфери суспільного життя і виникають насамперед у сфері приватноправових (цивільно-правових) відносин.

У статті 509 Цивільного кодексу України вказано що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За змістом цієї норми правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана сплатити на користь другої сторони гроші, є грошовим зобов`язанням.

Три проценти річних від суми боргу розраховуються за формулою: (3% х сума боргу х кількість прострочених днів) / 365 (кількість днів у році).

Три проценти річних від простроченої суми за період з 03 листопада 2019 року (перший день прострочки зобов`язання) по 25 березня 2022 року (день подачі позову до суду) складає 2099,15 грн.

Розрахунок заборгованості, складений позивачем, є чітким, даних на його спростування матеріали справи не містять.

Таким чином, у зв`язку з невиконанням відповідачем грошового зобов`язання щодо повернення суми позики підлягають стягненню з останнього три проценти річних від простроченої суми у розмірі 2099,15 грн.

За таких обставин загальна сума стягнення з відповідача за договором позики складає у загальному розмірі 31354,05 грн, що складається з заборгованості за сумою позики у розмірі 29254,90 грн. та трьох процентів річних у розмірі 2099,15 грн.

Відповідач, не бажаючи приймати участь у судовому розгляді справи і реалізувати своє процесуальне право на спростування доводів позову і доказування належного виконання обов`язків, тим самим не оспорює наявних підстав для стягнення грошової суми.

У відповідності до частини 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Виходячи із вищевикладеного, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог, тому вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до частини 3 статті 133 Цивільного процесуального кодексу України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 1 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 поніс витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000 грн., що підтверджується договором про надання правової допомоги №1/78 від 11 березня 2022 року, актом наданих послуг до вказаного договору, рахунком №1/78 від 25 березня 2022 року та квитанцією про оплату вказаних послуг, що долучені до матеріалів справи.

А тому, відповідно до вимог статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені ним витрати з оплати судового збору та витрати на професійну правничу допомогу.

На підставі вищенаведеного, відповідно до статей 3, 11, 15, 23, 207, 513, 526, 530, 614, 629, 1046, 1047, 1049 Цивільного кодексу України, керуючись статтями 4, 10-13, 15, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273, 279, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , заборгованість за договором позики у розмірі 1000 (однієї тисячі) доларів США, що станом на день пред`явлення позовної заяви до суду становить 29254,90 грн. (двадцять дев`ять тисяч двісті п`ятдесят чотири гривні 90 коп.), а також три проценти річних від простроченої суми у розмірі 2099,15 грн. (дві тисячі дев`яносто дев`ять гривень 15 коп.), а всього 31354,05 грн. (тридцять одна тисяча триста п`ятдесят чотири гривні 05 коп.).

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , понесені ним судові витрати з оплати судового збору в розмірі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 коп). та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 грн. (чотири тисячі гривень).

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Рівненського апеляційного суду.

У відповідності до підпункту 15.5) пункту 15 Розділу ХІІІ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя: підпис.

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду.

Суддя Дубровицького

районного суду К.М. Отупор