Справа № 629/544/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.08.2022

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Спаї В.В.,

секретар судового засідання Поварченко А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі заяву ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з заявою ОСОБА_1 22.08.2018 р. Лозівським міськрайонним судом Харківської області видано судовий наказ № 629/544/18 про стягнення з ОСОБА_1 на користь КП «Житлова управляюча компанія» Лозівської міської ради Харківської області заборгованості за надані житлово-комунальні послуги в розмірі 17 628,91 грн. Судовий наказ був пред`явлений до виконання до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Близнюківському, Лозівському районах та місту Лозова Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), було відкрито виконавче провадження (№ 57521468).

Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 29.11.2018 р. (справа №629/6480/18, провадження № 6/629/193/18) було тимчасово обмежено ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України до виконання зобов`язань, покладених судовим наказом №629/544/18. Постановою від 31.05.2019 р. про повернення виконавчого документа стягувачу виконавче провадження було закінчено на підставі п. 2 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». Закінчення виконавчого провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» не передбачає скасування державним виконавцем накладених арештів та впроваджених обмежень стосовно боржника у виконавчому провадженні.

У жовтні 2021 р. стягувач повторно пред`явив виконавчий документ до виконання.

Як зазначається ОСОБА_1 при зверненні до суду із даною заявою, 29.10.2021 р. між нею та стягувачем було укладено договори реструктуризації суми заборгованості:

-договір № 479 від 29.10.2021 р. про щомісячну оплату суми погашення заборгованості у розмірі 264,35 грн. за послуги з централізованого опалення і ЦПГВ;

-договір № 211 від 29.10.2021 р. про щомісячну оплату суми погашення заборгованості з централізованого водопостачання та водовідведення у розмірі 55.67 грн.;

-договір № 214 від 29.10.2021 р. про щомісячну суму погашення заборгованості за послуги з утримання будинків та прибудинкових територій, управління багатоквартирним будинком у розмірі 50.47 грн.

Постановою державного виконавця від 04.11.2021 р. про повернення виконавчого документа стягувачу за письмовою заявою стягувача виконавче провадження було закінчено на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Як зазначається ОСОБА_1 при зверненні до суду, обмеження щодо заборони виїзду за кордон згідно ухвали Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 29.11.2018 р. (справа №629/6480/18, провадження №6/629/193/18) залишилось в силі, вказане тимчасове обмеження у виїзді за кордон перешкоджає їй провідати близьких родичів за кордоном.

ОСОБА_1 в окремо наданій суду заяві просила суд про розгляд справи у її відсутності.

В окремо наданій суду заяві старший державний виконавець Лозівського відділу державної виконавчої служби у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Є. Гапон просив про розгляд заяви ОСОБА_1 у його відсутності.

Як встановлено судом на підставі доказів, наданих у порядку ст.ст. 76-80 ЦПК України, 22.08.2018 р. Лозівським міськрайонним судом Харківської області видано судовий наказ №629/544/18 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надані житлово-комунальні послуги на користь КП «Житлова управляюча компанія» Лозівської міської ради Харківської області в розмірі 17 628.91 грн.

Судовий наказ був пред`явлений до виконання, було відкрито виконавче провадження (№57521468).

Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 29.11.2018 р. (справа №629/6480/18, провадження № 6/629/193/18) тимчасово обмежено ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України до виконання зобов`язань, покладених судовим наказом №629/544/18.

Постановою від 31.05.2019 р. про повернення виконавчого документа стягувачу виконавче провадження було закінчено на підставі п. 2 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Стягувач повторно пред`явив виконавчий документ до виконання (ВП 66041545).

29.10.2021 р. між ОСОБА_1 та стягувачем було укладено договори реструктуризації суми заборгованості:

-договір № 479 від 29.10.2021 р. про щомісячну оплату суми погашення заборгованості у розмірі 264,35 грн. за послуги з централізованого опалення і ЦПГВ;

-договір № 211 від 29.10.2021 р. про щомісячну оплату суми погашення заборгованості з централізованого водопостачання та водовідведення у розмірі 55.67 грн.;

-договір № 214 від 29.10.2021 р. про щомісячну суму погашення заборгованості за послуги з утримання будинків та прибудинкових територій, управління багатоквартирним будинком у розмірі 50.47 грн.

Листом від 03.11.2021 р. №5539 КП «Житлова управляюча компанія» Лозівської міської ради Харківської області звернулася із заявою до ВДВС про повернення без виконання судового наказу.

Постановою державного виконавця від 04.11.2021 р. про повернення виконавчого документа стягувачу за письмовою заявою стягувача виконавче провадження було закінчено на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

24.06.2022 р. начальником 1 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби «Рава Руська» (тип А) відділу прикордонної служби «Рава рРуська» 7 прикордонного Карпатського загону Мельник І.М. винесено рішення про відмову в перетинанні державного кордону України ОСОБА_1 у зв`язку з наявністю в базі даних Державної прикордонної служби України ухвали Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 29.11.2018 р. про тимчасово обмеження у прав виїзду з України відповідно до ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України».

Дослідив докази, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення заяви повністю, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст. 313 Цивільного кодексу України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Це право віднесено у ЦК до особистих немайнових прав фізичної особи (кн. друга ЦК), а саме - до особистих немайнових прав, що забезпечують природне існування фізичної особи (гл. 21 кн. другої ЦК).

Відповідно до ч. 3 ст. 269 ЦК особисті немайнові права тісно пов`язані з фізичною особою. Фізична особа не може відмовитись від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом від 21 січня 1994 р. № 3857-XII "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України".

Положеннями ст. 6 цього Закону встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у таких випадках:

- якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов`язання до виконання зобов`язань або розв`язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов`язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України (п. 2);

- якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, до виконання зобов`язань (п. 5); якщо щодо нього подано цивільний позов до суду - до закінчення провадження у справі (п. 8).

Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Як встановлено судом, зобов`язання, покладені на боржника ( ОСОБА_1 ) виконуються: учасники за зобов`язанням досягли домовленості, що кредитор приймає від боржника ( ОСОБА_1 ) виконання зобов`язання частинами, та виконавчий лист повернуто за заявою стягувача без виконання.

У справі «Гочев проти Болгарії) («Gochеvv. Bulgaria» від 264 1.2009 року) Європейський сул з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє. знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості; проте, навіть якщо зазначене обмеження свободи пересування було виправданим на самому початку, воно може стати непропорційним і таким, що порушує права людини, якщо воно автоматично продовжуватиметься протягом тривалого періоду. Тому застосування такого обмеження маг періодично переглядатися судом (принаймні в останній інстанції) з метою висування доцільності його подальшою застосування, причому обсяг судового розгляду повинен дозволити суду взяти до уваги всі фактори, й у тому числі ті, що стосуються пропорційності такого обмеження.

Схожі висновки ССПЛ ще раніше зробив у справі "Ігнатов проти Болгарії («Ignatov V.Bulgaria». 02.07.2009), де неможливість судового оскарження тривалого обмеження указаного вище права людини, що полягало у забороні видачі закордонного паспорту, була визнана порушенням ст. 2 Протоколу до Конвенції та ст. 13 Конвенції.

У справі «Хлюстов проти Росії» («Khlуustov v. Russia» від 11.07.2013 року) ССПЛ застосував указані стандарти при вирішенні питання щодо заборони виїзду боржника за кордон у зв`язку з невиконанням судовою рішення про стягнення заборгованості. Зокрема, у цій справі (ЄСПЛ визнав порушення ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції через те, що рішення про заборону виїзду за кордон було застосовано «автоматично», тобто лише у зв`язку з тим, що боржник добровільно не сплатив заборгованість та без належною обґрунтування з урахуванням індивідуальної ситуації заявника.

Застосовуючи зазначені стандарти до цієї справи, суд звертає увагу на те, що стаття 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» передбачає можливість тимчасовою обмеження права громадянина України, який мав паспорт, на виїзд за кордон, зокрема, у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, до виконання зобов`язань.

Втім, якщо на момент постановлення судом ухвали про обмеження права заявника на виїзд за межі України для цього існували правові підстави, то на даний момент ці підстави відпали.

Відповідно до ч. 5 ст. 441 ЦПК України суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Вимоги щодо належності, допустимості, достатності та достовірності доказів сформульовані у статтях 77-80 ЦПК України.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5 ст. 81 ЦПК України).

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

На виконання ч. 1 ст. 81 ЦПК України ОСОБА_2 виконала обов`язок доказування, надав докази у порядку ст.ст. 76-80 ЦПК України, тому для суду наявні підстави для задоволення її заяви.

Керуючись ст. 89, п. 1 ч. 1 ст. 258, ч. 4, ч. 5, абз. 2 ч. 6 ст. 259, ст. 260, 261, ч. 4 та ч. 6 ст. 441 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про скасування тимчасової заборони у праві виїзду за межі України задовольнити.

Скасувати тимчасове обмеження фізичної особи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 ) у праві виїзду за межі України, застосоване на підставі ухвали Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 29.11.2018 р. (справа №629/6480/18, провадження № 6/629/193/18).

Дата виготовлення повного судового рішення та підписання суддею 15.08.2022 р.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя В.В.Спаї