ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/20/22 Доповідач - Бершадська Г.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2022 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Бершадська Г.В.

суддів - Гірський Б. О., Хома М. В.,

з участю секретаря Панькевич Т.І.,

апелянта - ОСОБА_1 ,

представника відповідача

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 вересня 2021 року (ухвалене суддею Дзюбич В.Л., дата складення повного тексту не зазначена) у цивільній справі № 607/14145/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Підволочиської державної нотаріальної контори про визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом недійсним, визнання права на обов`язкову частку у спадщині після смерті матері ОСОБА_3 , -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 , Підволочиської державної нотаріальної контори, третя особа ОСОБА_2 , про визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом недійсним, визнання права на обов`язкову частку у спадщині після смерті матері ОСОБА_3 .

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_3 . Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, зокрема на будинковолодіння та земельну ділянку (пай) у с. Клебанівка Підволочиського району Тернопільської області. За життя ОСОБА_3 склала заповіт на ім`я іншої дочки ОСОБА_4 . В подальшому державним нотаріусом Підволочиської державної нотаріальної контори Коломійчук О.І. 21 лютого 2003 року було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ім`я ОСОБА_2 . Враховуючи те, що на момент відкриття спадщини вона була пенсіонером, має другу групу інвалідності у неї наявне право на обов`язкову частку у спадщині незалежно від змісту заповіту розмір якої становить 1/2 частки від 1/2 частки усього спадкового майна. Посилаючись на те, що вона була позбавлена права на отримання обов`язкової частки у спадковому майні, просила позов задовольнити визнавши свідоцтво про право на спадщину за заповітом недійсним та визнати за нею право на обов`язкову частку у спадщині після смерті матері ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 08 лютого 2021 року здійснено заміну неналежного відповідача ОСОБА_4 на належного - ОСОБА_2

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 08 вересня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення яким позовні вимоги задовольнити посилаючись на неповноту встановлення обставин справи, які мають значення для справи, що потягнуло за собою неправильне визначення правовідносин.

Апелянт зазначила, що суд першої інстанції не врахував, що відповідач разом з своєю матір`ю ОСОБА_4 шляхом зловживання довірою ввели її в оману переконавши в тому, що вона отримала у спадок земельну ділянку, на підтвердження чого вони приносили їй кошти під видом орендної плати за земельну ділянку і інші цінні предмети. Суд не взяв до уваги порушення нотаріусом статті 69 ЗУ "Про нотаріат", так як ним не було перевірено коло осіб, які мають право на обов`язкову частку. Жодних дій нотаріус не вчинив, чим позбавив позивача на отримання обов`язкової частки. Вона щиро вірила в факт того, що вона вступила в управління і володіння земельною ділянкою так як періодично отримувала плату за пай, в чому її переконала сестра і племінник.

ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення а рішення суду без змін посилаючись на те, що рішення суду є законним та обґрунтованим. Зазначив, що позивач не прийняла спадщини у встановлений законом порядок і строк, що, в свою чергу, позбавило її права на отримання у спадок майна померлої, в тому числі у визначеному законом розмірі обов`язкової частки у спадщині.

В судовому засіданні позивачка апеляційну скаргу підтримала та додатково пояснила, що вона часто хворіла, з 2007 року є інвалідом другої групи і її мати останні два роки перед смертю проживала з сестрою і склала заповіт на користь племінника. Враховуючи право на обов`язкову частку у спадщині просить визнати за нею право на 1 га земельної ділянки (паю) із загальної площі 4 га. ЇЇ сестра неодноразово привозила їй муку з млина коли молола зерно отримане як орендну плату, тому вважає що вона прийняла спадщину. В нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини не зверталась і доручення на оформлення спадкових прав сестрі не надавала.

Представник відповідача апеляційної скарги не визнав, підтримав доводи зазначені у відзиві на апеляційну скаргу та додатково пояснив, що в позички було дві сестри, всі сестри жили дружно, одна одній допомагали, а питання щодо спадкування земельного паю виникло коли зняли мораторій з відчуження земель. Позивачка не прийняла спадщини, та не оформляла доручення у зв`язку із станом здоров`я на інших осіб для прийняття та оформлення спадщини, а тому не має права на спадкування обов`язкової частки у спадщині.

Заслухавши пояснення учасників процесу, ознайомившись з матеріалами справи, перевіривши законність рішення суду колегія суддів вважає що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що батьками позивачки ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 яка 04.10.1964 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 ) були ОСОБА_7 та ОСОБА_3

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивачки ОСОБА_3 .

При житті 22 серпня 1997 року ОСОБА_3 склала заповіт, яким належне їй право на земельну частку (пай) заповіла ОСОБА_2 . Заповіт посвідчено секретарем виконавчого комітету Клебанівської сільської ради Дробанівською В.В.

Після смерті ОСОБА_3 спадщину прийняла ОСОБА_4 шляхом вступу в управління спадковим майном, а саме житловим будинком та належними спадкодавцю земельними ділянками.

21 лютого 2003 року Підволочиською державною нотаріальною конторою згідно заяви ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_3 заведено спадкову справу і на підставі заповіту посвідченого Клебанівською сільською радою Підволочиського району 22 серпня 1997 року та зареєстрованого в реєстрі за №32 державним нотаріусом Підволочиської державної нотаріальної контори Коломійчук О.І. видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом (зареєстроване в реєстрі за №630) на ім`я ОСОБА_2 .

Відмовляючи у задоволення позову суд першої інстанції виходив з того, що позивач у встановлений законом порядок і строк спадщину після смерті ОСОБА_3 не прийняла, що позбавило останню права на отримання у спадок майна померлої, в тому числі у визначеному законом розмірі обов`язкової частки у спадщині.

Колегія погоджується з таким висновком суду виходячи з наступного.

Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року . У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Відповідно до статті 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. За змістом статті 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

Згідно вимог статті 535 ЦК УРСР (чинного станом на час виникнення спірних правовідносин) неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов`язкова частка).

Статтею 548 ЦК УРСР встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини

Відповідно до статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина за заповітом на земельну частку (пай) розміром 4.07 га на яку 21 лютого 2003 року державним нотаріусом Підволочиської державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ім`я ОСОБА_2 .

Звертаючись з позовом до суду позивач вважає, що видачею свідоцтва про права на спадщину за заповітом на земельну частку (пай) порушується її право на отримання обов`язкової частки у спадковому майні матері, оскільки на день відкриття спадщини вона була непрацездатною.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Враховуючи те, що позивачка не надала суду доказів про прийняття нею спадщини протягом шестимісячного строку з дня відкриття спадщини, зокрема про звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини чи про вступ в управління спадковим майном, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

З листів Підволочиської державної нотаріальної контори вбачається, що спадкова справа щодо майна ОСОБА_3 була заведена у 2003 році , а тому доводи апелянта про порушення, на її думку, нотаріусом статті 69 ЗУ "Про нотаріат", зокрема щодо невстановлення кола осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині не заслуговують уваги суду, оскільки спадкоємці повинні прийняти спадщину протягом шести місяців з дня її відкриття.

Доводи апелянта щодо обману її сестрою ОСОБА_8 про прийняття нею спадщини колегією суддів оцінюються критично, оскільки прийняти спадщину спадкоємець повинен особисто або ж надавши іншій особі доручення про звернення із заявою про прийняття спадщини в інтересах довірителя.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим, а тому колегія не вбачає підстав для його скасування з мотивів наведених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 390, 141 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 вересня 2021 року залишити без змін.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави в порядку, встановленому КМУ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 09 березня 2022 року.

Головуючий

Судді