Справа № 203/4259/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2022 року Кіровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - Казака С.Ю.

при секретарі - Биченковій Г.С.

за участю представника відповідачки - Ковтуна Є.Ю.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 28.02.2008 року між банком та відповідачкою було укладено кредитний договір №DNUHGI, відповідно до умов якого останній було надано кредит в сумі 151500 грн. на термін до 28.02.2033 року. Свої зобов`язання за кредитним договором позичальник належним чином не виконувала, в зв`язку з чим, станом на 25.06.2015 року має заборгованість в сумі 1020229 грн. 10 коп., що складається з заборгованості за тілом кредиту в сумі 151271 грн. 45 коп., за відсотками в сумі 311160 грн. 84 коп., пені в сумі 557796 грн. 81 коп. Від цієї суми віднімається заборгованість в розмірі 298000 грн. 37 коп., яка була стягнута за рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09.09.2011 року, різниця становить 722228 грн. 73 коп. Також нараховано штраф в сумі 72222 грн. 87 коп. Отже, заборгованість становить 794451 грн. 60 коп. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з відповідачки зазначену вище заборгованість в сумі 794451 грн. 60 коп. та понесені по справі судові витрати.

Під час розгляду справи позивач подав заяву про збільшення позовних вимог та остаточно просив стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором, що виникла станом на 05.10.2021 року, в сумі 2409811 грн. 04 коп., що складається з заборгованості за тілом кредиту в сумі 151271 грн. 45 коп., за відсотками в сумі 616594 грн. 83 коп., пені в сумі 1641944 грн. 76 коп.

Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 17.07.2015 року було відкрито провадження по справі та призначено останню до розгляду в судовому засіданні.

Заочним рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 03.11.2015 року позов було задоволено частково.

Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 29.09.2021 року заочне рішення суду від 03.11.2015 року було скасовано та справу призначено до нового розгляду.

В наданому відзиві представник відповідачки просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що заочним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09.09.2011 року у справі №2-1465/11 з відповідачки на користь банку було стягнуто заборгованість за кредитним договором DNUHGI від 28.02.2008 року, яка виникла станом на 20.09.2010 року, в сумі 297800 грн. 37 коп., з яких: 151271 грн. 92 коп. заборгованість за кредитом, 89062 грн. заборгованість за відсотками, 42999 грн. 77 коп. пеня, 500 грн. штраф (фіксована частина), 14166 грн. 88 коп. штраф (процентна складова). Таким діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів та неустойки. Оскільки позивач скористався своїм правом дострокового повернення кредиту, право позивача нараховувати передбачені договором проценти та неустойку було припинено згідно ч.2 ст.1050 ЦК України. Крім того, приймаючи до уваги, що позичальник в останнє сплатила кошти на погашення кредиту 16.12.2008 року, а з позовом банк звернувся лише в липні 2015 року, останнім були пропущені встановлені ст.257, ч.2 ст.258 ЦК України строки позовної давності.

У відповіді на відзив представник банку зазначив, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України; не зупиняє дію договору, не розриває кредитний договір. На теперішній час за кредитним договором рахується заборгованість та відповідачкою не надано докази належного виконання своїх зобов`язань. Щодо строків позовної давності представник позивача зазначив, згідно умов договору строк виконання зобов`язань спливає 28.02.2033 року. Позивач же звернувся до суду з позовом 13.07.2015 року, тобто до спливу строків позовної давності. Підстав для застосування позовної давності до вимог про стягнення пені також не має, оскільки порушення зобов`язання триває.

У запереченнях на відповідь на відзив, представник відповідачки також як і у відповіді на відзив, зазначив про безпідставність вимог банку та нарахування відсотків та неустойки після дострокового стягнення заборгованості за кредитним договором на підставі судового рішення, пропуск банком строків позовної давності, посилаючись на відповідні норми матеріального права та правові позиції Верховного Суду.

В судовому засіданні представник відповідачки просив відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав, наведених у поданих заявах по суті справи.

Представник позивача за викликами до суду повторно не з`явився, про причини своєї неявки не повідомив.

Враховуючи повторну неявку останнього, положення ст.223 ЦПК України, той факт, що сторони обмінялись заявами по суті справи та позивач висловив свою позицію з урахуванням заперечень сторони відповідача, суд визнав за можливе провести подальший розгляд справи за відсутності представника позивача, на підставі наявних матеріалів справи.

Перевіривши доводи, викладені сторонами в заявах по суті справи, заслухавши пояснення представника відповідачки та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 28.02.2008 року між сторонами було укладено кредитний договір №DNUHGI, відповідно до умов якого відповідачці було надано кредит в сумі 151500 грн., на строк до 28.02.2033 року.

В зв`язку з неналежним виконанням відповідачкою своїх зобов`язань за кредитним договором, банк звернувся до суду з позовом про дострокове стягнення заборгованості.

Заочним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09.09.2011 року у справі №2-1465/11, яке на момент розгляду справи не скасовувалось та набрало законної сили, з відповідачки на користь банку було стягнуто заборгованість за кредитним договором DNUHGI від 28.02.2008 року, яка виникла станом на 20.09.2010 року, в сумі 297800 грн. 37 коп., з яких: 151271 грн. 92 коп. заборгованість за кредитом, 89062 грн. заборгованість за відсотками, 42999 грн. 77 коп. пеня, 500 грн. штраф (фіксована частина), 14166 грн. 88 коп. штраф (процентна складова).

Звертаючись повторно до суду та посилаючись на непогашення заборгованості за кредитним договором, банк просив стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором DNUHGI від 28.02.2008 року, яка виникла станом на 05.10.2021 року, в сумі 2409811 грн. 04 коп., що складається з заборгованості за тілом кредиту в сумі 151271 грн. 45 коп., за відсотками в сумі 616594 грн. 83 коп., пені в сумі 1641944 грн. 76 коп.

Згідно ч.ч.1,2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Статтею 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц (провадження №14-318цс18) зазначено, що "статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа №14-10цс18) та від 04 липня 2018 року (справа №14-154цс18)".

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі №127/15672/16-ц (провадження №14-254цс19) зазначено, що "відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18), від 4 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц (провадження №14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. […] Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі №916/190/18 (провадження №12-302гс18). […] Ураховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах №910/16945/14 та №908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі №918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах №905/2324/17 та №922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі №924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову".

Оскільки під час розгляду справи встановлено, що позивач, в зв`язку з неналежним виконанням відповідачкою своїх зобов`язань за кредитним договором DNUHGI від 28.02.2008 року, скористався своїм правом на дострокове повернення кредиту у відповідності до ч.2 ст.1050 ЦК України та заочним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09.09.2011 року у справі №2-1465/11, яке набрало законної сили, з відповідачки на користь банку було стягнуто заборгованість за зазначеним вище кредитним договором, право банку нараховувати відсотки та неустойку за договором припинилось.

За вказаних обставин, вимоги банку про стягнення заборгованості за тілом кредиту, яка раніше була стягнута за судовим рішенням у справі №2-1465/11, а також вимоги про стягнення процентів та неустойки, нарахованих після пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі ч.2 ст.1050 ЦК України, є безпідставними та в їх задоволенні слід відмовити в повному обсязі.

Відповідно до ст.141 ЦПК України та враховуючи відмову в задоволенні позову, понесені позивачем по справі судові витрати у вигляді сплаченого судового збору слід покласти на останнього.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.1050,1054 ЦК України, ст.ст.2,4,5,10-13,76-81,141,223,258, 259,263-268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити повністю.

Понесені позивачем по справі судові витрати у вигляді сплаченого судового збору покласти на останнього.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 14 вересня 2022 року.

Суддя С.Ю.Казак