Справа № 606/2752/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2022 року м. Теребовля

Теребовлянський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Марціцкої І.Б.

з участю секретаря Пасько І.Б.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в місті Теребовля у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Іванівської сільської ради, третя особа Теребовлянська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Іванівської сільської ради, теретя особа Теребовлянська державна нотаріальна контора про визнання права власності на житловий будинок, з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться по АДРЕСА_1 .

В обґрунтування вимог позивач вказує, що житловий будинок, з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться по АДРЕСА_1 належав до колгоспного двору, що складається із 5 членів: дружина ОСОБА_2 , син ОСОБА_3 , син ОСОБА_4 , син ОСОБА_1 , головою якого був ОСОБА_5 . ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 . Після його смерті відкрилася спадщина за законом на належну йому частку житлового будинку, яку прийняла дружина ОСОБА_2 у встановленому законом порядку, однак не оформила спадкові права. 10.09.2020 року ОСОБА_2 склала заповідальне розпорядження згідно якого заповіла ОСОБА_1 усе належне їй майно ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_2 . Після її смерті відкрилася спадщина за заповітом на належні їй частки житлового будинку, яку прийняв син ОСОБА_1 у встановленому законом порядку. Постановою державного нотаріуса Теребовлянської державної нотаріальної контори Твердун Б.С. відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, з господарськими будівлями та спорудами, у звязку з тим, що право власності на житловий будинок не було зареєстроване. Посилаючись на наведене позивач, просить задовольнити позов.

Позивач в підготовче судове засідання до суду не з`явився, просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача Іванівської сільської ради просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги визнав та не заперечує проти його задоволення позову, про що надав до канцелярії суду письмову заяву.

Відповідно до вимог ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем

Суд, розглянувши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини.

Як вбачається із довідки виданої виконкомом Іванівської сільської ради від 29.06.2022 року №217, станом на 15.04.1991 року головою колгоспного двору за адресою АДРЕСА_1 був ОСОБА_5 , а членами двору були дружина ОСОБА_2 , син ОСОБА_3 , син ОСОБА_4 , син ОСОБА_1 .

Відповідно до пунктів 4 та 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України до цивільних відносин, які виникли до набрання чинності вказаного Закону (до 1 січня 2004 року), застосовуються норми, що діяли раніше.

У п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 № 20 із змінами «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Відповідно до ст.ст. 120-121, ст. 123 ЦК УРСР ( в редакції 1963 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Володіння, користування та розпорядження майном колгоспного двору здійснюється тільки за згодою всіх членів двору. При поділі майна колгоспного двору розмір часток членів колгоспного двору визнається рівними.

Таким чином, із вищевказаного вбачається, що кожному із членів колишнього колгоспного двору що по АДРЕСА_1 , які проживали в ньому належало на праві спільної сумісної власності по 1/5 житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 виданим Ілавченською сільською радою Теребовлянського району Тернопільської області 07.11.2003 року.

Після його смерті відкрилася спадщина за законом на належну йому частку житлового будинку, яку прийняла дружина ОСОБА_2 у встановленому законом порядку, однак не оформила спадкові права.

10.09.2020 року ОСОБА_2 склала заповіт, згідно якого заповіла ОСОБА_1 усе належне їй майно, заповіт посвідчений секретарем виконкому Іванівської сільської ради Теребовлянського району Тернопільської області, зареєстрований в реєстрі за №189 від 10.09.2020 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 19.10.2020 року. Після її смерті відкрилася спадщина за заповтіом на належні їй частки житлового будинку, яку прийняв ОСОБА_1 у встановленому законом порядку.

Постановою державного нотаріуса Теребовлянської державної нотаріальної контори Хомутової О.М. №1253/02-14 від 19.10.2021 року, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповтіом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться по АДРЕСА_1 , після смерті матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 за заповітом у зв`язку з тим, що право власності на житловий будинок не було зареєстроване .

Суд, розглянувши справу, дослідивши та оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи із наступного

Спадщина після смерті ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) після 01.01.2004 року, а тому застосуванню підлягають норми Цивільного кодексу України 2004 року.

Згідно з вимогами ч. 1 ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до вимог ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

В силу вимог ч. 1 ст.1236 ЦК України заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.

Згідно з вимогами ч. 1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.1269 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

В силу вимог ч. 1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Таким чином, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_2 у встановленому законом порядку успадкувалв належні їй частки житлового будинку, однак, оформити спадкових прав у нотаріальної конторі не має можливості.

Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до вимог ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За вказаних вище обставин, суд, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі, беручи до уваги те, що згідно норм матеріального права частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. А тому слід визнати за ОСОБА_1 право власності на 3/5 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з яких: - 2/5 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, в порядку спадкування за заповтіом після смерті матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , - 1/5 частка житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами на яку він має право як член колишнього колгоспного двору.

Керуючись ст.ст. 3,4, 12,81, 259, 263, 265, 268, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 328, 392 Цивільного кодексу України, суд ,-

В ИР ІШ ИВ :

Позов ОСОБА_1 до Іванівської сільської ради, третя особа Теребовлянська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 3/5 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з яких: - 2/5 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, в порядку спадкування за заповтіом після смерті матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , - 1/5 частка житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами на яку він має право як член колишнього колгоспного двору

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий суддя І.Б. Марціцка