Головуючий у І інстанції Бондаренко О.В.
Провадження №22-ц/824/763/2022 Доповідач у ІІ інстанції Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Мельника Я.С., Гуля В.В.,

при секретарі: Ковтун М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю «Олійникова Слобода» на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 березня 2021 року та на додаткове рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 квітня 2021 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Олійникова Слобода» до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю Агрокомплекс «Узин», Державного реєстратора Малоєрчиківської сільської ради Сквирського району Київської області Ілюшиної Марини Олександрівни про визнання недійсним договору оренди землі, скасування рішення про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно, витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння та користування і внесення змін до договору оренди землі,

В С Т А Н О В И В :

29.07.2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Олійникова Слобода» звернулось до суду з даним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 17.06.2013 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Ім. Котовського», яке у листопаді 2016 року перейменоване у ТОВ «Олійникова Слобода», було укладено договір оренди землі №38, за яким ОСОБА_1 передала в оренду строком на 10 років земельну ділянку площею 2,28 га з кадастровим номером :03:004:0008, розташовану в межах Олійниково-Слобідської сільської ради Білоцерківського району Київської області.

12.09.2013 року державний реєстратор Реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області Матушевич О.В. прийняла рішення про державну реєстрацію прав за індексним номером 5824387, яким зареєструвала право оренди на земельну ділянку з кадастровим номером :03:004:0008 за ТОВ «Олійникова Слобода».

18.06.2015 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Олійникова Слобода» було укладено договір оренди землі №б/н, за яким ОСОБА_1 передала в оренду строком на 10 років земельну ділянку площею 2,28 га з кадастровим номером :03:004:0009, розташовану в межах Олійниково-Слобідської сільської ради Білоцерківського району Київської області.

02.11.2015 року державний реєстратор Реєстраційної служби Таращанського районного управління юстиції Київської області Гречінська Н.П. прийняла рішення про державну реєстрацію прав за індексним номером 25762082, яким зареєструвала право оренди на земельну ділянку з кадастровим номером :03:004:0009 за ТОВ «Олійникова Слобода».

Протягом усього часу дії договорів оренди позивач користується земельними ділянками у своїй господарській діяльності і належним чином сплачує орендну плату. Проте, починаючи з лютого 2018 року, ОСОБА_1 вчиняє дії, спрямовані на позбавлення ТОВ «Олійникова Слобода» права користування землею за Договорами оренди.

Так, за скаргою, поданою ОСОБА_1 та іншими особами до Міністерства юстиції України 28.02.2018 року, наказом № 727/5 від 15.03.2018 року Міністерство скасувало рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав оренди на земельну ділянку з кадастровим номером :03:004:0008 та кадастровим номером :03:004:0009 за ТОВ «Олійникова Слобода».

Не зважаючи на те, що договір оренди №38 та договір оренди №б/н є дійсними і ніким не оспорені, 05.03.2018 року ОСОБА_1 уклала з іншим орендарем - ТОВ «Агрокомплекс «Узин» договір оренди №б/н, за яким передала останньому в оренду земельну ділянку з кадастровим номером :03:004:0008 та договір оренди №б/н, за яким передала останньому в оренду земельну ділянку з кадастровим номером :03:004:0009, після чого державний реєстратор Комунального підприємства Великодимерської селищної ради «Комунальна служба реєстрації речових прав» Мироненко Ю.Ю. 05.03.2018 року розпочала державну реєстрацію права оренди на земельні ділянки за ТОВ Агрокомплекс «Узин» і 15.03.2018 року прийняла рішення про державну реєстрацію права оренди за ТОВ Агрокомплекс «Узин» на земельну ділянку з кадастровим номером :03:004:0008 з індексним номером 40129668 та рішення про державну реєстрацію права оренди на земельну ділянку з кадастровим номером :03:004:0009 з індексним номером 40129005.

У зв`язку з порушенням прав ТОВ «Олійникова Слобода», як законного орендаря земельних ділянок з кадастровими номерами :03:004:0008 та :03:004:0009, та неможливістю відновити державну реєстрацію свого права оренди на них в ДРРПНМ внаслідок укладення ОСОБА_1 договору оренди землі з іншим орендарем, ТОВ «Олійникова Слобода» звернулось до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом про визнання недійсними цих договорів оренди землі та скасування рішення про державну реєстрацію права оренди на земельні ділянки з кадастровими номерами :03:004:0008 та :03:004:0009 за ТОВ Агрокомплекс «Узин» (справа № 357/9105/18).

Після звернення до суду відповідачі ОСОБА_1 та ТОВ Агрокомплекс «Узин» з метою ускладнення виконання судового рішення у справі № 357/9105/18 та відновлення ТОВ «Олійникова Слобода» державної реєстрації свого права оренди на їх підставі, 04.12.2018 року уклали договори про розірвання укладених між ними договорів оренди землі від 05.03.2018 року, після чого ОСОБА_1 здійснила об`єднання земельної ділянки з кадастровим номером :03:004:0008 та з кадастровим номером :03:004:0009. 01.12.2018 року приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Дерун А.А. була посвідчена заява ОСОБА_1 про об`єднання земельних ділянок з кадастровими номерами :03:004:0008 та :03:004:0009, зареєстрована за реєстровим № 3047. При цьому, ОСОБА_1 не вчинила жодних дій щодо отримання від ТОВ «Олійникова Слобода», як законного орендаря земельних ділянок з кадастровими номерами :03:004:0008 та :03:004:0009, згоди на проведення її об`єднання, не повідомила товариство про свій намір здійснити об`єднання і не погодила технічну документацію із землеустрою щодо об`єднання із ТОВ «Олійникова Слобода».

На підставі зазначеної заяви ОСОБА_1 10.12.2018 року державним кадастровим реєстратором Відділу у Білоцерківському районі Міськрайонного управління у Білоцерківському районі та м. Білій Церкві Головного управління Держгеокадастру у Київській області були прийняті рішення про: 1) скасування державної реєстрації земельних ділянок з кадастровими номерами :03:004:0008 та :03:004:0009 шляхом закриття Поземельної книги і скасування кадастрових номерів цих земельних ділянок за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру; 2) державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :03:004:0075 загальною площею 4,56 га, яка утворилася внаслідок об`єднання.

13.12.2018 року державним реєстратором Малоєрчиківської сільської ради Сквирського району Київської області Ілюшиною М.О. було прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на сформовану внаслідок об`єднання земельну ділянку за ОСОБА_1 : на земельну ділянку з кадастровим номером :03:004:0075 загальною площею 4,56 га з індексним номером 44588201 від 13.12.2018 року.

Не зважаючи на те, що право оренди ТОВ «Олійникова Слобода» за Договорами оренди залишилось дійсним в силу норм ч. 3 ст. 110 ЗК України і продовжує діяти щодо земельної ділянки з кадастровим номером: :03:004:0075, 10.12.2018 року відповідач ОСОБА_1 уклала з ТОВ Агрокомплекс «Узин» договір оренди землі, за яким в оренду ТОВ Агрокомплекс «Узин» було передано спірну земельну ділянку. 13.12.2018 року той же Державний реєстратор прийняв рішення про державну реєстрацію права оренди за ТОВ Агрокомплекс «Узин» на земельну ділянку з кадастровим номером :03:004:0075 загальною площею 4,56 га з індексним номером: 44594727 від 13.12.2018.

Таким чином, всупереч вимогам чинного законодавства України об`єднання земельних ділянок з кадастровими номерами :03:004:0008 та :03:004:0009 було здійснено без погодження з Товариством, як її законного орендаря, та виключно з метою приховання юридичного факту наявності у ТОВ «Олійникова Слобода» дійсного права оренди на них і перешкоджання йому у відновленні державної реєстрації цього права в ДРРПНМ. Відтак, за наявності дійсних Договорів оренди з позивачем, які поширюють свою дію на земельну ділянку з кадастровим номером :03:004:0075 в силу норм ч. 3 ст. 110 ЗК України, ОСОБА_1 не мала права передавати її в оренду ТОВ Агрокомплекс «Узин» і при укладанні оспорюваного договору порушила права ТОВ «Олійникова Слобода», як її законного орендаря. Відповідно, у Державного реєстратора не було і правових підстав для проведення державної реєстрації права оренди на спірну земельну ділянку за ТОВ Агрокомплекс «Узин». Таким чином, станом на сьогоднішній день має місце грубе порушення прав та інтересів позивача, як єдиного законного орендаря спірних земельних ділянок.

В зв`язку з вищевикладеним та з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 27.07.2020 року, позивач просив визнати недійсним договір оренди землі б/н від 10.12.2018 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ Агрокомплекс «Узин», щодо земельної ділянки з кадастровим номером :03:004:0075 загальною площею 4,56 га; скасувати рішення державного реєстратора Малоєрчиківської сільської ради Сквирського району Київської області Ілюшиної Марини Олександрівни про державну реєстрацію іншого речового права - права оренди земельної ділянки з кадастровим номером :03:004:0075 загальною площею 4,56 га, індексний номер: 44594727 від 13.12.2018 15:33:11 та припинити право оренди ТОВ Агрокомплекс «Узин» на земельну ділянку з кадастровим номером :03:004:0075 загальною площею 4,56 га, що виникло на підставі Договору оренди землі №б/н від 10.12.2018 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ Агрокомплекс «Узин». Також позивач просив витребувати із незаконного володіння та користування ТОВ Агрокомплекс «Узин» на користь ТОВ «Олійникова Слобода» земельну ділянку з кадастровим номером :03:004:0075 загальною площею 4,56 га, яка розташована в межах Олійниково-Слобідської сільської ради Білоцерківського району Київської області, та внести зміни до договору оренди землі №б/н від 18.06.2015 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Олійникова Слобода», шляхом його викладення у редакції, зазначеній у позовній заяві.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 березня 2021 року у задоволенні позову ТОВ «Олійникова Слобода» відмовлено.

Додатковим рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 квітня 2021 року стягнуто з ТОВ «Олійникова Слобода» на користь ТОВ Агрокомплекс «Узин» судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач ТОВ «Олійникова Слобода» в особі представника - адвоката Тетері С.І. подав на рішення апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення суду скасувати та постановити по справі нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Обгрунтовуючи скаргу, представник посилалась на помилковість висновків суду першої інстанції про те, що у разі скасування державної реєстрації права оренди на земельну ділянку, в такої особи відсутнє право її оренди, адже це суперечить положенням ст.ст. 2, 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", ст. 11 ЦК України та ст. 124 ЗК України. При цьому зазначає, що скасування Міністерством юстиції рішення державного реєстратора про державну реєстрацію за позивачем права оренди на земельну ділянку, що виникло на підставі договору оренди землі, не припинило дію цього договору та жодним чином не вплинуло на його дійсність. На обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилався також на те, що суд першої інстанції мав застосувати норми ст.ст.207, 638, 640 ЦК України та ст.14 Закону України «Про оренду землі», відповідно до яких договір оренди землі є укладеним і таким, що набрав чинності, з моменту його підписання ОСОБА_1 та Товариством. Вказував, що суд першої інстанції не застосував вказані норми та не врахував висновки Верховного Суду щодо їх застосування та помилково ототожнив державну реєстрацію договору оренди землі з державною реєстрацією права оренди на земельну ділянку, що призвело до неправильного застосування ним норми ч.1 ст.210 ЦК України. Вважає, що договори оренди землі є укладеними та такими, що набрали чинності, з моменту їх підписання ОСОБА_1 та позивачем, а відтак, діяли на момент укладення ОСОБА_1 оспорюваного договору і проведення державної реєстрації права оренди на спірну земельну ділянку за ТОВ Агрокомплекс «Узин», у зв`язку з чим останні порушують право оренди товариства на земельну ділянку, що виникло на підставі договорів оренди землі.

Крім того, суд залишив поза увагою ту обставину, що наразі жодним законом не визначено спеціальні правила для визначення моменту набрання чинності договором оренди землі, а тому для визначення початку перебігу та закінчення строку дії договору оренди землі, укладеного після 01 січня 2013 року, мають застосовуватися загальні норми цивільного законодавства, які стосуються договорів, для яких законом встановлена письмова форма. Також, саме по собі скасування рішення про державну реєстрацію права оренди на земельну ділянку не призводить до скасування підстави її проведення, тобто до недійсності договору оренди землі, що відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 12 червня 2018 року у справі №823/378/16 (які суд першої інстанції не врахував під час розгляду цієї справи), а також слідує з норм статті 204 Цивільного кодексу України. Так само скасування рішення про державну реєстрацію права оренди не призводить до припинення договору оренди, що у свою чергу слідує із положень статті 31 Закону України «Про оренду землі».

Також у поданій апеляційній скарзі позивач вказував на неправильне тлумачення місцевим судом положень пункту 37 укладених між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 договорів оренди спірної земельної ділянки щодо набрання ними чинності, оскільки у вказаних договорах йдеться про набрання ними чинності з моменту їх державної реєстрації саме як правочинів, а не права оренди. Тому, оскільки з 01 січня 2013 року правовий інститут державної реєстрації договорів оренди землі припинив своє існування, то вказані договори оренди набрали чинності з моменту їх підписання сторонами, так як їх державну реєстрацію неможливо провести, а державна реєстрація права оренди позивача на спірну земельну ділянку не може її підміняти.

Отже, з урахуванням викладеного вище позивач у скарзі зазначив, що оскільки укладені між позивачем та власником спірної земельної ділянки договори оренди землі є укладеними з моменту їх підписання і відповідно до положень статті 629 Цивільного кодексу України підлягають обов`язковому виконанню, згідно з приписами частини другої статті 24 Закону України «Про оренду землі» та положеннями самих договорів, остання була зобов`язана передати належні їй земельні ділянки в користування позивачу і не вчиняти дій, які б перешкоджали йому користуватися ними. З огляду на це, подальша передача ОСОБА_1 спірних земельних ділянок в оренду ТОВ Агрокомплекс «Узин» за оспорюваним договором, укладеним пізніше, ніж договори оренди землі, укладені з ТОВ «Олійникова Слобода», становить порушення з боку останньої норм частини другої статті 24 Закону України «Про оренду землі» та укладених із позивачем договорів оренди і відповідно було підставою для задоволення позову у цій справі.

Також, у поданій апеляційній скарзі заявник посилався на те, що суд, дійшовши висновку про те, що чинність наказу Міністерства юстиції України №727/5 від 15 березня 2018 року впливає на задоволення позовних вимог ТОВ «Олійникова Слобода» у цій справі, зобов`язаний був зупинити провадження у справі на підставі пункту 6 частини першої статті 251 Цивільного процесуального кодексу України до набрання законної сили судовим рішенням у справі №357/9440/20, у межах якої оскаржувався такий наказ, яким і були скасовані рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права оренди позивача на спірні земельні ділянки, що виникло на підставі договорів оренди від 17.06.2013 року та 18.06.2015 року, укладених із відповідачем ОСОБА_1 .

У апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_2 також просила змінити розподіл судових витрат між сторонами, стягнути у рівних частинах з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ), Товариства з обмеженою відповідальністю Агрокомплекс "Узин" (ідентифікаційний код 32638214; місцезнаходження: 09138, Київська область, Білоцерківський район, село Мала Антонівка, вулиця Олексія Цмокна, 1-А) та державного реєстратора Малоєрчиківської сільської ради Сквирського району Київської області Ілюшиної Марини Олександрівни (адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Олійникова Слобода" (ідентифікаційний код 03755360; місцезнаходження: 09137, Київська область, Білоцерківський район, село Олійникова Слобода, вулиця Центральна, 1) понесені ним у зв`язку з розглядом справи №357/8309/19 у суді першої інстанції судові витрати у розмірі 41 785,17 грн.

Крім того, позивач подав апеляційну скаргу на додаткове рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 квітня 2021 року, у якій просив додаткове рішення скасувати та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо судових витрат у справі №357/8309/19, поданої адвокатом Червінчиком Едуардом Євгеновичем в інтересах ТОВ Агрокомплекс «Узин».

Обгрунтовуючи скаргу, позивач посилався на те, що вимоги відповідача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу були заявлені з порушенням вимог процесуального закону в частині ненадання відповідачем попереднього (орієнтовного) розрахунку цих витрат разом з відзивом, що відповідно до ч. 2 ст. 134 ЦПК України може бути підставою для відмови у відшкодуванні цих витрат. Крім того, деякі послуги, надані представником відповідача, не входять до складу пов`язаної з розглядом справи правничої допомоги. З огляду на вищенаведене, заявлений ТОВ Агрокомплекс «Узин» розмір судових витрат у будь-якому випадку мав бути зменшеним, що не було взято до уваги судом першої інстанції.

У відзивах на апеляційні скарги позивача представник ТОВ Агрокомплекс «Узин» адвокат Косяк В.М. просив рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 березня 2021 року та додаткове рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 квітня 2021 року залишити без змін, як такі, що постановлені з додержанням норм матеріального та процесуального права. У відзивах представник зазначив, що висновок суду першої інстанції щодо відсутності порушених прав позивача оспорюваним договором оренди не спростовується доводами скаржника, а навпаки, узгоджується із правовими висновками Великої Палати Верховного суду, наведеними у постанові від 19.02.2020 року у справі № 387/515/18. Ураховуючи те, що на момент звернення до суду із позовом у 2018 році позивачу було достеменно відомо про наявність наказу Міністерства юстиції № 727/5 від 15.03.2018 року, більше того, у зв`язку з наявністю спору щодо такого наказу ще у 2018 році, позивач визнав, що вказаний наказ не є перешкодою для вирішення спірних правовідносин у даній справі, сам обрав спосіб захисту, тому у суду першої інстанції не було жодних підстав для зупинення провадження у справі. Також вказав, що позивачем не доведено, що він добросовісно виконував усі умови договорів оренди, укладених між ним та ОСОБА_1 .

У відзивах на апеляційні скарги позивача представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Марценюк Л.А. просила рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 березня 2021 року та додаткове рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 квітня 2021 року залишити без змін як такі, що постановлені з додержанням норм матеріального та процесуального права. У відзивах на апеляційні скарги представник, зокрема, посилалась на законність та обґрунтованість висновків суду першої інстанції та зазначала, що договір оренди землі є нечинним/неукладеним, а відповідно таким, що не породжує прав та обов`язків для сторін, а посилання скаржника на те, що договір набув чинності з моменту його підписання сторонами є безпідставними. Суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи та встановив, що права позивача, за захистом яких він звернувся до суду, не можуть бути поновлені у обраний ним спосіб. Судом першої інстанції вірно встановлено, що скасування рішення державного реєстратора права оренди позбавляє орендаря права оспорювати договори оренди, які є предметом спору у справі, при цьому наведена скаржником судова практика не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

В судовому засіданні представник позивача ТОВ «Олійникова Слобода» - адвокат Кравець О.І. апеляційні скарги підтримала та просила про їх задоволення з викладених у них підстав.

Представник відповідача ТОВ Агрокомплекс «Узин» адвокат Косяк В.М. та представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Марценюк Л.А. в апеляційному суді просили рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 березня 2021 року та додаткове рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 квітня 2021 року залишити без змін з підстав, викладених у їхніх відзивах на апеляційні скарги позивача.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення та додаткового рішення суду в межах доводів та вимог апеляційних скарг позивача, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення та додаткового рішення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, щона підставі Державного акту на право приватної власності на землю, серія Р3 №284669, виданого 23.07.2003 року, довідки Управління земельних ресурсів у Білоцерківському районі Головного управління земельних ресурсів у Київській області №06-15-8411 від 30.12.2008 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (том 1, а.с.17-19) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , набула право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :03:004:0008 площею 2,28 га, розташовану на території Олійниково-Слобідської сільської ради Білоцерківського району Київської області, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Також встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.04.2015 року відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримала в спадщину земельну ділянку площею 2,28 га, розташовану на території Олійниково-Слобідської сільської ради Білоцерківського району Київської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала померлому ОСОБА_3 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії РЗ №284670, виданого 23.07.2003 року Білоцерківською районною державною адміністрацією Київської області на підставі розпорядження Білоцерківської районної державної адміністрації від 22.01.2003 року № 28, зареєстрованого у Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності за землю №403, кадастровий номер земельної ділянки - :03:004:0009. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 22.04.2015 року проведено державну реєстрацію права власності №36589397 на підставі внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 20834056 від 22.04.2015 (том 1, а.с.23-25).

З матеріалів справи вбачається, що 17.06.2013 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Ім. Котовського», яке у листопаді 2016 року було перейменоване в ТОВ «Олійникова Слобода», було укладено договір оренди землі №38, за яким ОСОБА_1 передала Товариству в оренду строком на 10 років земельну ділянку площею 2,28 га з кадастровим номером :03:004:0008, розташовану в межах Олійниково-Слобідської сільської ради Білоцерківського району Київської області (том 1, а.с.13-14).

Згідно даного договору, орендна плата нараховується і видається орендарем в розмірі 3% від грошової оцінки земельної ділянки у грошовій, натуральній та відробітковій формах за добровільним рішенням власника земельної ділянки, що становить 1262,88 грн. Додаткові умови: оранка, культивація та обмолот на присадибних ділянках 0,30 га буде проводитись безкоштовно, надання автомобіля для доставки хворого до лікувального закладу, надання допомоги на лікування, при наявності документа та заяви, в розмірі 200 (двісті) гривень, в разі смерті Орендодавця допомога на поховання в розмірі 500 (п`ятсот) гривень або продукти на дану суму на підставі заяви особи, що займається похованням. Обчислення розміру орендної плати на землю здійснюється з урахуванням коефіцієнтів індексації вартості землі, без врахування індексів інфляції. Орендна плата видається у строк до 31 грудня поточного року. Видача грошей, продукції та надання послуг в рахунок орендної плати оформляється відомістю на видачу грошей, продукції та послуг. Розмір орендної плати переглядається 1 раз на 5 років за взаємною згодою сторін. Згідно п. 37 договору оренди він набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

12.09.2013 року державний реєстратор Реєстраційної служби Таращанського районного управління юстиції Київської області Матушевич О.В. прийняла рішення про державну реєстрацію прав за індексним номером 5824387, яким зареєструвала право оренди на земельну ділянку з кадастровим номером :03:004:0008 за ТОВ «Олійникова Слобода» (том 1, а.с.20).

Судом також встановлено, що 18.06.2015 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Ім. Котовського», яке у листопаді 2016 року було перейменоване в ТОВ «Олійникова Слобода», було укладено договір оренди землі №б/н, за яким ОСОБА_1 передала Товариству в оренду строком на 10 років земельну ділянку площею 2,28 га з кадастровим номером :03:004:0009, розташовану в межах Олійниково-Слобідської сільської ради Білоцерківського району Київської області (том 1, а.с.21-22).

Згідно даного договору, орендна плата нараховується і видається орендарем в розмірі не менше 6% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки у грошовій або натуральній за добровільним рішенням власника земельної ділянки, що становить не менше 5539,61 грн. Додаткові умови: в разі смерті Орендодавця допомога на поховання в розмірі 500 (п`ятсот) гривень на підставі заяви особи, що займається похованням. Обчислення розміру орендної плати на землю здійснюється з урахуванням коефіцієнтів індексації вартості землі, без врахування індексів інфляції. Орендна плата видається у строк до 31 грудня поточного року. Видача грошей, продукції та надання послуг в рахунок орендної плати оформляється відомістю на видачу грошей, продукції та послуг. Розмір орендної плати переглядається 1 раз на 5 років за взаємною згодою сторін. Згідно п. 37 договору оренди він набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

02.11.2015 року державний реєстратор Реєстраційної служби Таращанського районного управління юстиції Київської області Гречінська Н.П. прийняла рішення про державну реєстрацію прав за індексним номером 25762082, яким зареєструвала право оренди на земельну ділянку з кадастровим номером :03:004:0009 за ТОВ «Олійникова Слобода» (том 1, а.с.28).

28.02.2018 року ОСОБА_1 та інші особи звернулись до Міністерства юстиції України із скаргою на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав (відповідно до ч. 2 ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Розглянувши дану скаргу, Міністерство юстиції України наказом №727/5 від 15.03.2018 року скасувало рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 12.09.2013 року №5824387, прийняте державним реєстратором реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області Матушевич О.В., та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 02.11.2015 року №25762082, прийняте державним реєстратором реєстраційної служби Таращанського районного управління юстиції Київської області Гречінською Н.П. (том 1, а.с.39-47, 48).

У серпні 2018 року ТОВ «Олійникова Слобода» звернулось до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю Агрокомплекс «Узин», Державного реєстратора Комунального підприємства Великодимерської селищної ради «Комунальна служба реєстрації речових прав» Мироненко Ю.Ю., про визнання недійсним договору оренди, скасування рішення про державну реєстрацію права на нерухоме майно, яка відповідно до ухвали від 19.10.2018 року Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, була прийнята до провадження суду (том 1, а.с.49-54, 55-56).

З відповіді на запит Головного управління Держгеокадастру у Київській області (том 1, а.с.33, 36, 57, 58-59) вбачається, що згідно із Національною кадастровою системою, земельні ділянки, зазначені у запиті, були перенесені до архівного шару. В результаті чого земельні ділянки з кадастровими номерами :03:004:0008 та :03:004:0009 були об`єднані згідно документацій із землеустрою з присвоєнням кадастрового номеру :03:004:0075. Також, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 02.07.2019 року №172337593 та №172337771, 01.12.2018 року приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Дерун А.А. була посвідчена заява ОСОБА_1 про об`єднання земельних ділянок з кадастровими номерами :03:004:0008 та :03:004:0009, зареєстрована за реєстровим № 3229. На підставі заяви ОСОБА_1 10.12.2018 року державним кадастровим реєстратором Відділу у Білоцерківському районі Міськрайонного управління у Білоцерківському районі та м. Білій Церкві Головного управління Держгеокадастру у Київській області були прийняті рішення про скасування державної реєстрації земельних ділянок з кадастровими номерами :03:004:0008 та :03:004:0009 шляхом закриття Поземельної книги і скасування кадастрових номерів цих земельних ділянок за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру; 2) державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :03:004:0075 загальною площею 4,56 га, яка утворилися внаслідок об`єднання.

13.12.2018 року державним реєстратором Малоєрчиківської сільської ради Сквирського району Київської області Ілюшиною М.О. було прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на сформовану внаслідок об`єднання земельну ділянку за ОСОБА_1 з кадастровим номером :03:004:0075 загальною площею 4,56 га з індексним номером 44588201 від 13.12.2018 року (том 1, а.с.58-59).

10.12.2018 року між ОСОБА_1 та ТОВ Агрокомплекс «Узин» був укладений договір оренди землі, відповідно до п.2 якого в оренду передається земельна ділянка з кадастровим номером: :03:004:0075 загальною площею 4,56 га, яка розташована на території Узинської міської об`єднаної територіальної громади с. О.Слобода Білоцерківського району Київської області. 13.12.2018 року даний договір оренди на земельну ділянку був зареєстрований відповідно до рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №44594727 державним реєстратором Малоєрчиківської сільської ради Сквирського району Київської області Ілюшиною Мариною Олександрівною (том 1, а.с.58-59, том 2, а.с.60-64).

18.04.2019 року ТОВ «Олійникова Слобода» звернулось до ОСОБА_1 (шляхом направлення засобами поштового зв`язку) з пропозицією (офертою) про внесення змін до Договору оренди землі № б/н від 18.06.2015 року (том 1, а.с.61-68).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для його задоволення, оскільки будь-яких порушень Закону при укладенні договору оренди земельної ділянки від 10 грудня 2018 року судом не встановлено. Сплив строку, передбаченого ч.1 ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952-IV від 01 липня 2004 року, не є підставою для відмови у державній реєстрації прав, а на момент ухвалення рішення державного реєстратора Малоєрчиківської сільської ради Сквирського району Київської області Ілюшиної Марини Олександрівни про державну реєстрацію іншого речового права - права оренди земельної ділянки з кадастровим номером :03:004:0075, індексний номер: 44594727 від 13.12.2018 15:33:11, в Державному реєстрі прав на нерухоме майно записи про право оренди ТОВ «Олійникова Слобода» на земельні ділянки з кадастровими номерами :03:004:0008 та :03:004:0009, що знаходяться в межах Олійниково-Слобідської сільської ради та перебували в оренді ТОВ «Олійникова Слобода», був скасований.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Щодо позовних вимог ТОВ «Олійникова Слобода» до ОСОБА_1 та ТОВ Агрокомплекс «Узин», колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Частиною четвертою статті 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Статтею 792 ЦК України передбачено, що за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату.

Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації (частина перша статті 210 ЦК України).

Процедура укладення, вимоги до змісту і форми та порядок припинення договору оренди землі визначені ЗК України та спеціальним законом - Законом України «Про оренду землі».

Відповідно до статей 1, 13 Закону України «Про оренду землі» орендою землі є засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Договором оренди землі є договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Частиною п`ятою статті 6 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній на час підписання договору оренди від 17 червня 2013 року) передача об`єкта оренди орендарю здійснюється орендодавцем у строки та на умовах, що визначені у договорі оренди землі, за актом приймання-передачі.

05 квітня 2015 року набув чинності Закон України від 12 лютого 2015 року №191-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення умов ведення бізнесу (дерегуляція)», яким, зокрема, викладена нова редакція статті 17 Закону України «Про оренду землі», відповідно до якої об`єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статей 125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній на час підписання договорів оренди від 17 червня 2013 року та від 18 червня 2015 року) визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Законом України від 06 жовтня 2016 року № 1666-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення державної реєстрації прав на нерухоме майно та захисту прав власності», який набрав чинності 02 листопада 2016 року, пункт 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено у такій редакції: державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Частиною третьою статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній на час підписання договорів оренди), якій кореспондують положення частини другої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (зі змінами, внесеними на підставі Закону України від 06 жовтня 2016 року №1666-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення державної реєстрації прав на нерухоме майно та захисту прав власності»), речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Згідно з частиною четвертою статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній на час державної реєстрації оспорюваного договору оренди землі) будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 28 цього Закону.

Таким чином, учасники правочину, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують відповідний письмовий документ, надаючи згоді встановленої форми. Разом з тим, цивільні права та обов`язки, на досягнення яких спрямоване волевиявлення сторін під час укладення договорів оренди, набуваються після відповідної державної реєстрації.

Системний аналіз наведених положень чинного законодавства дає підстави для висновку, що для визначення початку перебігу та закінчення строку дії договору оренди землі має значення не момент його підписання, а момент вчинення реєстраційних дій, тобто внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень як єдиної державної інформаційної системи, яка містить відомості про речові права на нерухоме майно, їх обтяження, суб`єктів речових прав, технічні характеристики об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд тощо), кадастровий план земельної ділянки, а також відомості про правочини, вчинені щодо таких об`єктів нерухомого майна, з якими закон пов`язує набрання чинності договору, а саме можливість реалізації сторонами своїх суб`єктивних прав та обов`язків.

Такі висновки щодо набрання чинності договором оренди земельної ділянки зроблено у постанові Верховного Суду України від 13 червня 2016 року у справі №570/3056/15-ц (провадження №6-643цс16), від 13 грудня 2013 року у справі №1106/2791/2012 (провадження №6-127цс13), від 18 січня 2017 року у справі №532/129/16-ц (провадження №6-2777цс16), від 07 червня 2017 року у справі №634/769/15-ц (провадження №6-872цс17), від яких не відступила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 січня 2020 року у справі №322/1178/17 (провадження №14-338цс19).

З матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_1 та ТОВ «Ім. Котовського», в подальшому перейменованого у ТОВ «Олійникова Слобода», було укладено два договори оренди землі: договір оренди землі від 17 червня 2013 року за №38 (том 1, а.с.13-17) та договір оренди землі від 18 червня 2015 року б/н (том 1, а.с.21-24).

Пунктом 37 вищевказаних договорів визначено, що вони набирають чинності після підписання сторонами та їх державної реєстрації.

Отже, час набрання чинності договорів оренди землі від 17 червня 2013 року та 18 червня 2015 року сторони цих правочинів визначили та пов`язали з моментом державної реєстрації.

Речове право на спірну земельну ділянку за позивачем на підставі договору оренди землі від 17 червня 2013 року, укладеного між позивачем та ОСОБА_1 , зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно рішенням державного реєстратора Реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області Матушевич О.В. від 12 вересня 2013 року за індексним номером 5824387; речове право позивача на спірну земельну ділянку на підставі договору оренди землі від 18 червня 2015 року, укладеного між позивачем та ОСОБА_1 , зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно рішенням державного реєстратора Реєстраційної служби Таращанського районного управління юстиції Київської області Гречінської Н.П. від 02 листопада 2015 року за індексним номером 25762082.

Вказані рішення державних реєстраторів скасовано наказом Міністерства юстиції України від 15 березня 2018 року №727/5 як такі, що прийняті з порушенням вимог чинного законодавства. Наказ на час вирішення справи судом першої інстанції був чинним та у встановленому законом порядку скасований або визнаний недійсним не був.

Відомості про скасування державної реєстрації права оренди вказаних земельних ділянок внесено до Реєстру в той же день - 15 березня 2018 року.

Разом з тим, позивач під час розгляду справи в суді першої інстанції повідомляв суд, що наказ Міністерства юстиції України від 15 березня 2018 року №727/5 оскаржується в судовому порядку з 2018 року, у зв`язку із чим заявляв клопотання про зупинення провадження у справі, яке судом першої інстанції було залишено без задоволення.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження в справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Відтак, дійшовши висновку, що чинність наказу Міністерства юстиції України №727/5 від 15 березня 2018 року безпосередньо впливає на чинність права оренди ТОВ «Олійникова Слобода» за договорами оренди землі, наявністю якого Товариство обґрунтовує свої позовні вимоги в даній справі, і, відповідно, впливає на задоволення позовних вимог ТОВ «Олійникова Слобода», суд першої інстанції мав зупинити провадження в цій справі на підставі пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України, однак цього не зробив.

Колегія суддів зауважує, що вирішення питання щодо законності наказу Міністерства юстиції України №727/5 від 15 березня 2018 року, яким, зокрема, скасовано реєстрацію права оренди ТОВ «Олійникова Слобода» на спірні земельні ділянки, впливає на встановлення факту набуття ТОВ «Олійникова Слобода» права оренди на спірну земельну ділянку, і воно мало істотне значення для ухвалення законного та обґрунтованого рішення у цій справі.

Постановою Київського апеляційного суду від 25 серпня 2021 року у справі №357/9440/20, визнано незаконним та скасовано наказ Міністерства юстиції України від 15 березня 2018 року №727/5, у тому числі в частині скасування рішень державних реєстраторів про державну реєстрацію права оренди ТОВ «Олійникова Слобода» на спірні земельні ділянки з кадастровими номерами :03:004:0008 та :03:004:0009, і постановою Верховного Суду від 04 травня 2022 року постанову апеляційного суду від 25 серпня 2021 року в частині вирішення по суті позову про визнання незаконним та скасування наказу залишено без змін.

Внаслідок визнання незаконним і скасування наказу Міністерства юстиції України від 15 березня 2018 року №727/5 право оренди позивача за договором оренди землі №38 від 17 червня 2013 року та за договором оренди землі б/н від 18 червня 2015 року є дійсним з моменту внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записів про державну реєстрацію права оренди ТОВ «Олійникова Слобода» на спірні земельні ділянки (12 вересня 2013 року та 02 листопада 2015 року відповідно), оскільки скасування наказу відновило дію державної реєстрації цього права.

Таким чином, оскільки ТОВ «Олійникова Слобода» відмовлено в позові саме з підстав скасування державної реєстрації його права оренди спірної земельної ділянки, відмова у зупиненні провадження у справі до розгляду іншої справи №357/9440/20 призвела до неправильного вирішення справи, що є підставою для скасування судового рішення відповідно до частини другої статті 376 ЦПК України.

Суд апеляційної інстанції бере до уваги ту обставину, що клопотання про зупинення провадження у справі було заявлено позивачем вже під час розгляду справи по суті, але зазначене питання суттєво впливало на вирішення спору і суд не міг цього не розуміти. Відповідно до практики Верховного Суду, яку колегія суддів враховує на підставі частини четвертої статті 263 ЦПК України, суди першої інстанції за наявності певних обставин можуть прийняти рішення про повернення до стадії підготовчого провадження після його закриття для вчинення тих чи інших процесуальних дій, які можуть бути реалізовані лише на стадії підготовчого провадження.

Колегія суддів враховує, що у пункті 30 постанови Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі №902/271/18 сформульовано такий правовий висновок: "Також Верховний Суд звертається до власної практики, зокрема, постанови від 02 жовтня 2019 року у справі №916/2421/18, у якій Верховний Суд погодився з судами першої та апеляційної інстанцій у питанні можливості повернення до стадії підготовчого провадження після його закриття у випадку, якщо судом встановлено замовчування відповідачем важливого питання, яке мало б бути вирішено саме на стадії підготовчого провадження. На думку Верховного Суду, стадія підготовчого провадження з огляду на її мету є не формальною, а реальною запорукою здійснення ефективного правосуддя на стадії розгляду справи по суті, тож належне та добросовісне ставлення до стадії підготовчого провадження як з боку суду, так і з боку всіх учасників справи, є таким, що у повній мірі відповідає засадам справедливого правосуддя. На важливість дотримання строку на подання доказів звертав свою увагу Верховний Суд й раніше у постановах від 06 лютого 2019 року у справі № 916/3130/17, від 03 квітня 2019 року № 913/317/18.

Схожі за змістом правові висновки сформовані у постановах Верховного Суду від 16 грудня 2021 року у справі №910/7103/21, від 16 лютого 2021 року у справі №922/2115/19.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до вимог пункту 6 частини другої статті 356 ЦПК України в апеляційній скарзі мають бути зазначені, зокрема, нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.

У поданій до суду апеляційній скарзі ТОВ «Олійникова Слобода», виклавши доводи щодо незаконності оскаржуваного судового рішення, зокрема, посилалось на те, що дійшовши висновку про те, що чинність вказаного вище наказу Міністерства юстиції України №727/5 від 15 березня 2018 року впливає на задоволення позову у цій справі, не зупинив провадження у справі до набрання чинності судовим рішенням у справі №357/9440/20, де такий наказ був оскаржений позивачем до суду. Крім того, у апеляційній скарзі позивач також просив суд апеляційної інстанції зупинити провадження у справі на стадії апеляційного перегляду до набрання законної сили судовим рішенням у справі про оскарження цього наказу, оскільки місцевий суд відмовив йому у задоволенні такого клопотання, а скасування вищезазначеного наказу Міністерства юстиції України від 15 березня 2018 року, яким була скасована державна реєстрація права оренди за договорами від 17 червня 2013 року та 18 червня 2015 року, суттєво вплине на результат рішення у цій справі та як наслідок на недійсність укладеного між відповідачами договору оренди земельної ділянки від 10 грудня 2018 року.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Якщо поза увагою доводів апеляційної скарги залишилася очевидна незаконність або необґрунтованість рішення суду першої інстанції у справах окремого провадження, суд апеляційної інстанції переглядає справу в повному обсязі. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Тлумачення пункту 6 частини другої статті 356, частин першої-третьої статті 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції.

Убачається, що у суді першої інстанції позивач не міг надати суду копії судового рішення, яке набрало законної сили щодо скасування єдиного акту, на підставі якого було скасовано запис про державну реєстрацію його права оренди спірної земельної ділянки, оскільки такі судові рішення, ще не були ухвалені відповідним судом, а місцевий суд у цій справі відмовив позивачу у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі №357/9440/20.

Отже, судові рішення по справі №357/9440/20 повинні бути прийняті апеляційним судом до уваги під час перегляду оскаржуваного рішення у цій справі, так як вони кардинально впливають на суть вирішення виниклого між сторонами спору щодо дійсності укладених між ТОВ «Олійникова Слобода» та ОСОБА_1 договору оренди землі від 17 червня 2013 року №38 та договору оренди землі від 18 червня 2015 року б/н та відповідно неможливості укладення між відповідачами оспорюваного договору оренди земельної ділянки від 10 грудня 2018 року; суд першої інстанції під час розгляду цієї справи відмовив позивачу у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі на підставі пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України, а позивач відповідно був позбавлений можливості надати суду судові рішення щодо незаконності скасування реєстрації його права оренди, оскільки вони ще не були ухвалені судами.

Таким чином, оскільки ТОВ «Олійникова Слобода» відмовлено в позові саме з підстав скасування державної реєстрації його права оренди спірної земельної ділянки, а постановою Київського апеляційного суду від 25 серпня 2021 року у справі № 357/9440/20 було скасовано зазначений наказ Міністерства юстиції України № 727/5 від 15 березня 2018 року, то вказані обставини є підставою для скасування судового рішення відповідно до частини другої статті 376 ЦПК України.

Виходячи із вищевикладеного, колегія суддів доходить висновку, що рішення суду першої інстанції не можна вважати законним та обґрунтованим, а тому воно підлягає скасуванню з одночасним ухваленням по справі нового судового рішення.

Відповідно до частини другої, третьої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання угоди недійсною.

Згідно з положеннями частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

У відповідності до вимог статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Під час апеляційного перегляду було підтверджено факт виникнення у ТОВ «Олійникова Слобода» права оренди земельних ділянок з кадастровими номерами :03:004:0008 та :03:004:0009, що знаходяться в межах Олійниково-Слобідської сільської ради, площею 2,28 га кожна, на підставі укладених із ОСОБА_1 договору оренди землі № 38 від 17 червня 2013 року із внесенням запису про інше речове право №2470836 від 12 вересня 2013 року та договору оренди землі б/н від 18 червня 2015 року із внесенням запису про інше речове право №11855195 від 02 листопада 2015 року.

13.12.2018 року державним реєстратором Малоєрчиківської сільської ради Сквирського району Київської області Ілюшиною М.О. було прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на сформовану внаслідок об`єднання земельну ділянку за ОСОБА_1 з кадастровим номером :03:004:0075 загальною площею 4,56 га з індексним номером 44588201 від 13.12.2018 року (том 1, а.с.58-59).

10.12.2018 року між ОСОБА_1 та ТОВ Агрокомплекс «Узин» був укладений договір оренди землі, відповідно до п.2 якого в оренду була передана земельна ділянка з кадастровим номером: :03:004:0075 загальною площею 4,56 га, яка розташована на території Узинської міської об`єднаної територіальної громади с. О.Слобода Білоцерківського району Київської області. 13.12.2018 року даний договір оренди на земельну ділянку був зареєстрований відповідно до рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №44594727 державним реєстратором Малоєрчиківської сільської ради Сквирського району Київської області Ілюшиною Мариною Олександрівною (том 1, а.с.58-59, том 2, а.с.60-64).

Відповідно до статті 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець зобов`язаний не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою.

Відповідно до статті 25 Закону України «Про оренду землі» орендар земельної ділянки має право самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі.

Системний аналіз вказаних норм матеріального права у сукупності із положеннями статті 792 ЦК України та статті 13 Закону України «Про оренду землі» дає підстави для висновку, що за своєю правовою природою оренда землі передбачає передачу земельної ділянки у строкове платне володіння і користування одній особі - орендарю.

Відповідно до частини шостої статті 93 ЗК України орендована земельна ділянка або її частина може за згодою орендодавця, крім випадків, визначених законом, передаватися орендарем у володіння та користування іншій особі (суборенда).

Відтак, чинне законодавство України не передбачає право власника земельної ділянки, яка вже передана в оренду, передавати її в користування іншій особі, ніж орендар, в тому числі на праві оренди.

Отже, укладення договору оренди землі з іншим орендарем без попереднього припинення або розірвання договору оренди землі з дійсним орендарем земельної ділянки суперечить наведеним нормам ЦК України, ЗК України, Закону України «Про оренду землі» та порушує права орендаря, якому ця земельна ділянка була передана в оренду раніше на законних підставах.

Зважаючи на те, що на дату укладення оспорюваного договору б/н від 10 грудня 2018 року договори оренди, укладені ТОВ «Олійникова Слобода» з ОСОБА_1 , були дійсними, не оспорені в судовому порядку, не були припинені або розірвані з підстав, визначених законом або договором, ОСОБА_1 не мала права передавати спірну земельну ділянку в оренду будь-якій іншій особі, в тому числі ТОВ Агрокомплекс «Узин», і відповідно укладати із ним договір оренди.

Апеляційний суд прийшов до висновку, що укладення оспорюваного договору оренди з ТОВ Агрокомплекс «Узин» суперечить частині першій статті 792 ЦК України, статтям 13, 24, 25 Закону України «Про оренду землі» та умовам договорів оренди, оскільки перешкоджає ТОВ «Олійникова Слобода» користуватися спірними земельними ділянками і тим самим позбавляє його права користування ними та права самостійно господарювати на них за відсутності підстави для припинення або розірвання укладених ним договорів оренди, що є підставою для визнання цього договору недійсним відповідно до частини першої статті 203 та статті 215 ЦК України.

При цьому, апеляційний суд відхиляє доводи відповідачів, що викладені у відзивах на апеляційну скаргу, щодо неможливості задоволення позову у зв`язку із розірванням між ними договорів оренди землі від 05 березня 2018 року, подальшого об`єднання належних ОСОБА_1 земельних ділянок та укладення між відповідачами договору оренди землі від 10 грудня 2018 року щодо земельної ділянки з іншими характеристиками: кадастровий номер :03:004:0075, загальна площа 4,56 га, оскільки ці доводи не спростовують наявності підстав для визнання недійсним оспорюваного позивачем договору оренди землі, укладеного між відповідачами 10 грудня 2018 року, як такого, що суперечить вимогам закону та порушує права позивача.

Позивачем також були заявлені вимоги про скасування рішення державного реєстратора Малоєрчиківської сільської ради Сквирського району Київської області Ілюшиної Марини Олександрівни про державну реєстрацію іншого речового права - права оренди земельної ділянки з кадастровим номером :03:004:0075 загальною площею 4,56 га, індексний номер: 44594727 від 13.12.2018 15:33:11, та припинення права оренди ТОВ Агрокомплекс «Узин» на земельну ділянку з кадастровим номером :03:004:0075 площею 4,56 га, що виникло на підставі договору оренди землі №б/н від 10 грудня 2018 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ Агрокомплекс «Узин».

При вирішенні вищевказаних вимог апеляційний суд враховує наступне.

В абзаці десятому пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 вказано, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Законом України від 05 грудня 2019 року № 340-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено у новій редакції.

Так, відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України №1952 відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Отже, у розумінні положень наведеної норми права у чинній редакції (яка була чинна на час ухвалення судом першої інстанції оскарженого рішення та розгляду справи апеляційним судом), на відміну від положень частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав, як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, належними нині способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є саме скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав.

При цьому, з метою ефективного захисту порушених прав законодавець застеріг, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Таких правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 20 серпня 2020 року у справі № 916/2464/19.

Отже, позивачем на час звернення до суду із позовом у цій справі було обрано правильний спосіб захисту у цій частині позовних вимог, що відповідає вимогам статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а тому вони також підлягають задоволенню судом.

Разом із тим, у пункті 39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі №304/284/18 (провадження №14-517цс19) зазначено, що належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача.

Близькі за змістом висновки сформульовані також у пункті 7.17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі №910/17792/17.

Спір про скасування рішення про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно має розглядатися як спір, пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване аналогічне право щодо того ж нерухомого майна. Належним відповідачем у такому спорі є особа, речове право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Державний реєстратор не може виступати належним відповідачем у такому спорі.

Отже, позовна вимога про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права оренди земельних ділянок, не може бути звернена до державного реєстратора, якого позивач визначив відповідачем. Державний реєстратор зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, чи не був залучений.

Подібні за змістом висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року в справі № 823/2042/16 (провадження № 11-377апп18), від 01 квітня 2020 року в справі № 520/13067/17 (провадження № 14-397цс19).

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини справи підтверджують, що спір у ТОВ «Олійникова Слобода» виник з ОСОБА_1 та ТОВ Агрокомплекс «Узин» з приводу порушення останніми права оренди позивача на нерухоме майно та внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записів про державну реєстрацію за ТОВ Агрокомплекс «Узин» права оренди спірних земельних ділянок.

За вказаних обставин, звертаючись до суду з позовними вимогами про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності, позивач правильно визначив ТОВ Агрокомплекс «Узин» відповідачем як особу, речове право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено записи у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Таким чином, оскільки державний реєстратор не може виступати належним відповідачем у такому спорі, вимоги ТОВ «Олійникова Слобода» про скасування рішення державного реєстратора, пред`явлені до цього відповідача, задоволенню не підлягають з наведених вище підстав.

Вирішуючи вимоги ТОВ «Олійникова Слобода» про витребування земельної ділянки з незаконного володіння та користування ТОВ Агрокомплекс «Узин», апеляційний суд враховує наступне.

Землекористувач майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. Орендар в установленому законом порядку має право витребувати орендовану земельну ділянку з будь-якого незаконного володіння та користування, на усунення перешкод у користуванні нею, відшкодування шкоди, заподіяної земельній ділянці будь-якими особами.

Оскільки апеляційним судом встановлено, що позивач у справі є законним орендарем земельної ділянки (титульним володільцем), відповідно до положень статті 27 Закону України «Про оренду землі», частини другої статті 152 ЗК України заявлена ним вимога про витребування спірної земельної ділянки, утвореної внаслідок об`єднання орендованих ним земельних ділянок, з володіння ТОВ Агрокомплекс «Узин», яке користується цією земельною ділянкою без належних на те правових підстав, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

При цьому апеляційним судом враховуються правові висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року в справі № 367/2022/15-ц (провадження № 14-376цс18), які підтримувалися в подальшому іншими постановами Верховного Суду, зокрема від 26 травня 2021 року в справі № 282/1874/18 (провадження № 61-16432св20), від 27 жовтня 2020 року в справі № 381/375/19 (провадження № 61-6706св20), згідно яких помилковими є висновки суду щодо неможливості витребування власником земельних ділянок, які були поділені та/або об`єднані. Формування земельних ділянок їх володільцем, зокрема внаслідок поділу та/або об`єднання, з присвоєнням їм кадастрових номерів, зміною інших характеристик не впливає на можливість захисту права власності чи інших майнових прав у визначений цивільним законодавством спосіб.

В частині позовних вимог про внесення змін до договору оренди б/н від 18 червня 2015 року, укладеного між ОСОБА_1 та позивачем, апеляційний суд виходить із наступного.

Відповідно до частини другої статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про оренду землі» зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку.

Аналогічні положення закріплено у п. 30 договору оренди землі б/н від 18 червня 2015 року.

Згідно ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); дата укладення та строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Отже, сторони договору оренди землі мають дотримуватись вимог ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» щодо наявності у договорі всіх передбачених вказаною нормою істотних умов договору оренди землі, які мають відповідати дійсності.

Судом встановлено, що внаслідок об`єднання земельних ділянок з кадастровими номерами :03:004:0008 та :03:004:0009, які були предметом договору оренди №38 від 17 червня 2013 року та договору оренди б/н від 18 червня 2015 року, вказані у цих договорах оренди кадастрові номери, площа, нормативно-грошова оцінка об`єкта оренди, дійсно, не відповідають фактичному кадастровому номеру, площі та нормативно-грошовій оцінці спірної земельної ділянки згідно умов оспорюваного договору оренди землі від 10 грудня 2018 року.

Разом з тим, позивачем апеляційному суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що відповідач ОСОБА_1 , як орендодавець, не погоджується на зміну умов укладеного між нею та ТОВ «Олійникова Слобода» договору оренди землі від 18 червня 2015 року. Відтак, за відсутності доказів незгоди ОСОБА_1 на зміну умов договору оренди землі, звернення позивача, як орендаря, до суду з вимогою про зміну умов укладеного між сторонами договору оренди землі є передчасним та таким, що не відповідає положенням ст. 30 Закону України «Про оренду землі», яка обумовлює можливість звернення до суду з позовом про зміну умов договору оренди землі недосягненням сторонами взаємної згоди щодо зміни умов договору оренди землі у позасудовому порядку.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права та із порушенням норм процесуального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування із прийняттям нової постанови про задоволення позову в частині визнання недійсним договору оренди землі, укладеного 10 грудня 2018 року між ОСОБА_1 та ТОВ Агрокомплекс «Узин»; скасування рішення державного реєстратора Малоєрчиківської сільської ради Сквирського району Київської області Ілюшиної М.О. про державну реєстрацію іншого речового права - права оренди земельної ділянки з кадастровим номером :03:004:0075 загальною площею 4,56 га, індексний номер: 44594727 від 13.12.2018 15:33:11 з припиненням права оренди ТОВ Агрокомплекс "Узин" на земельну ділянку з кадастровим номером :03:004:0075, що виникло на підставі договору оренди землі № б/н від 10.12.2018 року, та витребування із незаконного володіння та користування ТОВ Агрокомплекс "Узин" на користь ТОВ«Олійникова Слобода» земельної ділянки з кадастровим номером :03:004:0075 загальною площею 4,56 га, розташованої у межах Олійниково-Слобідської сільської ради Білоцерківського району Київської області. У задоволенні вимог ТОВ «Олійникова Слобода» до державного реєстратора Ілюшиної М.О. та в частині внесення змін до договору оренди землі б/н від 18 червня 2015 року апеляційний суд відмовляє за їх необґрунтованістю та недоведеністю.

Скасуванню підлягає також додаткове рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 квітня 2021 року про стягнення судових витрат із позивача ТОВ «Олійникова Слобода» на користь відповідача ТОВ «Агрокомплекс Узин», як таке, що ґрунтується на помилкових висновках суду першої інстанції про відмову в позові, тому висновки суду першої інстанції, викладені в додатковому рішенні, про стягнення з позивача на користь відповідача понесених по справі витрат з підстав відмови у задоволенні позову не відповідають обставинам справи.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).

При зверненні до суду із позовом у цій справі ТОВ «Олійникова Слобода» сплатило судовий збір у розмірі 10 418 грн. 66 коп., за подання заяви про забезпечення позову сплатило судовий збір у розмірі 960 грн. 50 коп., а за подання апеляційної скарги на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 березня 2021 року сплатило судовий збір у розмірі 15 627 грн. 99 коп., всього на загальну суму 27 007 грн. 15 коп.

Зважаючи на задоволення позову ТОВ «Олійникова Слобода» в частині його вимог до відповідачів ОСОБА_1 та ТОВ Агрокомплекс «Узин», понесені позивачем витрати по сплаті судового збору на загальну суму 27 007 грн. 15 коп. підлягають стягненню на його користь з ОСОБА_1 та ТОВ Агрокомплекс «Узин» по 13 503 грн. 58 коп. з кожного (27 007 грн. 15 коп. : 2).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 383 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Олійникова Слобода» на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 березня 2021 року- задовольнити частково, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Олійникова Слобода» на додаткове рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 квітня 2021 року - задовольнити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 березня 2021 року та додаткове рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 квітня 2021 року - скасувати.

Постановити по справі нове судове рішення, яким позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Олійникова Слобода» - задовольнити частково.

Визнати недійсним договір оренди землі б/н від 10.12.2018 року, укладений між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю Агрокомплекс «Узин» щодо земельної ділянки з кадастровим номером :03:004:0075 загальною площею 4,56 га.

Скасувати рішення державного реєстратора Малоєрчиківської сільської ради Сквирського району Київської області Ілюшиної Марини Олександрівни про державну реєстрацію іншого речового права - права оренди земельної ділянки з кадастровим номером :03:004:0075 загальною площею 4,56 га, індексний номер: 44594727 від 13.12.2018 15:33:11, та припинити право оренди Товариства з обмеженою відповідальністю Агрокомплекс "Узин" (ідентифікаційний код 32638214) на земельну ділянку з кадастровим номером :03:004:0075, що виникло на підставі Договору оренди землі № б/н від 10.12.2018 року, укладеного між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю Агрокомплекс "Узин".

Витребувати із незаконного володіння та користування Товариства з обмеженою відповідальністю Агрокомплекс "Узин" (ідентифікаційний код 32638214; місцезнаходження: 09138, Київська область, Білоцерківський район, село Мала Антонівка, вулиця Олексія Цмокна, 1-А) на користь Товариства з обмеженоювідповідальністю «Олійникова Слобода» (ідентифікаційний код 03755360, місцезнаходження: 09137, Київська область, Білоцерківський район, село Олійникова Слобода, вулиця Центральна, 1) земельну ділянку з кадастровим номером :03:004:0075 загальною площею 4,56 га, розташовану у межах Олійниково-Слобідської сільської ради Білоцерківського району Київської області.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю Агрокомплекс «Узин» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Олійникова Слобода» витрати по сплаті судового збору на загальну суму 27 007 грн. 15 коп., по 13 503 грн. 58 коп. з кожного.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: