Ухвала

25 липня 2022 року

м. Київ

справа № 753/22946/18

провадження № 61-6828ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М.

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20 квітня 2021 року та на постанову Київського апеляційного суду від 15 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 тапросила суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі щомісячно у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи стягнення з 19 листопада 2018 року і до досягнення дитиною повноліття, а також додаткові витрати на утримання дитини за минулий період у розмірі 20 767,87 грн та щомісячно, починаючи стягнення з 19 листопада 2018 року і до досягнення ОСОБА_2 повноліття додаткові витрати у розмірі 675,50 грн.

Заочним рішенням від 19 листопада 2019 року Дарницький районний суд м. Києва позов задовольнив частково.

Стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_2 у розмірі 944,00 грн щомісячно, які підлягають індексації відповідно до закону, починаючи з 21 листопада 2018 року та до досягнення ОСОБА_2 повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на дитину у розмірі 675,50 грн щомісячно, починаючи з 21 листопада 2018 року та до досягнення ОСОБА_2 повноліття.

У задоволенні іншої частини позову відмовив. Вирішив питання розподілу судових витрат у вигляді судового збору.

Ухвалою від 06 квітня 2020 року Дарницький районний суд м. Києва заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення задовольнив, заочне рішення від 19 листопада 2019 року Дарницького районного суду м. Києва скасував.

Ухвалою від 12 травня 2020 року Київський апеляційний суд відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення від 19 листопада 2019 року Дарницького районного суду м. Києва.

20 квітня 2021 року Дарницький районний суд м. Києва відмовив у задоволені позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 .

Постановою від 15 червня 2022 року Київський апеляційний суд апеляційну скаргу ОСОБА_1 , задовольнив частково.

Рішення від 20 квітня 2021 року Дарницького районного суду міста Києва в частині вирішення вимог про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини скасував та ухвалив в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнив.

Стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 1 944,00 грн щомісячно, починаючи з 19 листопада 2018 року до 15 вересня 2019 року.

В іншій частині рішення від 20 квітня 2021 року залишив без змін.

Стягнув з ОСОБА_2 на користь держави в особі Державної судової адміністрації України 563,30 грн судового збору.

У липні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20 квітня 2021 року та на постанову Київського апеляційного суду від 15 червня 2022 року.

Посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, особа, яка подала касаційну скаргу, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій, а справу направити на новий розгляд.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 3 частини шостої статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є: справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

ОСОБА_1 посилається на те, що суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Рекомендація № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року рекомендує державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації, скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Доводи касаційної скарги про те, що суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково, є неприйнятними, оскільки справа є малозначною за законом з огляду на пункт 3 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Європейський суд з прав людини зазначає, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) зазначила, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Оскільки оскаржені заявником судові рішення ухвалені у малозначній справі і не підлягають касаційному оскарженню, то у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20 квітня 2021 року та на постанову Київського апеляційного суду від 15 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Мартєв

В. В. Сердюк

І. М. Фаловська