СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/20557/20

пр. № 2/759/875/22

29 листопада 2022 року

Святошинський районний суд м. Києва в складі головуючого судді Горбенко Н.О., за участю секретаря судового засідання Радзівіл А.Б., без участі сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Святошинського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу в сумі 37 000 доларів США та 264 556,79 грн., що складає: 3% річних у розмірі 90 582, 86 грн. та інфляційні збитки у розмірі 173 973, 93 грн. В обгрунтування позову зазначає, що 21.09.2015 року між громадянином Германії ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було досягнено домовленості, відповідно до якого останній зобов`язався повернути ОСОБА_5 кошти у суммі 37 000 доларів США до 31.12.2017 року, що підтверджується розпискою від 21.09.2015 року, написаною власноруч відповідачем. Однак в строк кошти ОСОБА_5 повернуті не були. 06 серпня 2020 року за договором відступлення права вимоги № 06-08-2020-01 громадянин Германії ОСОБА_6 відступив громадянині України ОСОБА_1 право вимоги за ОСОБА_2 умов домовленості по оплаті коштів у розмірі 37 000 доларів США, що мали бути повернуті ОСОБА_2 громадянину ОСОБА_7 до 31 грудня 2017 року, відповідно до розписки від 21.09.2015 року, з правом нарахування всіх штрафних санкцій, передбачених договором та/або законом. Так 23.10.2020 року позивач надіслала на поштову адресу відповідача заяву про досудове врегулювання спору з вимогою повернути кошти, однак данна вимога відповідачем була проігнорована. Та жодних дій для погашення заборгованості вчинено не було. У зв`язку з чим позивачка була вимушена звернутися до суду з вказаним позовом.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 23.11.2020 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, постановлено розглядати справу в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

Розпорядженням повторного автоматизованого розподілу від 28 квітня 2021 року справу № 759/20557/20 було передано у провадження судді Горбенко Н.О.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 14 травня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

12 липня 2021 року Ухвалою Київського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 14 травня 2021 року про відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості повернути скаржнику.

10.12.2021 року представником відповідача - адвокатом Кравченко О.В.направлено до суду відзів на позовну заяву. Представник у відзові вважає, що заявлений позивачкою позов безпідставний і не обгрутований, а тому не може бути задоволений виходячи з наступного. Так між громадянином Германії ОСОБА_6 та ОСОБА_2 ніколи не укладався договор позики, а розписка від 21.09.2015 року не містить відомостей про отримання відповідачем від ОСОБА_6 грошових коштів у сумі 37 000 доларів США. Крім того представник у відзові зазначила, що після 21.09.2015 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 були внесені зміни до домовленості з продажу літака, та 19 липня 2018 року ОСОБА_6 написав ОСОБА_2 розписку про, що відповідно до домовленості по літаку на суму продажу 25 000 доларів США, він оримав від ОСОБА_2 19.07.2018 року грошові кошти в сумі 20 000 доларів США, а залишок у сумі 5000 будуть внесені відповідачем за узгодженням протігом двох років. Грошові кошти в сумі 20 000 доларів США були одразу внесені на особистий банківський рахунок ОСОБА_3 , про що була написана розписка від 19.07.2018 року про отримання ОСОБА_3 20 000 долларів США від ОСОБА_2 . Наведені обставини свідчать про те, що станом на 06 серпня 2020 року ОСОБА_6 не міг відступити позивачу право вимоги до відповідача, а тому просить відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 13 грудня 2021 року закрите підготовче провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та призначено справу до судового розгляду по суті.

28.12.2021 року на адресу суду надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог від представника позивачки, в якій він просив зменшити суму позовних вимог, а саме: стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 основну суму боргу 17 000 доларів США, 3% річних - 46 472, 78 грн., інфляційні збитки - 119 670, 26 грн., що разом складає 17 000 доларів США, 166 143, 04 грн. та судові витрати.

07.02.2022 року судом отримано клопотання від представника позивачки про виклик свідків по данній справі.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 03 жовтня 2022 року судовий розгляд цивільної справи було відкладено та визнано явку позивача ОСОБА_8 в судове засідання на 08 листопада 2022 року обов`язковою.

08 листопада 2022 року в судове засідання позивачка не з`явилася, надавши на адресу суду клопотання про розгляд справи без її участі.

Представник позивачки перед початком слухання справи по суті в судовому засіданні заявив клопотання про долучення заяви про зменшення розміру позовних вимог та просив розглядати справу з уточнюючими вимогами.

08 листопада 2022 року в судовому засіданні представник відповідача заперечувала щодо поданої заяви про зменшення розміру позовних вимог та просила відмовити у задоволенні.

Суд, у судовому засіданні протокольною ухвалою задовольнив заяву представника позивачки про зменшення розміру позовних вимог та долучив її до матеріалів справи.

У судовому засіданні представник позивачки заявив клопотання про допит свідків та відкладення справи.

Представник відповідача у судовому засідані заперечувала щодо задоволення данних клопотаннь та просила відмовити.

Суд, у судовому засідання протокольною ухвалою відмовив у задоволенні клопотання про допит свідків та оголосив відкладення справи на 23.11.2022 року.

Позивачка та її представник у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлялись належним чином, причини неявки суду невідомі.

Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися. На адресу суду представник відповідача надіслала заяву про розгляд справи без її участі. Просила у позові відмовити з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву.

Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України).

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

Зважаючи на вищенаведені положення, враховуючи те, що сторони належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання задля дотримання принципу розумності строків, суд прийняв рішення про розгляд справи за відсутності сторін.

У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень у своїх заявах по суті, дослідивши у судовому засіданні докази, на які посилаються сторони, у відповідності до ч. 5 ст. 263 ЦПК України, дійшов до наступних висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Положенням ч. 1 ст. 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Судом встановлено, що 21.09.2015 року була написана розписка, зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_2 відповідно домовленості від 2011 року щодо продажу літака РА - 28 - 140, вносить зміни у раніше надану ним розписку громадянину ОСОБА_9 . Він, відповідно до домовленості від 21.09.2015 року бере на себе наступні обов`язки: після продажу літака РА - 28 - 140 до 31 грудня 2017 року внести на рахунок гр. ОСОБА_10 або надати готівкою кошти у розмірі 37 000 $ (а.с. 5).

Відповідно до квитанції №від 19 липня 2018 року ОСОБА_11 була перерахована грошома сума у розмірі 20 000 $, еквівалент у гривнях 526 066,76 грн (а.с. 71).

У матеріалах справи також міститься розписка від 19.07.2018 року в якій зазначено, що ОСОБА_12 відповідно до домовленості з ОСОБА_2 по літаку РА - 28 - 140 на суму продажу 25 000 $ отримав від ОСОБА_2 19.07.2018 року 20 000 доларів США. Залишок 5 000 зі сторони ОСОБА_2 буде внесено за домовленістю протягом двох років до 07.2022 року (а.с. 72).

23.10.2020 року ОСОБА_2 була направлена досудова вимога від ОСОБА_1 , в якій остання просила перерахувати кошти у сумі 37 000 доларів США по курсу поштовим переказом протягом десяти днів з дня отримання даної вимоги на адресу: АДРЕСА_1 , отримувач ОСОБА_1 (а.с. 11-12).

Проаналізувавши встановлені обставини, суд дійшов наступного.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори.

За змістом ст.ст. 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 Цивільного кодексу України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У відповідності до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язання в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 516 Цивільного кодексу України зміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про зміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до ст. 517 Цивільного кодексу України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Таким чином, доказами прав нового кредитора у зобов`язанні є документи, які засвідчують права, що передаються, та інформація, яка є важливою для їх здійснення.

Документами, які засвідчують права (вимоги), що передаються новому кредиторові, можуть бути договір або інші документи, котрі підтверджують факт виникнення та існування зобов`язальних правовідносин між первісним кредитором та боржником, платіжні й інші фінансові документи тощо.

Договір відступлення права вимоги є реальним договором, тому право вимоги виникає і може бути визнано судом лише після передачі документів (як майна) про право вимоги. Отже, правонаступник може доводити своє право вимоги лише фізично маючи в себе документи про право вимоги, як матеріальні докази цього права. Саме за матеріальними доказами судом оцінюється і розмір переданого права.

Так, позивачем до позову не додано договори відступлення права вимоги.

Разом з цим, до позову не надані будь-які докази, що право вимоги до відповідача на суму: 17 000 $ США - сума основного боргу; 46 472,78 грн. - 3% річних, 119 670,26 грн. - інфляційні збитки, що разом складає 17 000 $ США та 166 143,04 грн. (відповідно до заяви про зменшення розміру позовних вимог) було предметом договору про відступлення права вимоги між ОСОБА_1 та ОСОБА_13 .

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є принцип змагальності сторін, в силу якого сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. При цьому кожна сторона в силу статті 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У контексті положень одного із основоположних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності сторін вирішальним фактором є те, що суд не повинен нічого доказувати за своєю ініціативою, оскільки це - обов`язок сторін, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність.

Статтею 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.

Положеннями ст. 82 ЦПК України передбачені підстави для звільнення особи від обов`язку доказування. Зокрема обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Також не потребують доказування й обставини, визнані судом загальновідомими, або обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

З аналізу вищевказаних норм вбачається, що суд має право прийняти посилання та твердження сторони лише у випадку їх належного доведення в ході розгляду справи, за виключенням випадків, коли такі обставини не потребують окремого доведення. При цьому сам лише факт відсутності заперечень іншої сторони проти таких посилань та тверджень не може вважатися їх визнанням, оскільки для визнання таких обставин законодавець передбачив окрему форму висловлення (пряме зазначення про таке визнання в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників), про що прямо вказано в ч. 1 ст. 82 ЦПК України.

Стверджуючи про факт укладення договору про відступлення права вимоги між ОСОБА_1 та ОСОБА_14 , позивач тим не менш не надав до суду жодного доказу з цього приводу.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що будь-яких належних та допустимих доказів фактичного відступлення права вимоги за договором про відступлення права вимоги матеріали справи не містять, відтак твердження позивача не можуть бути прийняті судом. За таких обставин, відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача будь-яких коштів.

Судові витрати розподіляються відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Суддя Н.О. Горбенко