Справа №461/4953/22
Провадження №2/461/1321/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2022 року м.Львів

Галицький районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді Зубачик Н.Б.,

секретаря судових засідань Гель І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Львові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Кісь Олена Романівна, звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить стягнути з відповідача компенсацію за заподіяну їй матеріальну шкоду внаслідок його протиправних дій в розмірі 4 335 573 грн. 44 коп. та моральну шкоду в розмірі 200 000 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що вона визнана потерпілою у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за №0000144 від 29.11.2012 за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України. Ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 21 вересня 2020 року ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності за ч.4 ст.190 КК України на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності та закрито кримінальне провадження в частині обвинувачення ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.190 КК України. Позивач зазначила, що в ході розгляду кримінальної справи вона заявляла цивільний позов, однак залишила такий без розгляду з метою пришвидшення прийняття рішення у кримінальному провадженні. Позивач зазначила, що загальна сума коштів, якими заволодів ОСОБА_2 становить 496 673 грн., що з урахуванням рівня інфляції становить 4 335 573 грн. 44 коп. Також позивач стверджує, що наслідками неправомірних дій відповідача є заподіяння їй моральної шкоди, яка полягає у тому, що внаслідок вчиненого відносно неї правопорушення, їй завдано психологічного стресу та душевних страждань. Втрати немайнового характеру в грошовому еквіваленті вона оцінює в розмірі 200000 грн., які і просить стягнути з відповідача, як завдану моральну шкоду.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 23.09.2022 відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 28.11.2022 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду.

Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, однак через канцелярію Галицького районного суду м.Львова представник подала клопотання про проведення судового засідання без їх участі, позов підтримує, просить такий задоволити, щодо винесення заочного рішення не заперечує.

Відповідач в судове засідання не з`явився, однак про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Виклик відповідача до суду був здійснений шляхом скерування судової повістки на його поштову адресу, а також через оголошення на офіційному веб-порталі Судової влади України (через веб-сайт Галицького районного суду м. Львова).

На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.7 ст.128 КПК України особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Судом встановлено, що ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 21 вересня 2020 року ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності за ч.4 ст.190 КК України на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності та закрито кримінальне провадження в частині обвинувачення ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.190 КК України.

Як слідує з даної ухвали, ОСОБА_2 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, зокрема у тому, що10 грудня 2004 року, точний час слідством не встановлено, перебуваючи у офісному приміщенні ПП «К.І.К. Л», що на АДРЕСА_1 , маючи умисел на незаконне заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, шляхом обману ОСОБА_1 , під виглядом отримання грошей на пайову участь у будівництві житла, усвідомлюючи неможливість виконання взятих на себе зобов`язань, шахрайським способом заволодів її грошовими коштами у сумі 159 186 грн. Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел спрямований на заволодіння майном ОСОБА_1 , 30 травня 2006 року, точний час слідством не встановлено, ОСОБА_2 , перебуваючи у офісному приміщенні ПП «К.І.К. Л», що на вул.Б.Лепкого, 17 у м.Львові, під виглядом отримання грошей на пайову участь у будівництві житла, усвідомлюючи неможливість виконання взятих на себе зобов`язань, шахрайським способом заволодів її грошовими коштами у сумі 75 750 грн. Таким чином, ОСОБА_2 спричинив ОСОБА_1 матеріальну шкоду на загальну суму 234 936 грн.

Ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 21 вересня 2020 року заяву заступника керівника Львівської обласної прокуратури Мерета Миколи Дмитровича про перегляд ухвали Сихівського районного суду м. Львова від 11.06.2021 у справі №461/5009/16-к про обвинувачення ОСОБА_2 за ч. 4 ст. 190 КК України за нововиявленими обставинами залишиено без задоволення.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 21 липня 2022 року, ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 10 травня 2022 року про відмову в задоволенні заяви про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Сихівського районного суду м. Львова 11 червня 2021 року щодо ОСОБА_2 залишено без змін.

У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, статтею 1166 ЦК України встановлено презумпцію вини заподіювача шкоди, яка полягає у тому, що особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини. На позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Пленум Верховного Суду України в п. 2 Постанови N 6 від 27 березня 1992 року (з наступними змінами та доповненнями) "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" зазначає, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає до відшкодування в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина особи, а коли це було наслідком джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Враховуючи наведені обставини, надавши оцінку зібраним доказам, а також виходячи із змісту ч. 6 ст. 82 ЦПК України, суд вважає доведеним обставину щодо вчинення відповідачем неправомірного діяння, а саме заволодіння переданими позивачем грошовими коштами в розмірі 234936 грн. та відповідно заподіяння такими діями майнової шкоди у вказаній сумі.

Отже, беручи до уваги те, що презумпція вини, передбачена ч. ч. 1, 2 ст.1166 ЦК України , відповідачем ОСОБА_2 у ході розгляду даної справи не спростована, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення з ОСОБА_2 на корить ОСОБА_1 матеріальної шкоди в сумі 234936 грн.

При цьому, суд зазначає, що факт відсутності в ухвалі Сихівського районного суду м.Львова від 21 вересня 2020 року про закриття кримінального провадження висновку щодо винуватості ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, не може свідчити про відсутність цивільно-правової відповідальності у випадку заподіяння шкоди, факт якої в даному випадку є доведеним.

Підстава закриття кримінального провадження (за закінченням строків давності), ініціаторами застосування якої був обвинувачений та його захисник у кримінальному провадженні, не означає ні виправдання особи, ні визнання його невинним. При цьому, особа, яка вважає себе невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, вправі вимагати не застосування строків давності, а постановлення виправдовувального вироку, та таке процесуальне рішення має реабілітуючий характер.

Щодо іншої частини вимог позивача про відшкодування майнової шкоди в розмірі 261737 грн., суд дійшов висновку, що такі не підлягають задоволенню, оскільки позивачем та її представником в ході судового розгляду не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт передачі ОСОБА_2 грошових коштів на вказану суму.

Щодо застосування калькуляції інфляційних витрат, які долучені до матеріалів справи позивачем та її представником, суд зазначає наступне.

Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18) зазначено, що «стаття 625 входить до розділу I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).

Отже, суд погоджується з посиланнями сторони позивача на те, що положення ч. 2 ст. 625 ЦК України застосовуються до деліктних зобов`язань з відшкодування шкоди.

Однак, статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За змістом поданого стороною позивача розрахунку інфляційних втрат відповідно до положень ст. 625 ЦК України, на суму заборгованості 234936 грн., інфляційні втрати за період з 10.12.2004 по 19.09.2022 становлять 1 722 208 грн. 75 коп. /а.с.7-11/.

Крім того, згідно поданого стороною позивача розрахунку інфляційних втрат відповідно до положень ст. 625 ЦК України, на суму заборгованості 331684 грн., інфляційні втрати за період з 30.05.2006 по 19.09.2022 становлять 2 046 744 грн. 69 коп. /а.с.12-14/.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зміст ст. 625 ЦК України свідчить про те, що можливість застосування положень цієї норми має деякі важливі аспекти, а саме: має існувати прострочення, тобто дата з якої таке прострочення виникло та конкретна сума грошового зобов`язання, за для можливості здійснення розрахунку.

Суд дійшов висновку, що у даній справі за встановленими судом обставинами, вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат задоволенню не підлягають, оскільки позивач не звертався до відповідача з вимогою про сплату коштів, будь-які докази на підтвердження таких обставин в матеріалах справи відсутні, а відтак відсутнє прострочення позивача.

Крім того, лише цим рішення суду встановлено розмір грошових коштів, які підлягають сплаті відповідачем на користь позивача.

При вирішенні позову в частині стягнення моральної шкоди, суд дійшов наступного висновку.

В силу вимог ч. 1, п. 2. ч. 2 ч. 3 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає доведеним факт спричинення позивачу моральних страждань у зв`язку з неправомірними діями відповідача, тому враховуючи конкретні обставини правовідносин, з урахуванням тривалості душевних страждань та переживань, яких зазнала позивач внаслідок вчинення відповідачем відносно неї неправомірних дій та неповернення їй коштів, виходячи із засад розумності та справедливості, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо відшкодування моральної шкоди у розмірі 20000 грн., що буде розумним та справедливим способом відновлення її порушеного немайнового права.

Оскільки позивач при подачі позову судовий збір не сплачувала відповідно до вимог ст.5 ЗУ «Про судовий збір», тому на підставі вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню 2549,36 грн. (254936 грн. * 1% = 2549,36 грн.) судового збору.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 15, 16, 23, 1166,1167, 1177 Цивільного кодексу України, ст.ст. 4, 12, 13, 81, 82, 141, 259, 263, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням - задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 234936 (двісті тридцять чотири тисячі дев`ятсот тридцять шість) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 20000 (двадцять тисяч) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 2549 (дві тисячі п`ятсот сорок дев`ять) грн.36 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду . Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_3 .

Суддя Зубачик Н.Б.