Дата документу 21.12.2022Справа № 643/8543/21
Провадження № 2/554/5236/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2022 року Октябрський районний суд м.Полтави

в складі головуючого судді Чуванової А.М.

за участю секретаря: Проскурня Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про поновлення запису про іпотеку, третя особа: ОСОБА_5 ,-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Московського районного суду м.Харкова з позовом та уточненим позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про поновлення запису про іпотеку, в якому просила поновити запис про іпотеку на нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 ; поновити запис про обтяження квартири шляхом оголошення заборони на відчуження квартири АДРЕСА_1 .

В обґрунтування вимог позивач вказала, що 31.03.2015 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уклали з ОСОБА_5 договір позики, згідно якого вони взяли у ОСОБА_5 в борг суму готівкою в розмірі 15000 доларів США. Повернути борг вони повинні були 30.06.2015 року. З метою своєчасного і належного виконання основного зобов`язання позичальники передали ОСОБА_5 в іпотеку нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 , уклавши договір іпотеки від 31.03.2015 року.

Належним чином зобов`язання за договором позики позичальники не виконали.

12.04.2016 року між ОСОБА_5 та позивачем було укладено договір відступлення права вимоги (цесії), за яким вона набула всі права вимоги і стала новим кредитором за договором позики від 31.03.2015 року. В червні 2020 року позивач та ОСОБА_5 вирішили укласти договір відступлення права вимоги за договором іпотеки від 31.03.2015 року і звернулися до приватного нотаріуса. Нотаріус, перевіривши наявність обтяження на іпотечне майно відмовила їм в наданні послуги, пояснивши, що квартира належить вже іншій особі.

Як вбачається з інформаційної довідки №212309074 від 12.06.2020 року, право власності на заставне майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 було зареєстровано за ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу №1301 від 09.06.2016 року. Але, на момент укладення цього договору купівлі-продажу договір позики від 31.03.2015 року виконаний належним чином не був та повинна була діяти заборона на відчуження заставного майна відповідно до договору іпотеки від 31.03.2015 року.

В січні 2021 року ОСОБА_5 направив лист до ПН ХМНО Цигіпової О.Г. з проханням повідомити, з яких підстав було припинено договір іпотеки від 31.03.2021 року. ПН ХНМО ОСОБА_6 надала відповідь і повідомила, що нею було засвідчено підпис ОСОБА_5 на заяві, яку начебто він надав нотаріусу. Однак, ОСОБА_5 стверджує, що ніяких заяв про начебто повністю погашений борг не надавав. Зобов`язання за договором позики на сьогодні не виконані.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , підробивши заяву від ОСОБА_5 , злочинним шляхом зняли всі обтяження з іпотечного майна та розпорядилися квартирою, яка була в іпотеці. Договір позики від 31.03.2015 року належним чином з боку позичальників не виконано, тому скасування запису про наявність обтяження на квартиру АДРЕСА_1 неправомірне.

Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 01.06.2021 року прийнято до розгляду позовну заяву, розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження.

До суду надійшло уточнене клопотання ОСОБА_1 , в якому позивач просить призначити судову почеркознавчу експертизу заяви №3906 від 20.04.2016 року. Поставити на вирішення експертизи питання: чи виконано рукописний підпис у заяві №3906 від 20.04.2016 року, наданій ПН ХМНО Цигіповій О.Г., ОСОБА_5 чи іншою особою? (а.с.39-40).

Представник відповідача ОСОБА_4 адвокат Задерей О.В. подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив застосувати наслідки спливу строку позовної давності, у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Зазначив, що договором позики було встановлено строк виконання основного зобов`язання до 30.06.2015 року. З 01.07.2015 року почалося порушення прав ОСОБА_5 , про що йому було відомо. На момент відступлення права вимоги позивач знала про те, що строк виконання основного зобов`язання за договором закінчився ще 30.06.2015 року. Таким чином, строк позовної давності за вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки сплинув 30.06.2018 року. ОСОБА_4 набув у власність квартиру АДРЕСА_2 09.06. 2016 року, а отже строк на оскарження договору купівлі-продажу також вже сплинув. Враховуючи вказане, а також той факт, що строк виконання основного зобов`язання за договором позики від 31.03.2015 року давно сплинув, ОСОБА_4 є добросовісним набувачем, набув право власності на квартиру вільним від будь-яких зареєстрованих обмежень, вважає за необхідне застосувати наслідки спливу позовної давності.

12.04.2016 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 укладено договір відступлення права вимоги (цесії) за договором позики від 31.03.2015 року, однак доказів наявності у позивача нотаріально посвідченого договору відступлення прав за іпотечним договором не надано. У зв`язку з вказаним позивач має право звертатися лише і виключно з позовом про стягнення заборгованості за основним зобов`язанням до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Оскільки, наданий суду договір цесії був укладений в простій письмовій формі замість вчинення даного правочину в письмовій формі з нотаріальним посвідченням, як це було передбачено в редакції ст.24 Закону України «Про іпотеку», чинній на момент виникнення спірних правовідносин, у позивача немає жодних прав звертатися з позовом про поновлення запису про іпотеку.

На момент посвідчення договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень не було жодної інформації про зареєстровані права на це майно третіх осіб, запису про іпотеку не було. ОСОБА_4 покладався на державу в особі нотаріуса, який виконує також функції державного реєстратора, та відомості, що містяться в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та купував майно вільне від будь-яких обмежень чи прав на нього третіх осіб. Також звертає увагу на те, що ОСОБА_4 придбав квартиру за 648820 гривень, що еквівалентно 26300 доларів США за середнім курсом їх продажу на 09.06.2016 року. Перед посвідченням угоди проводилася оцінка вказаного майна. Таким чином, ОСОБА_4 придбав майно за ринковою ціною, яка є майже вдвічі вищою ніж борг попередніх власників квартири, якщо такий мав місце. Всі вказані обставини свідчать про те, що ОСОБА_4 є добросовісним набувачем, який, покладаючись на інформацію отриману нотаріусом, яка міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, придбав його вільним від будь-яких обтяжень та прав третіх осіб на нього (а.с.86-92).

Представник позивача надав до суду відповідь на відзив, в якій просив задовольнити клопотання про проведення почеркознавчої експертизи та позовні вимоги у повному обсязі. Зазначив, що Законом України «Про іпотеку» не передбачено такої підстави для припинення іпотеки, як сплив позовної давності до основної чи додаткової вимог кредитора за основним зобов`язанням. Право ОСОБА_1 , як нового кредитора, та права ОСОБА_5 порушені внаслідок шахрайських дій ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Враховуючи, що іпотека є похідною від основного зобов`язання, існуючий намір укласти договір відступлення за договором іпотеки між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , то вважає, що позивач, як новий кредитор, має всі права на звернення до суду із позовом про поновлення запису про іпотеку на квартиру АДРЕСА_1 . Іпотека залишається дійсною незалежно від зміни власника майна. Ніякого листа про повне погашення заборгованості ОСОБА_5 не надавав, до ПН ХМНО Цигіпкової О.Г. із заявами про припинення договору іпотеки не звертався. Документ, який став підставою для державної реєстрації припинення іпотеки, є підробленим та не породжує правових наслідків, тому договір іпотеки є чинним (а.с.101-103).

Представник відповідача ОСОБА_4 адвокат Задерей О.В. надав до суду письмові заперечення на відповідь на відзив, в яких просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Зазначив, що права за іпотечним договором до позивача не перейшли. Фактично ОСОБА_1 звертається в інтересах іншої особи, адже у разі поновлення запису про іпотеку в реєстрі іпотекодержателем буде зазначений ОСОБА_5 , який вже не є суб`єктом вимоги за основним зобов`язанням. Права та обв`язки за іпотечним договором припинилися, коли ОСОБА_1 оплатила ОСОБА_5 борг ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та до неї перейшли права вимоги за договором позики без права вимоги за договором іпотеки. Вказане свідчить, що договір іпотеки є припиненим та у ОСОБА_1 немає права звертатися з позовом про поновлення запису про іпотеку ( а.с.109-11).

Відповідно до розпорядження Верховного Суду від 08.03.2022 року №2/0/9/-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», змінено територіальну підсудність Московського районного суду м.Харкова на Октябрський районний суд м.Полтави.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, головуючим по справі визначено суддю Чуванову А.М.

Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 27.10.2022 року прийнято до провадження позовну заяву та вирішено розгляд проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.

Ухвалою суду від 21.12.2022 року відмовлено позивачу та третій особі в призначенні почеркознавчої експертизи.

Позивач ОСОБА_1 до суду повторно не з`явилася, про розгляд справи повідомлена належним чином, в матеріалах справи наявне клопотання позивача про розгляд справи у її відсутність з підтриманням вимог позову.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність позивача, відповідно до ст.211 ЦПК України, на підставі наявних у справі даних і доказів.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до суду повторно не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином. Представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_7 просив про розгляд справи у відсутність сторони відповідача.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника відповідача, відповідачів, відповідно до ст.ст.211, 223 ЦПК України, на підставі наявних у справі даних і доказів.

Третя особа ОСОБА_5 до суду не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, надав клопотання про розгляд справи у його відсутність та призначення по справі почеркознавчої експертизи. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність третьої особи.

В зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Статтею ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

При цьому способи захисту цивільного права та інтересів, зазначені в ст. 16 ЦК України.

Судом встановлено, що 31.03.2015 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уклали з ОСОБА_5 договір позики, згідно якого вони взяли у ОСОБА_5 в борг суму готівкою в розмірі 15000 доларів США зі строком повного погашення боргу готівкою не пізніше 30.06.2015 року (а.с.6-7 договір).

З метою своєчасного і належного виконання основного зобов`язання позичальники передали ОСОБА_5 в іпотеку нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_2 , уклавши договір іпотеки від 31.03.2015 року. Договір посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Купровською Я.М. (а.с.8-10- договір іпотеки; а.с.3 - витяг).

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження від 31.03.2015 року, встановлено заборону на нерухоме майно у вигляді квартири АДРЕСА_2 (а.с.4).

Як зазначає позивач ОСОБА_1 , 12.04.2016 року між ОСОБА_5 та позивачем було укладено договір відступлення права вимоги (цесії), за яким вона набула всі права вимоги і стала новим кредитором за договором позики від 31.03.2015 року (а.с.11- договір).

Згідно відповіді приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Цигіпової О.Г. від 13.12.2021 року, нею було засвідчено справжність підпису ОСОБА_5 на заяві від 20.04.2016 року, в якій останній повідомляє про те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з ОСОБА_5 був повністю проведений розрахунок за договором позики грошових коштів в розмірі 15000 доларів США, що був складений та підписаний 31.03.2015 року. У зв`язку з повним погашенням боргу вищевказаними особами, договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Купровською Я.М. за реєстровим №162 від 31.03.2015 року та договір позики грошових коштів від 31.03.2015 року втратили чинність. Просить припинити обтяження речового права (зняття заборони) та припинити інше речове право (іпотеку) у Державному реєстрі речового права та зняти заборону відчуження на квартиру АДРЕСА_2 (а.с.12).

Відповідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, на підставі договору купівлі-продажу від 09.06.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Луніною Т.А., зареєстровано право приватної власності ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_2 . Відомості про державну реєстрацію іпотеки відсутні. Відомості про державну реєстрацію обтяжень відсутні (а.с.13).

Позивач наполягає на тому, що борг не погашено, ОСОБА_5 ніяких заяв про сплату борг не писав, відступлено право вимоги за основним зобов`язанням, а іпотека є похідною від основного зобов`язання, тому вимоги ОСОБА_1 про поновлення запису про іпотеку на квартиру є законними.

Відповідач ОСОБА_4 вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими, оскільки відсутні договори про відступлення прав за основним договором (цесії) та за іпотечним договором з нотаріальним посвідченням, права за іпотечним договором до позивача не перейшли, ОСОБА_4 є добросовісним набувачем права власності на квартиру.

Суд вважає доводи сторони відповідача слушними, враховуючи наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з вимогами ст. 16 ЦК України звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом статей 524,533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Згідно ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про іпотеку» (далі - Закону), іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.

За вимогами ч. 2 ст. 3 Закону, взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя за іпотечним договором виникають з моменту його нотаріального посвідчення.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону, обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством. У разі недотримання цієї умови іпотечний договір є дійсним, але вимога іпотекодержателя не набуває пріоритету відносно зареєстрованих прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно.

Відповідно до ч.5 ст.3 Закону України «Про іпотеку», іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

За змістом ст. 24 Закону України «Про іпотеку», відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Правочин про відступлення прав за іпотечним договором

підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке

відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому

законодавством порядку.

Як встановлено судом, договором про відступлення права вимоги від 12.04.2016 року було передано право вимоги лише за Договором позики від 31.03.2015 року, укладеним між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , в той час, як Договір іпотеки від 31.03.2015 року предметом договору не був та право вимоги за ним між сторонами не передавалося. Більш того, Законом передбачалось обов`язкове нотаріальне посвідчення правочину про відступлення прав за іпотечним договором.

Також, суд зауважує, що договір про відступлення права вимоги укладено у простій письмовій формі без нотаріального посвідчення, що також вказує на те, що за даним договором право вимоги за іпотечним договором від 31.03.2015 року відступлено не було.

Слід також зазначити, що ОСОБА_4 набув у власність квартиру АДРЕСА_2 відповідно договору купівлі-продажу від 09.06.2016 року і на час укладання даного договору, відповідно до інформаційної довідки, відомості про державну реєстрацію іпотеки відсутні, а також відомості про державну реєстрацію обтяжень відсутні.

Крім того, незрозумілими є вимоги ОСОБА_1 , в яких вона зазначає нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 , тоді як всі матеріали позову свідчать про нерухомість у вигляді квартири АДРЕСА_2 .

Посилання позивача на те, що запис про припинення іпотеки та припинення обтяження відбулось внаслідок протиправних дій, вчинення злочину відповідачами, на підставі підробної заяви, будь - якими доказами не підтверджено, дані про кримінальні провадження та судові вироки в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, під час розгляду цивільної справи позивачем не доведено, що вона набула прав іпотекодержателя за іпотечним договором, внаслідок укладення договору про відступлення права вимоги від 12.04.2016 року, та що на момент укладення договору купівлі-продажу квартири повинна була діяти заборона на відчуження заставного майна відповідно до договору іпотеки від 31.03.2015 року, і відповідачами були порушені права позивача.

Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно з ст.1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Відповідно до ст.ст.316,317,319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

У відповідності до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Суд вважає, що відповідачем ОСОБА_4 жодним чином не були порушені права позивача.

Так, на момент посвідчення договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень не було жодної інформації про зареєстровані права на це майно третіх осіб, запис про іпотеку відсутній.

Отже, ОСОБА_4 є добросовісним набувачем, який, покладаючись на інформацію, отриману нотаріусом, яка міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, придбав його вільним від будь-яких обтяжень та прав третіх осіб на нього.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Враховуючи, викладені обставини справи, зазначені норми права, наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено факту порушення її прав, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Розглядаючи заяву представника відповідача ОСОБА_4 про застосування строків позовної давності, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (провадження № 14-452цс18) зазначено, що «для застосування позовної давності за заявою сторони у спорі суд має дослідити питання її перебігу окремо за кожною звернутою до цієї сторони позовною вимогою, і залежно від установленого дійти висновку про те, чи спливла позовна давність до відповідних вимог (пункти 138-140 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16). Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності.

Перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц)».

Так як судом в ході судового розгляду не встановлено порушеного права позивача, підстави для відмови у задоволення позовних вимог, у зв`язку з пропуском позовної давності, відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.12,13,81,141,259,263-265,268 ЦПК України, ст.ст.16,317,321,391,526 ЦК України, Законом України «Про іпотеку», суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про поновлення запису про іпотеку, третя особа: ОСОБА_5 ,- залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене на підставі ч. 1 ст. 354 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги у тридцяти денний строк з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ;

відповідач: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_4 реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ;

відповідач: ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 ;

відповідач: ОСОБА_4 , адреса: АДРЕСА_4 ;

третя особа: ОСОБА_5 , адреса: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 .

Суддя: А.М.Чуванова