Справа № 758/5275/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

29 листопада 2022 року місто Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Ларіонової Н.М.,

при секретарі судового засідання Волошиної А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок пошкодження транспортного засобу, -

В С Т А Н О В И В:

В травні 2020 р. позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення шкоди внаслідок пошкодження транспортного засобу та просить стягнути з відповідача кошти у розмірі 59 686,71 грн. - на відшкодування матеріальної шкоди, у розмірі 10 000,00 грн. - на відшкодування моральної шкоди, витрати на визначення вартості матеріального збитку у розмірі 1 200,00 грн., а всього - 70 886,7 грн.00 коп. Крім того, просив стягнути із відповідача сплачений судовий збір та витрати на правову допомогу.

Свої вимоги мотивував тим, що 29 серпня 2019 року, Позивачем за актом прийому-передачі (додається до цього позову) було передано в користування Відповідача легковий автомобіль Chevrolet Aveo д.н.з. НОМЕР_1 (далі по тексту позову- транспортний засіб або ТЗ або автомобіль) , власності позивача згідно Свідоцтва про реєстрацію ТЗ. Також відповідач передав позивачеві розписку-зобов`язання, якою зобов`язався у разі пошкодження та/або знищення ввіреного йому транспортного засобу відшкодувати шкоду оцінену в установленому законом порядку власнику даного майна. 23 грудня 2019 року о 12 годині 25 хвилин в м. Києві по вулиці Сирецько-Садова, 1, відбулась дорожньо-транспортна пригода за вини Відповідача, внаслідок якої транспортний засіб, власності Позивача отримав значні механічні пошкодження. Внаслідок пошкодження ТЗ позивачу також заподіяно моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, яких зазнав останній у зв`язку з ушкодженням його власності - автомобіля, та неможливості протягом тривалого часу користуватися автомобілем за його призначенням, порушенням нормальних життєвих зв`язків. Також, позивач був змушений неодноразово відвідувати авторинок та магазини у пошуку необхідних для ремонту запчастин, і внаслідок відсутності таких, замовляти їх через Інтернет, сплачуючи послуги приватних поштових відділень за отримання цих запчастин. Розмір відшкодування моральної шкоди визначає у розмірі 10 000 гривень.

Провадження у справі відкрито ухвалою від 10.06.2020 р. з призначенням розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

До початку судового засідання представник позивача - адвокат Орловська В.А. подала заяву, в якій просить задовольнити позов в повному обсязі та розглянути справу без її участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся відповідно до вимог закону, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не подавав, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

В зв`язку з наведеним, на підставі ст.223 ч.4, 280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення на підставі наданих стороною позивача документів.

Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи 29.08.2019 року ОСОБА_1 , відповідно до акту прийому-передачі, передав у користування ОСОБА_2 легковий автомобіль Chevrolet Aveo д.н.з. НОМЕР_1 , який належить позивачу на підставі Свідоцтва про реєстрацію.

Крім іншого 29.08.2019 року ОСОБА_2 підписав Розписку-зобов`язання, на підставі якої зобов`язався у разі пошкодження та/або знищення ввіреного йому транспортного засобу відшкодувати шкоду, оцінену в установленому законом порядку.

Постановою Подільського районного суду м.Києва 06.03.2020 р. у справі № 758/293/20 ОСОБА_2 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КуПАП України.

Як вбачається з вищевказаної постанови суду, 23.12.2019 року о 12 год. 25 хв. в м. Києві по вул. М. Гречко на регульованому перехресті з вул. Сирецько-Садова, ОСОБА_2 керував транспортним засобом «Chevrolet» д.н.з. НОМЕР_1 , при розвороті ліворуч, не надав переваги в русі автомобілю «Ford» д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався в зустрічному напрямку прямо та скоїв з ним зіткнення. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, чим порушив вимоги п.п. 2.3б, 16.6 ПДР та вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КпАП України.

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України постанова у справі по адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою.

Отже, з вини ОСОБА_2 був пошкоджений автомобіль позивача - Chevrolet Aveo д.н.з. НОМЕР_1 , який після ДТП було повернуто у володіння позивача .

Згідно Звіту та висновку експерта-товарознавця від 08 січня 2020 року про вартість матеріального збитку, величина матеріальних збитків, завданих автомобілю позивачки становить 59 686,71грн. Вартість проведення оцінки вартості матеріального збитку становить 1 200 грн.

Крім того позивач вказує, що внаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди йому заподіяно моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях та неможливістю тривалий час користуватися автомобілем, а також в пошуку необхідних для ремонту запчастин, у зв`язку з чим вона оцінює моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже для відшкодування шкоди за правилами ч.1 ст.1166 Цивільного кодексу України необхідно довести такі факти: - неправомірність поведінки особи (Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії); - наявність шкоди (Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров`я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода - це не тільки обов`язкова умова, але і міра відповідальності, оскільки за загальним правилом даної статті завдана шкода відшкодовується в повному обсязі (мова йдеться про реальну шкоду та упущену вигоду)); - причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; - вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст.1187 Цивільного кодексу України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особливість механізму полягає в тому, що шкода завдається потерпілому не будь-якими діями, а саме діяльністю, яка підпадає під характеристику джерела підвищеної небезпеки. Відповідно під джерелом підвищеної небезпеки треба розуміти діяльність, пов`язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Отже для віднесення тої чи іншої діяльності до джерела підвищеної небезпеки треба, щоб така діяльність створювала підвищену небезпеку для самої особи, яка її проводить, а також для інших осіб.

Підвищена небезпека в розумінні даної статті є об`єктивною категорією, не пов`язаною з психологічним поняттям страху, та означає більшу вірогідність настання негативних, шкідливих наслідків, ніж при проведенні будь-якої іншої діяльності. Причиною підвищеної небезпеки є такі властивості об`єктів, з якими проводиться діяльність, які обумовлюють неможливість повного контролю за такою діяльністю з боку людини на даному етапі розвитку науки та технологій. Тому, незважаючи на дотримання правил техніки безпеки, існує підвищена вірогідність завдання шкоди внаслідок проведення такої діяльності.

Особливі правила цієї статті діють тільки тоді, коли шкода завдана тими шкідливими властивостями об`єкту, завдяки яким діяльність з ним визнається джерелом підвищеної небезпеки. Так шкода, завдана автомобілем, буде відшкодовуватися за правилами даної статті тільки тоді, коли автомобіль знаходився в русі, а не тоді, коли він стояв в гаражі або на стоянці. Суб`єктом відповідальності за статтею, що коментується, є володілець об`єкта, діяльність з яким створює підвищену небезпеку, під яким слід розуміти особу, що на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Для вирішення питання про притягнення тієї чи іншої особи до відповідальності за цією статтею треба визначити дві основні ознаки володільця: юридичну та матеріальну (фактичну). Юридична ознака означає, що володільцем визнається тільки та особа, яка володіє об`єктом, діяльність з яким створює підвищену небезпеку, на відповідній правовій підставі: право власності, інше речове право, договір оренди, доручення, підряду тощо. Матеріальна або фактична ознака володільця джерела підвищеної небезпеки означає, що особа повинна здійснювати фактичне володіння (експлуатацію, використання, зберігання, утримання) небезпечних об`єктів. Як правило, обидві ознаки володільця джерела підвищеної небезпеки повинні мати місце, крім випадків, передбачених в законі.

Згідно із статтею 1192 Цивільного кодексу України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Таким чином, дослідивши матеріали звіту про визначення вартості матеріального збитку, суд приходить до висновку про задоволення вимоги про відшкодування 59686,71грн., як зазначено у висновку про вартість матеріального збитку від 29.08.2019 року.

Крім того, позивач просить суд стягнути на його користь з відповідача ОСОБА_2 моральну шкоду в сумі 10 000 (десять тисяч) грн.

Статтею 23 Цивільного кодексу України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Так, компенсація моральної шкоди здійснюється за наявності всіх загальних умов відповідальності за завдання шкоди, а саме: протиправної поведінки, моральної шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою моральною шкодою та вини заподіювача.

Згідно із п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Як стверджує позивач, незаконна поведінка ОСОБА_2 призвела до того, що він була позбавлена на тривалий час можливості користуватися автомобілем за його призначенням, перенесла душевні страждання, викликані дискомфортом та порушенням нормальних життєвих зв`язків, змушений був неодноразово відвідувати авторинок та магазини у пошуку необхідних для ремонту запчастин.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини визнана презумпція моральної шкоди. Тобто в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду).

З урахуванням обставин справи, тяжкості та тривалості моральних страждань позивача суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в сумі 7 000,0 грн. Вказану суму суд вважає співмірною та такою, що відповідає принципу розумності.

У зв`язку із цим, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача по відшкодуванню моральної шкоди частково.

Крім цього, суд вважає, що не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення на її користь з Позивача витрат на правову допомогу в розмірі 5 000 грн., з огляду на наступне.

Так, 12.02.2020 року між позивачем та адвокатом було укладено договір про надання правової допомоги, в судах України всі інстанцій та юрисдикцій, у Державній виконавчій службі України всіх рівнів, в органах досудового слідства, перед страховими компаніями, перед юридичними та фізичними особами, державними органами України та органами місцевого самоврядування України.

Згідно з умовами п.3 зазначеного договору клієнт зобов`язується сплатити адвокату вартість юридичних послуг адвоката (гонорар).

Відповідно до ч.1 ст.137 Цивільного процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно із ч.2 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст.137 ЦПК України).

Між тим, в порушення вимог ст.137 Цивільного процесуального кодексу України, позивачкою не представлено до суду: доказів щодо обсягу наданих їх представником послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті; доказів, які підтверджують здійснення їх представником відповідних витрат; детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за розгляд позовної заяви підлягають стягненню з відповідача на користь позивач.

На підставі викладеного, ст.ст.22, 23, 1166, 1167 ЦК України, керуючись ст.ст. 2, 12-13, 76-81,89,211,247,258,263-265,280-282,354 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_3 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ), на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_4 ) матеріальну шкоду - в розмірі 59 686,71 грн., моральну шкоду - в розмірі 7 000,0 грн., витрати на визначення вартості матеріального збитку - в розмірі 1 200,0 грн., а всього - 67 886,7 грн. (шістдесят сім тисяч вісімсот вісімдесят шість грн. 71 коп.)

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_3 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ), на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_4 ) сплачений судовий збір в розмірі 840,0 грн. (вісімсот сорок грн. 00 коп.).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н. М. Ларіонова