РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2022 року

м. Рівне

Справа № 569/21266/21

Провадження № 22-ц/4815/845/22

Рівненський апеляційний суд:

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: Боймиструк С.В.,

судді: Гордійчук С.О., Шимків С.С.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Рівненській області на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 04 квітня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Рівненській області, третя особа на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог капрал поліції СРПП відділення поліції №5 Рівненського районного управління поліції ГУНП в Рівненській області Ковальковський Віталій Анатолійович, про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 діючи через свого представника, звернувся до суду з позовом про стягнення з ГУНП в Рівненській області на свою користь моральну шкоду у розмірі 10000 грн., матеріальну шкоду у розмірі 5000 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 грн.

Представник позивача вважає, що сума у 10000,00 грн., є мінімальною для відшкодування душевних страждань ОСОБА_1 , відтак, розумною та справедливою. Окрім того, зазначає, що моральна шкода обумовлена тим, що у зв`язку із незаконним притягненням до адміністративної відповідальності позивачу було завдано сильних душевних хвилювань, у позивача було вилучено водійське посвідчення, що також спричиняло значний дискомфорт протягом усього розгляду адміністративних справ в суді. Моральна шкода також полягає в тому, що ОСОБА_1 , довелося відвідувати судові засідання, переживати за своє майбутнє та доводити свою невинуватість в суді.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 04 квітня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 1000 гривень 00 копійок у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі, що складаються із витрат на правничу допомогу у розмірі 333 гривні 33 копійки.

На рішення суду ГУНП подано апеляційну скаргу, де йшлося про його незаконність та необґрунтованість, які полягали в неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків обставинам справи та недоведеності обставин, які суд першої інстанції визнав встановленими.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначалось, що постанова про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення є лише фіксацією порушення, яке виявлено працівником поліції, та відповідно до ст. КУпАП є одним із джерел доказів та підставою для подальшого провадження у справі. Під час винесення постанови у відношенні позивача працівник поліції діяв в межах наданих йому повноважень відповідно до вимог Кодексу України про адміністративне правопорушення та Закону України "Про Національну поліцію", тоді як доказів про визнання його дій неправомірними позивачем не надано, як і не доведено факту завдання йому цими діями моральної шкоди та причинно-наслідкового зв`язку з протиправністю дій і завданням шкоди. На переконання заявника, презумпції відшкодування моральної шкоди не існує і таке право повинна довести особа, яка звертається до суду із відповідною позовною вимогою. Зверталась увага на необхідність застосування при вирішенні спірних правовідносин висновків Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, що викладені у постанові від 27 червня 2018 року в справі № 640/17380/16-ц. Крім того, на думку заявника, реалізація позивачем права на оскарження постанови у справі про притягнення до адміністративної відповідальності становить достатньо справедливу сатисфакцію з відшкодування шкоди, яку зазнав ОСОБА_1 , що відповідає практиці Європейського суду з прав людини.

З цих підстав ГУНП просило скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у позові ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди відмовити повністю.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Судом встановлено, що 05 серпня 2021 року відносно ОСОБА_1 капралом поліції Ковальковським В.Л., було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 093597 за порушення п. 2.9а Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ч.І ст. 130 КУпАП.

Також, 05 серпня 2021 року відносно ОСОБА_1 , було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №158109 за що передбачена відповідальність ч.1 ст. 122-2 КУпАП У країни.

Постановою Гощанського районного суду Рівненської області від 20 вересня 2021 року справа № 557/1331/21, провадження в справі відносно ОСОБА_1 , за ч.1 ст. 122-2 КУпАП було закрито у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення, дана постанова ніким не оспорювалась і не оскаржувалась та набрала законної сили.

Постановою Гощанського районного суду Рівненської області від 05 жовтня 2021 року справа № 557/1399/21, провадження в справі відносно ОСОБА_1 , за ч.І ст. 130 КУпАП було закрито у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення, дана постанова ніким не оспорювалась і не оскаржувалась та набрала законної сили.

Спірні правовідносини виникли у зв`язку із реалізацією свого права на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до адміністративної відповідальності.

Повно і правильно встановивши обставини справи та застосувавши при вирішенні спірних правовідносин норми матеріального права, які підлягали застосуванню, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позов частково.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди).

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені ст.ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Загальноконституційні засади відносин між державою та громадянином, зокрема щодо відповідальності держави, закріплено в конституційні та цивільно-правові норми: ст. 56 Конституції України; ст.ст. 1173-1176 ЦК України, Закон України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду (далі - Закон № 266/94-ВР).

Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч. 1 ст. 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст.ст. 1173, 1174 ЦК України).

Статтями 2, 4 Закону № 266/94-ВР передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

На підставі пункту 2 частини першої статті 1 Закону № 266/94-ВР в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу.

Тобто здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, постанови, отримання пояснень та інше).

У справі, яка переглядається, підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення.

Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення свідчить про те, що його притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини.

Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

За викладених обставин Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в цивільній справі № 569/1799/16-ц вказав, що закриття справи про адміністративне правопорушення дає підстави для відшкодування моральної шкоди відповідно до частини першої ст. 1176 ЦК України та ст. 1 Закону № 266/94-ВР.

За правилами ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Колегія суддів звертає увагу, що цивільним процесуальним законом визначені процесуальні механізми забезпечення єдності судової практики, які полягають у застосуванні спеціальної процедури відступу від висновків щодо застосування норм права, викладених у раніше постановлених рішеннях Верховного Суду. Логіка побудови й мета існування цих процесуальних механізмів вказує на те, що в цілях застосування норм права в подібних правовідносинах за наявності протилежних правових висновків суду касаційної інстанції слід виходити з того, що висновки, які містяться в судових рішеннях судової палати Касаційного цивільного суду, мають перевагу над висновками колегії суддів, висновки Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду - над висновками палати чи колегії суддів цього суду, а висновки Великої Палати Верховного Суду - над висновками об`єднаної палати, палати й колегії суддів Касаційного цивільного суду.

З цих міркувань відхиляються доводи особи, що подала апеляційну скаргу про необхідність рішень, якими б визнавалась чи підтверджувалась незаконність дій чи рішень працівника поліції.

Наразі сформована єдина правозастосовча практика щодо застосування норм права у подібних правовідносинах.

Ненадання суду працівниками поліції допустимих доказів для притягнення особи до адміністративної відповідальності, як і сам по собі факт закриття справи про адміністративне правопорушення свідчать про те, що особу притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно.

З урахуванням необхідності зміни нормального життєвого стану та витрат часу на захист прав, а також з огляду на принципи поміркованості, розумності та справедливості судова колегія погоджується з визначеним міським судом розміром відшкодування завданої позивачу моральної шкоди.

Всупереч твердженням заявника постановою закінчується розгляд справи про адміністративне правопорушення і в розумінні ст. 251 КУпАП вона не є документом, що фіксує порушення, тобто доказом, який спонукає для подальшого провадження у справі.

Щодо посилань ГУНП на рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2001 року у справі "Перна проти Італії" та від 09 лютого 2007 року "Білуха проти України", то вони є нерелевантними, а тому не можуть бути застосовані при вирішенні спірних правовідносин.

Так, у зазначених справах вирішувалися питання про відшкодування саме Європейським судом з прав людини моральної шкоди за порушення Високою Договірною Стороною положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, апеляційний суд доходить висновку, що судом першої інстанції були всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Рівненській області залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 04 квітня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий С.В. Боймиструк

Судді: С.О. Гордійчук

С.С. Шимків