ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2022 року

м. Київ

справа № 824/266/21

провадження № 61-8753ав22

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Карпенко С. О. (судді-доповідача),

суддів: Ігнатенка В. М., Стрільчука В. А.,

секретар судового засідання - Бовіна А. Є.

учасники справи:

заявник (стягувач) - WK Energo GmbH (Німеччина),

боржник - Державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Централізовані закупівлі» (Україна),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Верховного Суду у місті Києві апеляційну скаргу Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Централізовані закупівлі» на ухвалу Київського апеляційного суду від 23 лютого 2022 року, постановлену у складі судді Суханової Є. М., у справі

за заявою WK Energo GmbH (Німеччина) про визнання і надання дозволу на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при

Торгово-промисловій палаті України від 30 вересня 2021 року у справі № 79/2021 за позовом WK Energo GmbH (Німеччина) до Державного

підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (Україна) в особі відокремленого підрозділу «Централізовані закупівлі» про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог заяви та її обґрунтування

У листопаді 2021 року представник WK Energo GmbH (Німеччина) - адвокат Муляр Є. Г. звернувся із заявою про визнання і надання дозволу на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України (далі - МКАС) від 30 вересня 2021 року

у справі № 79/2021.

Обґрунтовуючи заяву, представник вказував, що рішенням МКАС від 30 вересня 2021 року у справі № 79/2021 задоволено позов WK Energo GmbH (Німеччина) до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Централізовані закупівлі» (Україна) (далі - ДП «НАЕК «Енергоатом») про стягнення грошових коштів. Стягнено з ДП «НАЕК «Енергоатом» на користь WK Energo GmbH (Німеччина)

180 963,26 євро (164 780,09 євро основного боргу і 8 565,50 євро - три проценти річних) та 7 617,67 євро у відшкодування витрат з арбітражного збору.

Муляр Є. Г. зазначав, що ДП «НАЕК «Енергоатом» добровільно не виконує вказане рішення МКАС та не вчиняє жодних дій, які б свідчили про намір виконати таке рішення.

За таких обставин просив задовольнити заяву.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції і мотиви його прийняття

Ухвалою Київського апеляційного суду від 23 лютого 2022 року задоволено заяву WK Energo GmbH (Німеччина) про визнання і надання дозволу на виконання рішення МКАС від 30 вересня 2021 року у справі № 79/2021 за позовом WK Energo GmbH (Німеччина) до ДП «НАЕК «Енергоатом» про стягнення грошових коштів.

Визнано і надано дозвіл на виконання рішення МКАС від 30 вересня

2021 року у справі № 79/2021 за позовом WK Energo GmbH до ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Централізовані закупівлі» про стягнення 180 963,26 євро (164 780,09 євро основного боргу і 8 565,50 євро - три проценти річних) та 7 617,67 євро у відшкодування витрат з арбітражного збору.

Видано виконавчий лист на примусове виконання вказаного рішення МКАС.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції виходив з ненадання боржником будь-яких обґрунтувань та доказів, які є підставою для відмови у задоволенні заяви компанії WK Energo GmbH (Німеччина).

За таких обставин суд першої інстанції вказав про невстановлення визначених статтею 478 ЦПК України підстав для відмови у визнанні і наданні дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У вересні 2022 року ДП «НАЕК «Енергоатом» подало до Верховного Суду апеляційну скаргу на ухвалу Київського апеляційного суду від 23 лютого

2022 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви WK Energo GmbH (Німеччина).

Апеляційна скарга мотивована тим, що справу розглянуто Київським апеляційним судом за відсутності ДП «НАЕК «Енергоатом», яке не було повідомлене належним чином про дату, час і місце засідання суду.

Заявник вказує, що МКАС розглянув справу за відсутності компетенції та дійсного волевиявлення сторін на такий розгляд, оскільки після закінчення

31 грудня 2019 року строку дії укладеного сторонами контракту від 9 жовтня 2018 року № 53-129-01-18-01590 (далі - Контракт) арбітражне застереження, яке міститься в розділі ІХ цього Контракту, також припинило свою дію.

На думку представника ДП «НАЕК «Енергоатом», суд першої інстанції не врахував, що контракт укладено за результатами проведення публічної закупівлі, а чинне законодавство обмежує право сторін на вільний вибір арбітражу в разі, якщо спір виник в результаті виконання договору про публічні закупівлі, та визначає виключну компетенцію на розгляд таких спорів господарськими судами.

Задоволення заяви про визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, вважає він, порушить публічний порядок України з огляду на те, що з державного підприємства, яке має стратегічне значення для економіки і національної безпеки держави, будуть стягнені значні грошові кошти, що негативно вплине як на забезпечення надійності та ефективності роботи атомних електростанцій, так і на енергетичну галузь в цілому.

Зазначає про неврахування судом першої інстанції того, що WK Energo GmbH (Німеччина) має зв`язки з державою-агресором, оскільки вказана компанія здійснювала постачання продукції (високовольтних вводів), виробником якої є ТОВ «МАСА» (Російська Федерація), що опосередковано є фінансуванням війни в Україні.

Позиція інших учасників справи

У жовтні 2022 року представник WK Energo GmbH (Німеччина) - адвокат

Муляр Є. Г. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін. Вказував, що ухвала Київського апеляційного суду є законною, обґрунтованою та такою, що прийнята з додержанням чинного законодавства України і з урахуванням всіх обставин справи.

Позиція осіб, які брали участь у розгляді справи

Представник ДП «НАЕК «Енергоатом» Жамбровський М. С. у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити з підстав, зазначених у скарзі.

Представники WK Energo GmbH (Німеччина) - адвокати Муляр Є. Г. та

Копусь А. А. заперечили доводи апеляційної скарги з підстав, зазначених у відзиві на скаргу, просили ухвалу суду першої інстанції залишити без змін. Адвокат Муляр Є. Г. долучив до справи рішення МКАС від 17 листопада

2022 року у справі № 79/2021 про внесення виправлення в рішення МКАС

від 30 вересня 2021 року.

Провадження у суді апеляційної інстанції

Відповідно до частини другої статті 23 ЦПК України справи щодо оскарження рішень третейських судів, оспорювання рішень міжнародних комерційних арбітражів, видачі виконавчих листів на примусове виконання рішень третейських судів розглядаються апеляційними судами як судами першої інстанції за місцем розгляду справи третейським судом (за місцезнаходженням арбітражу).

Частиною другою статті 24 ЦПК України визначено, що Верховний Суд переглядає в апеляційному порядку судові рішення апеляційних судів, ухвалені ними як судами першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 20 вересня 2022 року відкрито апеляційне провадження у справі і ухвалою цього ж суду від 30 листопада 2022 року справу призначено до судового розгляду.

Ухвалою Верховного Суду від 20 жовтня 2022 року зупинено дію ухвали Київського апеляційного суду від 23 лютого 2022 року

Обставини, встановлені судом першої та апеляційної інстанцій

Судом першої інстанції встановлено, що 9 жовтня 2018 року WK Energo GmbH (Німеччина) (постачальник) і ДП «НАЕК «Енергоатом» (покупець) укладено контракт, за умовами якого постачальник зобов`язується в порядку і на умовах, визначених контрактом, поставити високовольтні вводи (high-voltage bushings) виробництва HSP Hochspannungsgerate GmbH (Німеччина) та ТОВ «МАСА» (Росія) для Відокремлених підрозділів «Запорізька АЕС», «Южно-Українська АЕС» та «Рівненська АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом» (пункт 1.1); умови контракту можуть бути змінені в порядку, встановленому чинним законодавством, з урахуванням вимог статті 36 Закону України «Про публічні закупівлі» (пункт 1.4); сума контракту становить 5 342 223,21 євро (пункт 3.1).

Згідно з пунктами 9.2-9.4 розділу ІХ контракту всі неврегульовані за контрактом спори передаються заінтересованою стороною на розгляд до МКАС у відповідності до регламенту даного суду, з дотриманням претензійного порядку врегулювання спору. Місцезнаходження арбітражного суду - місто Київ, Україна. Право, що підлягає застосуванню, - матеріальне право України. Мова діловодства та арбітражного судочинства - українська. Рішення арбітражного суду є остаточним та обов`язковим для виконання сторонами контракту.

Пунктом 10.1 розділу Х контракту передбачено, що контракт набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2019 року. А в частині оплати за поставлену продукцію - до повного розрахунку. Стосовно виконання гарантійних зобов`язань постачальника, передбачених контрактом, контракт діє до закінчення дії гарантії на продукцію.

Рішенням МКАС від 30 вересня 2021 року у справі № 79/2021 задоволено позов WK Energo GmbH (Німеччина) до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Централізовані закупівлі» (Україна) (далі - ДП «НАЕК «Енергоатом») про стягнення грошових коштів. Стягнено з ДП «НАЕК «Енергоатом» на користь

WK Energo GmbH (Німеччина) 180 963,26 євро (164 780,09 євро основного боргу і 8 565,50 євро - три проценти річних) та 7 617,67 євро у відшкодування витрат з арбітражного збору.

Вказане рішення боржником в добровільному порядку МКАС не виконане.

Рішенням МКАС від 17 листопада 2022 року у справі № 79/2021 внесено виправлення в рішення МКАС від 30 вересня 2021 року у вказаній справі та викладено перший абзац його резолютивної частини в наступній редакції: Стягнути з ДП «НАЕК «Енергоатом» (, місцезнаходження: Україна 01032, місто Київ, вулиця Назарівська, 3) в особі відокремленого підрозділу «Централізовані закупівлі» (, місцезнаходження: Україна, 01054, місто Київ, вулиця Франка Івана, 31) на користь WK Energo GmbH (Німеччина) (номер у торговому реєстрі HRB 96534; місцезнаходження: Deutshland, D-60325, Frankfurt am Main, Westend Fair, Friedrich-Ebert-Anglage, 36) 180 963,26 євро (164 780,09 євро основного боргу

і 8 565,50 євро - три проценти річних) та 7 617,67 євро у відшкодування витрат з арбітражного збору.

Позиція суду апеляційної інстанції, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) у відзиві на неї (стаття 367 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ДП «НАЕК «Енергоатом» Жамбровського М. С., представників WK Energo

GmbH (Німеччина)- адвокатів Муляра Є. Г. та Копусь А. А., і, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд дійшов наступних висновків.

Щодо доводів апеляційної скарги про розгляд справи без участі

ДП «НАЕК «Енергоатом», яке не повідомлено належним чином про дату, час і місце засідання суду

Відповідно до частини першої статті 477 ЦПК України заява про визнання та надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу розглядається суддею одноособово протягом двох місяців з дня її надходження до суду в судовому засіданні з повідомленням сторін.

Неявка сторін чи однієї із сторін, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду заяви.

Відповідно до частин другої-четвертої статті 128 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями.

Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно (частина п`ята

статті 128 ЦПК України).

Згідно з частинами четвертою-п`ятою статті 477 ЦПК України про надходження заяви про визнання та надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу суд у п`ятиденний строк письмово повідомляє боржника і пропонує йому у місячний строк подати можливі заперечення щодо цієї заяви.

Після надходження заперечень боржника, а також якщо у місячний строк заперечення не подані, суддя постановляє ухвалу, в якій визначає дату, час і місце судового розгляду заяви, про що сторони повідомляються письмово не пізніше ніж за десять днів до його розгляду.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку у зв`язку з неявкою в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання.

У справі, яка переглядається, апеляційним судом встановлено, що у листопаді 2021 року WK Energo GmbH (Німеччина) звернулося із заявою про визнання і надання дозволу на виконання рішення МКАС від 30 вересня 2021 року

у справі № 79/2021.

Відомостей про письмове повідомлення боржника про надходження такої заяви з пропозицією подати можливі заперечення щодо неї матеріали справи не містять.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 23 грудня 2021 року відкрито провадження у справі за вказаною заявою і ухвалою цього ж суду від 8 лютого 2022 року справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні

на 23 лютого 2022 року о 12 год45 хв.

Доказів направлення вказаних ухвал на адресу ДП «НАЕК «Енергоатом» у матеріалах справи відсутні.

Судова повістка-повідомлення про судове засідання, призначене на 23 лютого 2022 року, ДП «НАЕК «Енергоатом» направлено електронною поштою на електронну адресу (а.с. 63-64).

Відомості про отримання повістки-повідомлення ДП «НАЕК «Енергоатом» за вказаною електронною адресою в матеріалах справи відсутні.

Крім того, матеріали справи не містять доказів належності електронної адреси «» ДП «НАЕК «Енергоатом» або уповноваженому працівнику вказаного підприємства.

Участі в судовому засіданні 23 лютого 2020 року представник ДП «НАЕК «Енергоатом» не брав.

Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду

від 20 червня 2018 року у справі № 758/6863/14-ц (провадження № 14-224цс18) та постановах Верховного Суду від 7 вересня 2022 року у справі № 505/2629/15-ц (провадження №61-15129св21) та від 30 листопада 2022 року

у справі № 641/11400/13 (провадження № 61-8419св22).

Суд першої інстанції на зазначені вимоги закону та практику їх застосування уваги не звернув, розглянув справу, призначену на 23 лютого 2022 року, за відсутності уповноважених осіб ДП «НАЕК «Енергоатом», стосовно якого не було відомостей про належне повідомлення про дату, час та місце розгляду справи, розгляд справи не відклав.

Публічний характер судового розгляду є істотним елементом права на справедливий суд, а відкритість процесу, як правило, включає право особи бути заслуханою в суді.

Суд першої інстанції за таких обставин мав відкласти розгляд справи для належного повідомлення боржника за рішенням МКАС про розгляд відповідного клопотання з метою забезпечення права на доступ до суду.

Зазначені порушення позбавили ДП «НАЕК «Енергоатом» можливості реалізувати свої права на представлення інтересів як учасника справи в суді першої інстанції в порядку, передбаченому процесуальним законодавством, зокрема, в умовах відкритого та публічного судового розгляду, що, в свою чергу, перешкодило стороні належно використати передбачені статтею 43 ЦПК України процесуальні права, в тому числі, давати пояснення, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, та заперечення проти доводів і міркувань інших учасників справи.

Згідно з пунктом 3 частини третьої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

За встановлених обставин колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість апеляційної скарги у вказаній частині та скасування ухвали Київського апеляційного суду від 23 лютого 2020 року з ухваленням нового судового рішення.

Щодо вирішення заяви про визнання і надання дозволу на виконання рішення МКАС

Відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» арбітражне рішення, незалежно від того, в якій країні воно було винесено, визнається обов`язковим і при поданні до компетентного суду письмового клопотання виконується з урахуванням положень цієї статті та статті 36 Закону.

Визнання та надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу - це поширення законної сили такого рішення на територію України і застосування засобів примусового виконання в порядку, встановленому ЦПК України.

Відповідно до статті 474 ЦПК України рішення міжнародного комерційного арбітражу (якщо його місце знаходиться за межами України), незалежно від того, в якій країні воно було винесено, визнається та виконується в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Згідно з частиною першою статті 479 ЦПК України за результатами розгляду заяви про визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу суд постановляє ухвалу про визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу або про відмову у визнанні і наданні дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу за правилами, встановленими цим Кодексом для ухвалення рішення.

Відповідно до частини першої статті 482 ЦПК України надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, якщо місце арбітражу знаходиться на території України, здійснюється судом у порядку, встановленому цією главою, з особливостями, передбаченими цією статтею.

Вирішуючи питання про визнання та надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, суд не надає оцінку правильності цього рішення по суті вирішення спору, а перевіряє лише додержання строків звернення із заявою і вимог процесуального закону щодо її форми і змісту та наявність обставин, які можуть бути підставою для відмови у визнанні та наданні дозволу на примусове виконання рішення.

Правовідносини щодо надання дозволу на примусове виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу врегулюванні статтею V Конвенції про визнання та виконання іноземних арбітражних рішень від 10 червня 1958 року (Нью-Йорк), яка набула чинності для України 10 січня 1961 року (далі - Конвенція), статтею 9 Угоди про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності від 20 березня 1992 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 19 грудня 1992 року № 2889-ХІІ, та статтею 36 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж», згідно з якими тягар доведення наявності підстав для відмови у визнанні та виконанні арбітражного рішення покладається на сторону, яка заперечує проти клопотання стягувача. З урахуванням цих положень повинна застосовуватися

стаття 478 ЦПК України.

Згідно зі статтею 478 ЦПК України та статтею 36 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» суд відмовляє у визнанні і наданні дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, якщо: 1) на прохання сторони, проти якої воно спрямоване, якщо ця сторона подасть суду доказ того, що: а) одна із сторін в арбітражній угоді була якоюсь мірою недієздатною; або ця угода є недійсною за законом, якому сторони цю угоду підпорядкували, а в разі відсутності такої вказівки, - за законом держави, де рішення було винесено; або б) сторону, проти якої винесено рішення, не було належним чином сповіщено про призначення арбітра чи про арбітражний розгляд або з інших поважних причин вона не могла подати свої пояснення; або в) рішення винесено щодо спору, не передбаченого арбітражною угодою, або такого, що не підпадає під її умови, або містить постанови з питань, що виходять за межі арбітражної угоди; проте якщо постанови з питань, охоплених арбітражною угодою, можуть бути відокремлені від тих, які не охоплюються такою угодою, то та частина арбітражного рішення, яка містить постанови з питань, що охоплені арбітражною угодою, може бути визнана і виконана; або

г) склад міжнародного комерційного арбітражу або арбітражна процедура не відповідали угоді між сторонами або, за відсутності такої, не відповідали закону тієї держави, де мав місце арбітраж; або ґ) рішення ще не стало обов`язковим для сторін, або було скасовано, або його виконання зупинено судом держави, в якій або згідно із законом якої воно було прийнято; або 2) якщо суд визнає, що: а) відповідно до закону спір, з огляду на його предмет, не може бути переданий на вирішення міжнародного комерційного арбітражу; або б) визнання та виконання цього арбітражного рішення суперечить публічному порядку України.

Як на підставу для відмови у визнанні наданні дозволу на примусове виконання рішення МКАС від 30 вересня 2021 року ДП «НАЕК «Енергоатом» вказує, зокрема, на те, що спір, який розглянув арбітраж, не може бути предметом арбітражного розгляду за законом України, оскільки він виник при виконанні господарського договору, пов`язаного із задоволенням державних потреб.

Статтею 2 Європейської конвенції про зовнішньоторговельний арбітраж

1961 року, ратифікованої Указом Президії Верховної Ради Української РСР від 25 січня 1963 року, передбачено, що юридичні особи, які за застосованим до них національним законом розглядаються як юридичні особи публічного права, мають право укладати арбітражні угоди.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 22 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) спір, який відноситься до юрисдикції господарського суду, може бути переданий сторонами на вирішення третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу, крім спорів про визнання недійсними актів, спорів про державну реєстрацію або облік прав на нерухоме майно, прав інтелектуальної власності, прав на фінансові інструменти, а також спорів, що виникають при укладанні, зміні, розірванні та виконанні договорів про публічні закупівлі з урахуванням частини другої цієї статті.

Закон України Про міжнародний комерційний арбітраж» не містить прямої заборони щодо передачі на розгляд міжнародного комерційного арбітражу спорів, що виникають при укладенні, зміні, розірванні та виконанні господарських договорів, пов`язаних із задоволенням державних потреб.

За змістом абзацу другого частини другої статті 22 ГПК України цивільно-правові аспекти спорів, що виникають при укладенні, зміні, розірванні та виконанні договорів про публічні закупівлі, можуть бути передані на вирішення міжнародного комерційного арбітражу.

Пункт 9.2 розділу ІХ контракту містить застереження, за яким усі неврегульовані за контрактом спори передаються заінтересованою стороною на розгляд до Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України у відповідності до Регламенту даного суду з дотриманням претензійного порядку врегулювання спору.

Частина друга статті 22 ГПК України не містить заборони на укладення такого застереження.

Глава 3 розділу ІХ ЦПК України регулює питання щодо визнання та надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу,

а главою 4 вказаного розділу - врегульовано порядок здійснення провадження у справах про надання дозволу на примусове виконання рішень третейських судів.

Таким чином, спір, що виник при виконанні господарських договорів, пов`язаних із задоволенням державних потреб, не може бути предметом розгляду третейського суду на території України, але може бути віднесений сторонами до компетенції міжнародного арбітражного суду.

Не можуть бути підставою для відмови у задоволенні вказаної заяви і посилання ДП «НАЕК «Енергоатом» на відсутність компетенції та дійсного волевиявлення сторін на такий розгляд з підстав закінчення 31 грудня 2019 року строку дії укладеного сторонами контракту, оскільки, як вважає представник боржника, арбітражне застереження, яке міститься у розділі ІХ цього Контракту, також припинило свою дію.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» арбітражна угода - це угода сторін про передачу до арбітражу всіх або певних спорів, які виникли або можуть виникнути між ними в зв`язку з будь-якими конкретними правовідносинами, незалежно від того, чи мають вони договірний характер чи ні. Арбітражна угода може бути укладена у вигляді арбітражного застереження в контракті або у вигляді окремої угоди.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 3 березня 2020 року у справі № 920/241/19 викладено висновок про те, що арбітражна угода має позитивний і негативний ефект: вона зобов`язує сторони передавати спори в арбітраж і надавати складу арбітражу компетенцію щодо спорів, охоплених арбітражною угодою (позитивний ефект). Якщо виникає спір, який належить до обсягу арбітражної угоди, будь-яка зі сторін може передати його на розгляд складу арбітражу. З іншої сторони, арбітражна угода перешкоджає сторонам у спробах вирішити їх спори в суді (негативний ефект). Уклавши арбітражну угоду, сторони визначили інший обов`язковий для них порядок реалізації належних їм прав застосування судових засобів правового захисту, саме у певному (або певних) міжнародному комерційному арбітражеві. Сторона, яка уклала арбітражну угоду, не може ігнорувати такі її умови і замість обраного арбітражу звернутися до суду держави, який був би компетентним вирішити спір у разі неукладення сторонами такого роду арбітражної угоди. Нью-Йоркська конвенція закріплює підхід здійснення примусового виконання арбітражних рішень і арбітражних угод, який ґрунтується на презумпції дійсності та автономності арбітражних угод, формальної і матеріально-правової

(частина перша статті II Конвенції). Ця презумпція дійсності може бути спростована лише за обмеженим переліком підстав. Принцип автономності арбітражної угоди (separabiliti) свідчить, по-перше, що дійсність основного договору в принципі не впливає на дійсність включеної до нього арбітражної угоди і, по-друге, основний договір і арбітражна угода можуть бути підпорядковані різним законам. Така автономність арбітражної угоди дає можливість сторонам спірних правовідносин мати гарантію, що спір буде розглянуто у будь-якому випадку саме арбітражем, оскільки наявність арбітражного застереження унеможливлює звернення до державних судових установ. Укладаючи арбітражне застереження, сторони, зазвичай, передбачають передачу до арбітражу будь-яких спорів, у тому числі, спорів щодо дійсності самого контракту (якщо такі спори прямо не виключені зі сфери дії арбітражного застереження). У подальшому, якби сторона могла відмовитися від арбітражу і заперечувати компетенцію арбітрів, посилаючись на недійсність контракту, то недобросовісна сторона завжди використовувала би таку можливість для зриву арбітражу. Необхідно враховувати, що принцип автономності арбітражної угоди від основного договору полягає у тому, що арбітражна угода та основний договір розглядаються як дві окремі угоди, тому недійсність договору не може бути підставою для автоматичної недійсності арбітражної угоди. За змістом Конвенції кожна договірна держава визнає арбітражну угоду, за якою сторони зобов`язуються передавати до арбітражу всі або будь-які суперечки, які виникають або можуть виникнути між ними у зв`язку з якими-небудь конкретними договірними або іншими правовідносинами, об`єкт яких може бути предметом арбітражного розгляду. Зазначений обов`язок визнання арбітражної угоди вимагає від суду також тлумачити будь-які неточності в тексті арбітражної угоди та розглядати сумніви щодо її дійсності, чинності та виконуваності на користь її дійсності, чинності та виконуваності (принцип імунітету та автономії арбітражної угоди).

Отже, закінчення строку дії контракту не впливає на дійсність, чинність та виконуваність включеної до нього арбітражної угоди у вигляді арбітражного застереження.

Крім того, протягом усього часу розгляду справи № 79/2021 ДП «НАЕК «Енергоатом» не заперечувало наявність відповідної компетенції у МКАС, а навпаки, відстоюючи свою правову позицію по суті спору, подавало процесуальні документи (заяву про призначення арбітра та відзив на первісний позов тощо), чим фактично визнавало чинність арбітражного застереження.

Посилання ДП «НАЕК «Енергоатом» про те, що задоволення заяви про визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу порушить публічний порядок України, так як з державного підприємства, яке має стратегічне значення для економіки і національної безпеки держави, будуть стягнуті значні грошові кошти, що негативно вплине як на забезпечення надійності та ефективності роботи атомних електростанцій, так і на енергетичну галузь в цілому, є безпідставними, виходячи з наступного.

Застереження про порушення публічного порядку як підстава для відмови у визнанні та наданні дозволу на виконання арбітражного рішення, є своєрідним механізмом, який закріплює пріоритет державних інтересів над приватними, охороняє публічний порядок держави від будь-яких негативних впливів на нього. Застереження про публічний порядок у міжнародному праві не допускає визнання на території держави рішення арбітражного суду, якщо в результаті його виконання буде вчинено дії, які прямо заборонені законом або заподіюють шкоду суверенітету чи безпеці держави.

Під публічним порядком необхідно розуміти правопорядок держави, визначені принципи і засади, які становлять основу існуючого в ній ладу (стосуються її незалежності, цілісності, самостійності й недоторканості й основних конституційних прав, свобод, гарантій тощо). Публічний порядок будь-якої держави включає фундаментальні принципи і засади правосуддя, моралі, які держава має намір захистити навіть тоді, коли це не має прямого стосунку до самої держави; правила, які забезпечують фундаментальні політичні, соціальні та економічні інтереси держави; обов`язок держави з дотримання своїх зобов`язань перед іншими державами та міжнародними організаціями.

Правова концепція публічного порядку існує для того, щоб захистити державу від арбітражних рішень, які порушують діючі в державі фундаментальні принципи справедливості і правосуддя. Ці положення покликані встановити правовий бар`єр на шляху рішень, ухвалених всупереч кардинальним процесуальним і матеріально-правовим принципам, на яких тримається публічний порядок. Вони також призначені не допустити можливість визнання та надання дозволу на виконання рішень, пов`язаних з корупцією чи неприпустимим невіглаством арбітрів.

Частиною першою статті 47 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначено, що право, що застосовується до договору згідно з положеннями цього розділу, охоплює дійсність договору, тлумачення договору, права та обов`язки сторін, виконання договору, наслідки невиконання або неналежного виконання договору, припинення договору, наслідки недійсності договору, відступлення права вимоги та переведення боргу згідно з договором.

Відповідно до частини другої статті 81 Закону України «Про міжнародне приватне право», частини другої статті 78 Закону України «Про виконавче провадження» в Україні не можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах щодо стягнення заборгованості з підприємства оборонно-промислового комплексу, внесеного до переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, на користь юридичної особи держави-агресора та/або держави-окупанта або юридичної особи з іноземними інвестиціями чи іноземного підприємства держави-агресора та/або держави-окупанта.

Стаття 627 ЦК України визначає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

У справі, яка переглядається, рішенням МКАС від 30 вересня 2020 року вирішено питання про стягнення з ДП «НАЕК «Енергоатом» на користь WK Energo GmbH (Німеччина) грошових коштів у зв`язку з невиконанням умов контракту, підписаного та погодженого сторонами, який є чинним та не визнавався недійсним у судовому порядку, а отже, є обов`язковим для сторін.

Рішення міжнародного комерційного арбітражу не створює для боржника обов`язку сплатити за щось протизаконне чи аморальне, не свідчить про порушення бюджетного законодавства.

Під час вирішення питання про визнання рішення міжнародного комерційного арбітражу та надання дозволу на його виконання суд має обмежену компетенцію (враховуючи те, що сторони добровільно довірили вирішення спору арбітражу), не здійснює оцінки законності та обґрунтованості рішення міжнародного комерційного арбітражу по суті вирішення спору, правильності або неправильності сум, які міжнародний комерційний арбітраж визнав такими, що підлягають стягненню, а лише встановлює наявність або відсутність підстав для відмови у задоволенні заяви про видачу виконавчого документа, визначених законом. Закон містить вичерпний перелік процесуальних форм судового контролю, будь-яке інше втручання судів у рішення міжнародного комерційного арбітражу є неприпустимим.

Обставини, встановлені рішенням МКАС від 30 вересня 2021 року, не стосуються суспільних, економічних та соціальних основ Держави Україна, вказане рішення ухвалено у спорі, передбаченому арбітражною угодою, та виключно щодо боржника як окремої юридичної особи та самостійного учасника господарського обороту, тому виконання зазначеного рішення не суперечить публічному порядку України, її незалежності, цілісності, самостійності та недоторканості, конституційним правам, свободам, гарантіям.

Посилання ДП «НАЕК «Енергоатом» про те, що рішення МКАС не підлягає виконанню, враховуючи здійснення WK Energo GmbH (Німеччина) постачання продукції (високовольтних вводів), виробником якої є ТОВ «МАСА» (Російська Федерація), що опосередковано є фінансуванням війни в Україні, є безпідставними.

Також підлягають відхиленню посилання заявника на пункт 10-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» як на підставу для відмови у визнанні та наданні дозволу на виконання рішення МКАС, оскільки матеріали справи не містять доказів, що стягувач за вказаним рішенням є юридичною особою, створеною та зареєстрованою відповідно до законодавства Російської Федерації або відповідно до законодавства, відмінного від законодавства України, серед кінцевих бенефіціарних власників, членів або учасників (акціонерів) яких є Російська Федерація, громадянин Російської Федерації або юридична особа, створена та зареєстрована відповідно до законодавства Російської Федерації.

Факт військової агресії Російської Федерації проти України підтверджено низкою документів міжнародних організацій та актами внутрішнього законодавства України. Водночас матеріали справи не містять і боржником не надано доказів на підтвердження того, що арбітражним рішенням стягнуто заборгованість на користь юридичної особи з іноземними інвестиціями чи іноземного підприємства держави-агресора або що фактичним набувачем виплат, вимог та доходів в результаті примусового виконання вказаного рішення буде юридична особа Російської Федерації, що в силу положень наведеної частини другої

статті 81 «Про міжнародне приватне право» могло б стати підставою для відмови у задоволенні заяви WK Energo GmbH (Німеччина).

Колегія суддів відхиляє посилання ДП «НАЕК «Енергоатом» щодо неможливості вирішення питання про визнання і надання дозволу на виконання рішення МКАС від 30 вересня 2021 року у справі № 79/2011 до прийняття та набрання чинності Законом України щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором, і до скасування мораторію (заборони), встановленого постановою Кабінету Міністрів України № 187 від 3 березня 2022 року «Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією російської федерації», оскільки вказані обставини не відносяться до підстав для відмови у визнанні і наданні дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, передбачених статтею 478 ЦПК України та статтею 36 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж».

Не є підставою для відмови у задоволенні заяви про визнання і надання дозволу на виконання рішення МКАС від 30 вересня 2021 року і обставина щодо внесення до нього виправлень рішенням МКАС від 17 листопада 2022 року, на яку в судовому засіданні посилався представник ДП «НАЕК «Енергоатом», оскільки таке виправлення стосується уточнення реквізитів учасників арбітражного спору і на суть рішення не вливає.

Таким чином, під час розгляду справи Верховним Судом не встановлено підстав, передбачених статтею 478 ЦПК України, для відмови у визнанні і наданні дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу.

Оскільки рішення МКАС від 30 вересня 2021 року набрало чинності і підлягає виконанню, проте боржник не виконує його добровільно, а також відсутні визначені цивільним процесуальним законодавством підстави для відмови у визнанні і наданні дозволу на його виконання, то Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви WK Energo GmbH (Німеччина).

Керуючись статтями 24, 351, 368, 376, 381-384, 477-479 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Централізовані закупівлі» задовольнити частково.

Ухвалу Київського апеляційного суду від 23 лютого 2022 року скасувати і ухвалити нове судове рішення.

Заяву WK Energo GmbH (Німеччина) про визнання і надання дозволу на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при

Торгово-промисловій палаті України від 30 вересня 2021 року у справі № 79/2021 задовольнити.

Визнати і надати дозвіл на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 30 вересня

2021 року у справі № 79/2021 за позовом WK Energo GmbH (Німеччина) до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (Україна) в особі відокремленого підрозділу «Централізовані закупівлі» про стягнення 180 963,26 євро (164 780,09 євро основного боргу і 8 565,50 євро - три проценти річних) та 7 617,67 євро у відшкодування витрат з арбітражного збору.

Видати виконавчий лист на примусове виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України

від 30 вересня 2021 року у справі № 79/2021 за позовом WK Energo GmbH (Німеччина) до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (Україна) в особі відокремленого підрозділу «Централізовані закупівлі» про стягнення 180 963,26 євро (164 780,09 євро основного боргу і 8 565,50 євро - три проценти річних) та 7 617,67 євро

у відшкодування витрат з арбітражного збору.

Стягнути з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (Україна) на користь WK Energo GmbH (Німеччина) судовий збір за подання заяви у розмірі 1 135 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає.

Найменування учасників справи:

- WK Energo GmbH (Німеччина) (номер у торговому реєстрі HRB 96534; місцезнаходження: Deutshland, D-60325, Frankfurt am Main, Westend Fair, Friedrich-Ebert-Anglage, 36);

- Державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (Україна) (, місцезнаходження: Україна 01032, місто Київ, вулиця Назарівська, 3);

- відокремлений підрозділ «Централізовані закупівлі» (, місцезнаходження: Україна, 01054, місто Київ, вулиця Франка Івана, 31).

Судді: С. О. Карпенко В. М. Ігнатенко В. А. Стрільчук