Справа №463/200/22
Провадження №2/463/831/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2022 року Личаківський районний суд м.Львова в складі:

головуючого-судді - Грицка Р.Р.,

з участю секретаря судового засідання - Романської І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и в :

позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення 26608,35 гривень шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, судового збору у розмірі 908,0 гривень та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,0 гривень.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 14 листопада 2018 року між ТзДВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» та ОСОБА_3 укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс) № АМ/8389598, забезпечений транспортний засіб марки «MITSUBISHI GALANT» р.н. НОМЕР_1 . 26.04.2019 року о 21 год. 15 хв. по вул.Зубрівська у м.Львові сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля марки «MITSUBISHI GALANT» р.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу марки «KAWASAKI» р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 . Винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, визнано ОСОБА_2 , що підтверджується вироком Сихівського районного суду м.Львова від 08.10.2019 року. Згідно з умовами Полісу № АМ/8389598 на підставі страхових актів № 19.59.8 від 12.02.2020 року, заяви про страхове відшкодування та зібраних документів, розмір виплати про відшкодування шкоди завданої здоров`ю та життю складає 26608,35 гривень, що підтверджується платіжним дорученням № 3174 від 27.02.2020 року. В зв`язку із викладеним і відповідно до умов договору страхування ТзДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» відшкодувало ОСОБА_4 шкоду у розмірі 26608,35 гривень. У зв`язку з тим, що відповідач керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, тому ТзДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» має право зворотної вимоги (регресу) до ОСОБА_2 на суму 26608,35 гривень. 14 травня 2021 року між ФОП ОСОБА_5 та ТзДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» укладено Договір № 1/АК про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого право грошової вимоги від ТзДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» до ОСОБА_2 перейшло до ФОП ОСОБА_5 . В подальшому, 01.12.2021 року між ФОП ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_1 було укладено Договір відступлення права вимоги № 1/1/АК від 01.12.2021 року, на підставі якого ФОП ОСОБА_5 відступив ФОП ОСОБА_1 право вимоги до боржників за укладеними договорами страхування, які перейшли до первісного кредитора за договором про відступлення права вимоги № 1/АК від 14.05.2021 року. На теперішній час відповідно до договору про відступлення права вимоги № 1/1/АК від 01.12.2021 року відбулось процесуальне правонаступництво у зв`язку із зміною кредитора у зобов`язанні. Оскільки, ТзДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» сплатило відшкодування шкоди завданої здоров`ю та життю ОСОБА_4 , а тому, позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав і інтересів та просить стягнути з відповідача на користь позивача шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 26608,35 гривень.

Позовна заява надійшла до суду 12.01.2022 року.

Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 04.02.2022 року, прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) осіб. Одночасно, визначено сторонам строк для подання відзиву, відповіді на відзив та письмових заперечень.

Представник позивача 11.07.2022 року в судове засідання не з`явилася, належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, разом з тим подала суду заяву, в якій просить справу розглядати у відсутності сторони позивача, позов підтримує та просить такий задовольнити, проти заочного рішення не заперечує.

Відповідач 11.07.2022 року в судове засідання повторно не з`явився без поважних причин, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи всіма можливими засобами. Відзив на позов або клопотання про відкладення розгляду справи не подав.

Враховуючи те, що представник позивача не заперечила проти ухвалення заочного рішення у справі, у відповідності до вимог ст.ст.223, 280, 281 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд справи, розглянути справу у відсутності представника позивача та відповідача, ухваливши заочне рішення.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Оскільки учасники процесу в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу 11.07.2022 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 14.11.2018 року між Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» та ОСОБА_3 укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс) № АМ/8389598, забезпечений транспортний засіб марки «MITSUBISHI GALANT» р.н. НОМЕР_1 (а.с.22).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 26.04.2019 року о 21 год. 15 хв. керуючи автомобілем марки «MITSUBISHI GALANT» р.н. НОМЕР_1 , вул.Зубрівська в напрямку вул.Зелена в м.Львові, в порушення вимог п.1.5, п.1.10, п.2.3(б, д), п.10.1 Правил дорожнього руху України, що виразилось у тому, що він перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння під час керування транспортним засобом був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не відреагував на її зміну, під час проїзду нерегульованого перехрестя вулиць Зубрівська-Зелена у м.Львові, не виконав вимог дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу», розпочав виконувати маневр повороту ліворуч на вул.Зелена по якій в цей час рухався мотоцикл марки «KAWASAKI» р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 , в результаті чого здійснив із ним зіткнення, внаслідок чого потерпілий отримав тілесні ушкодження, а саме: відкритий перелом нижньої третини лівого передпліччя зі зміщенням фрагментів, які відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Вироком Сихівського районного суду м.Львова від 08.10.2019 року у справі № 464/2488/19 року, відповідача ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначено покарання у виді штрафу у розмірі п`ятсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500,0 гривень, з позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 роки (а.с.6).

На час розгляду справи вирок суду набрав законної сили.

Частина 6 ст.82 Цивільного процесуального кодексу України передбачає, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

29 травня 2019 року Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» отримало повідомлення від потерпілого ОСОБА_4 про дорожньо-транспортну пригоду (а.с.11).

Згідно страхового акту № 19.59.8 від 12.02.2020 року та розрахунку страхового відшкодування, сума страхового відшкодування складає 26608,35 гривень (а.с.8, 9).

21 листопада 2019 року ОСОБА_4 звернувся до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» із заявою про відшкодування шкоди завданої здоров`ю та життю (а.с.10).

Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» на підставі заяви про відшкодування шкоди завданої здоров`ю та життю, здійснило виплату ОСОБА_4 у розмірі 26608,35 гривні, що підтверджується платіжним дорученням № 3174 від 27.02.2020 року (а.с.7).

14 травня 2021 року між ФОП ОСОБА_5 та Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» укладено Договір № 1/АК про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого право грошової вимоги від ТзДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» до ОСОБА_2 перейшло до ФОП ОСОБА_5 (а.с.23-25).

В подальшому, між ФОП ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_1 укладено Договір відступлення права вимоги № 1/1/АК від 01.12.2021 року, на підставі якого ФОП ОСОБА_5 відступив ФОП ОСОБА_1 право вимоги до боржників за укладеними договорами страхування, які перейшли до первісного кредитора за договором про відступлення права вимоги № 1/АК від 14.05.2021 року, в тому числі право грошової вимоги до ОСОБА_2 (а.с.30-32).

Відповідно до ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та з майнових інтересів страхувальників.

Згідно зі ст.6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до п.п.22.1. ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно з п.п.38.1.1(а) п.38.1. ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно зі ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У відповідності до п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

У відповідності до вимог ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до п.1 ст.510 ЦК України, сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

Статтею 512 ЦК України передбачено, що однією з підстав заміни кредитора у зобов`язанні іншою особою є передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Підставою для заміни сторони у зобов`язанні, тобто процесуального правонаступництва є наступництво у матеріальних правовідносинах, внаслідок якого відбувається вибуття сторони на підставі договору відступлення права вимоги у правовідносинах і переходу до іншої особи (правонаступника) прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.

За загальним правилом суть правонаступництва полягає в переході прав та обов`язків, що особисто не пов`язані з особою, яка вибуває з правовідносин до іншої особи (правонаступника) яка вступає у спірні правовідносини. Новий кредитор набуває права первісного кредитора у зобов`язанні, у тому числі право вимоги за договором відступлення права вимоги.

Як вбачається з вищенаведеного, право регресної вимоги виникло у Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» з моменту виплати страхового відшкодування, тобто 27.02.2020 року, що підтверджується платіжним дорученням № 3174 від 27.02.2020 року (а.с.7).

Разом з тим, право грошової вимоги неодноразово переходило до нових кредиторів. Востаннє - до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на підставі договору відступлення права вимоги № 1/1/АК від 01.12.2021 року.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц (провадження N 14-176цс18) Верховний Суд зазначив про те, що відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає право страховика подати після виплати страхового відшкодування регресний позов до страхувальника за наявності певних умов.

За умовами ч.3 ст.12, ч.1 ст.13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Враховуючи те, що дорожньо-транспортна пригода, відбулася з вини відповідача, внаслідок чого власнику іншого транспортного засобу була заподіяна матеріальна шкода, яка відшкодована, а тому з огляду на встановлені обставини та наведені норми закону, позовні вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, знайшли своє підтвердження та підлягають задоволенню у повному розмірі.

У відповідності до вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 908,0 гривень, сплата якого підтверджується відповідним платіжним дорученням № 41 від 29.12.2021 року (а.с.3).

З огляду на задоволення позову, понесені відповідачем судові витрати в силу вимог п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України не підлягають відшкодуванню.

У своєму попередньому розрахунку позивач також вказала про те, що очікує понести витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги у розмірі 3000,0 гривень.

В обґрунтування поданої заяви позивачем подано Договір № 2 про надання правової допомоги від 01.12.2021 року; Акт приймання-передачі наданих послуг за договором про надання правової допомоги № 2 від 01.12.2021 року (а.с.38-40).

Із змісту заяви про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи вбачається, що сума витрат на правову (правничу допомогу) становить 3000,0 гривень.

Згідно з ч.ч.1, 3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом ч.ч.2, 3 ст.137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч.ч.4-6 цієї статті, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Під час розгляду цивільної справи № 753/15687/15-ц (постанова від 14.11.2018р.) Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Крім того, у рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

При цьому, з огляду на положення ч.3 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Згідно з пунктом 4 частини першої статті першої Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 19 цього ж Закону визначено такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (пункт 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Враховуючи положення статті 28 Правил адвокатської етики (затверджені Звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09 червня 2017 року) необхідно дотримуватись принципу «розумного обґрунтування» розміру оплати юридичної допомоги. Цей принцип набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати: обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його кваліфікацію та адвокатський досвід, науково-теоретична підготовка.

За своєю юридичною природою, договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, зміст якого розкривається главою 63 ЦК України і за загальним правилом, перед його укладенням сторони користуються свободою розсуду щодо визначенні його умов, однак з врахуванням, серед іншого, вимог розумності та справедливості (ст.ст.6, 627 ЦК України).

У справі яка розглядається правнича допомога надавалась позивачу на підставі Договору про надання правової допомоги № 2 від 01.12.2021 року (а.с.38-39).

Згідно з п.5.1.1 вказаного договору вбачається, що клієнт сплачує адвокату гонорар за написання та подання позовної заяви до суду в інтересах клієнта у розмірі 3000,0 гривень.

Згідно акту приймання-передачі наданих послуг за договором про надання правової допомоги № 2 від 01.12.2021 року вбачається, що адвокат надав, а клієнт отримав правову допомогу, що полягала у підготовці (написанні) та поданні позовної заяви до Личаківського районного суду м.Львова про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Вартість послуг виконавця за цим актом складає 3000,0 гривень. Замовник не має жодних претензій до якості наданих виконавцем послуг (а.с.40).

Про неспівмірність понесених позивачем витрат на правничу допомогу та їх зменшення відповідачем клопотання не заявлялося.

З огляду на вищевикладене, те що позов ФОП ОСОБА_1 задоволено у повному обсязі, а також відсутність клопотання відповідача про зменшення витрат на правничу допомогу та обґрунтованих заперечень відповідача щодо розміру таких витрат, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача понесені ним витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,0 гривень.

Керуючись ст.ст.10, 12, 81, 141, 258, 259, 263-265, 268, 274, 280, 282-284, 289 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , 26608,35 гривень (двадцять шість тисяч шістсот вісім гривень 35 копійок) шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 908,0 гривень судового збору та 3000,0 гривень витрат на професійну правничу допомогу, а всього судових втрат у розмірі 3908,0 гривень (три тисячі дев`ятсот вісім гривень 00 копійок).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з часу складання повного судового рішення до Львівського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , місце знаходження: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - інформація відсутня.

Суддя Грицко Р.Р.