Справа № 462/5014/19 Головуючий у 1 інстанції: Кирилюк А.І.
Провадження № 22-ц/811/3898/21 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Мікуш Ю.Р.

суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.

розглянувши у м.Львові в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників цивільну справу № 462/5014/19 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Цімури Яромира Володимировича на рішення Залізничного районного суду м.Львова від 24 жовтня 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Мегабанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 20-028-850-2-19-Г від 22.02.2019 року в розмірі 45 594,71 грн. на користь акціонерного товариства «Мегабанк» та стягнути з відповідача на користь акціонерного товариства «Мегабанк» судовий збір у розмірі 1921,00 грн.

Позовні вимоги мотивує тим, що 22.02.2019 р. між ПАТ «Мегабанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №20-028-850-2-19-Г, за умовами якого відповідачу надано грошові кошти у розмірі 28 026 грн. 91 коп., зі сплатою 15,00 % річних та на строк з 22.02.2019 р. до 21.02.2022 року включно.

Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти у розмірі 28 026 грн. 91 коп., а відповідач зобов`язання по погашенню кредиту та сплаті визначених відсотків за користування кредитними коштами своєчасно та в повній мірі не виконує, тому позивач, відповідно до умов договору, просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №20-028-850-2-19-Г від 22.02.2019 р., що станом 04.07.2019 р. становить 45 594 грн. 71 коп.

Оскаржуваним рішенням позов акціонерного товариства «Мегабанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 в користь Акціонерного товариства «Мегабанк» заборгованість за кредитним договором № 20-028-850-2-19-Г від 22.02.2019 р. в розмірі 45 594 /сорок п`ять тисяч п`ятсот дев`яносто чотири/ грн. 71 коп.

Стягнуто із ОСОБА_1 в користь Акціонерного товариства «Мегабанк» 1921,00 грн. судового збору.

Рішення суду оскаржив представник відповідача-адвокат Цімура Я.В.

В апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Стверджує, що в порушення Закону України «Про захист прав споживачів» та Правил надання банками інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, суд дійшов невірного висновку про стягнення з відповідача комісії, оскільки така є платою за обслуговування кредиту, що не відповідає вимогам справедливості, а тому в частині стягнення 3531,40 грн. заборгованості за комісією слід було відмовити. Щодо стягнення штрафу в розмірі 12612,11 грн. то така вимога на думку апелянта теж не підлягала до задоволення, оскільки штрафні санкції позичальнику нараховувались не у відсотках від суми невиконаного зобов`язання, а на всю суму кредиту, що суперечить ч.2 ст.549 ЦК України. Просить змінити рішення суду , а саме відмовити позивачу у стягненні 12612,11 грн. штрафу та 3531,40 грн. заборгованості за комісією та змінити розмір стягнення судового збору на 1240,84 грн.

Відповідно до ст.360 ЦПК України АТ «Мегабанк» подало відзив на апеляційну скаргу.

У відзиві зазначає, що вважає апеляційну скаргу безпідставною. Щодо стягнення штрафу в розмірі 12612,11 грн. зазначає, що такий обчислений у відсотках від суми неналежно виконаного зобов`язання, що встановлено умовами договору та не суперечить вимогам ст.ст.549,551 ЦК України. Підставою для нарахування штрафних санкцій стало невиконання відповідачем умов кредитного договору щодо сплати ануїтетних платежів та комісійної винагороди понад 90 календарних днів. Така умова передбачена у п.6.3 Кредитного договору.

Щодо стягнення комісії в розмірі 3531,40 грн. така не суперечить вимогам Закону України «Про споживче кредитування» та Закону України «Про банки і банківську діяльність». Відповідач погодився з умовами договору про що свідчить його підпис та факт отримання кредитних коштів, а тому рішення суду є законним. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи те, що ціна позову у даній справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, апеляційна скарга підлягає розгляду без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч.5 ст.268 ЦПК України).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали цивільної справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до частин 1-3 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Рішення суду оскаржується лише в частині стягнення комісії та штрафу, а тому переглядається лише в цій частині.

Судом встановлено такі обставини.

22.02.2019р. між ОСОБА_1 та АТ «Мегабанк» правонаступником якого є ПАТ «Мегабанк» (далі кредитодавець) укладено кредитний договір №20-028-850-2-19-Г за яким ОСОБА_1 (далі позичальник) надано кредит у розмірі 28 026 грн. 91 коп., зі сплатою 15,00 % річних на строк з 22.02.2019 р. до 21.02.2022 р. включно.(а.с.4).

Згідно п.1.3. кредитного договору вказаний договір є договором приєднання до Правил обслуговування клієнтів у ПАТ «Мегабанк».

Відповідно до п.3.2.3. кредитного договору відповідач зобов`язаний своєчасно сплачувати щомісячні платежі (ануїтетні платежі та відповідні комісійні винагороди) на передбачених договором умовах.

Відповідно до п.4.1 кредитного договору, повернення кредиту та сплата процентів за користування ним здійснюється відповідачем щомісячними ануїтетними платежами передбаченими договором.

Пунктом 5.5. даного договору своїм підписом позичальник підтверджує, що з Правилами, які розміщені на офіційному сайті банку та/або у відділеннях банку, а також умовами договору, ознайомлений і згодний.

Згідно п.6.3. Договору у разі порушення строків сплати ануїтетних платежів та/або комісійної винагороди понад 90(дев`яносто) календарних днів позичальник сплачує кредитодавцеві штраф у розмірі 45 процентів від суми кредиту.

У Додатку №1 до кредитного договору, який підписаний позичальником встановлено Графік платежів та обчислення загальної вартості кредиту та реальної процентної ставки за договором про споживчий кредит (а.с.5).

На підставі заяви на видачу готівки №TR.1951793.3394.46 від 22.02.2019р. /а.с.26/, ОСОБА_1 отримав в ПАТ «МЕГАБАНК» грошові кошти у розмірі 28 026 грн. 91 коп., про що останній особисто розписався у вказаній заяві /а.с.26/.

Однак, ОСОБА_1 порушив взяті на себе згідно кредитного договору зобов`язання, зокрема своєчасно та в повній сумі не сплачував щомісячні платежі (ануїтетні платежі та відповідні комісійні винагороди) за період з 01.03.2019 року по 04.07.2019 року включно, що підтверджується банківськими виписками з особових рахунків відповідача № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 , № НОМЕР_6 , № НОМЕР_7 за період з 22.02.2019 року по 04.07.2019 року./а.с.12-18/, а також не заперечується самим відповідачем, оскільки рішення про стягнення тіла кредиту не оскаржує.

04.07.2019р. на адресу ОСОБА_1 направлено Вимогу щодо погашення заборгованості за кредитним №20-028-850-2-19-Г від 22.02.2019 р., на яку відповідач не відреагував /а.с.20/.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд виходив з того, що оскільки відповідач односторонньо порушив взяті на себе зобов`язання за договором, то, відповідно до вимог ст. 1050 ЦК України та умов кредитного договору, позичальник вправі достроково розірвати кредитний договір та вимагати повернення кредиту, сплати нарахованих процентів, комісії /п.6.7.1. Правила обслуговування клієнтів у АТ «МЕГАБАНК»/, в тому числі штрафу у разі порушення строків сплати ануїтетних платежів та/або комісійної винагороди понад 90 (дев`яночто) календарних днів, у розмірі 45 % від суми кредиту /п.6.3. кредитного договору/. Станом на 01.04.2019р. заборгованість за кредитним договором № 20-028-850-2-19-Г від 22.02.2019 р. складає 45 594 грн. 71 коп., в тому числі 28026,91 грн. залишкової суми заборгованості за кредитом, 1421 грн. 29 коп. залишок нарахованих та несплачених відсотків, 3531,40 грн. залишок нарахованої та несплаченої комісії та 12 612,11 грн. штрафу за кредитним договором.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Оскаржуючи рішення в частині стягнення комісії апелянт посилається на вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», однак станом на час укладення кредитного договору діяв Закону України «Про споживче кредитування» відповідно до якого договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором; загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за супровідні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.

Відповідно до ст.11 Закону Країни «Про захист прав споживачів» в редакції на час виникнення спірних правовідносин, цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування".

Крім цього, згідно з ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність банкам надано право самостійно встановлювати процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги.

Отже діючим на час виникнення спірних правовідносин законодавством України надано банкам право отримувати плату за обслуговування кредиту.

Пунктом 2.8 кредитного договору встановлено розмір комісійної винагороди за обслуговування кредиту 3,15% від суми кредиту . При підписанні кредитного договору відповідач погодився з усіма умовами даного правочину і прийняв на себе зобов`язання щодо його виконання, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення комісійної винагороди за обслуговування кредиту в розмірі 3531,40 грн., тобто за період з 01.03.2019року по 01.07.2019 року. з 04 липня 2019 року ОСОБА_1 припинено нарахування комісії, процентна ставка за кредитом установлена відповідно до п.2.11 в розмірі 0,1 % річних. (а.с.20).

Наведене свідчить, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду в частині стягнення заборгованості по комісії.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною 1статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

За приписами частини 1 статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (стаття 530 ЦК України).

Судом першої інстанції безспірно встановлено, що відповідач обов`язку повернення кредитних коштів не виконав, у зв`язку із чим у нього утворилась заборгованість.

В статті 610 ЦК України зазначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (пункт 3 частини 1 статті 611 ЦК України).

Пунктом 6.3. Договору кредиту встановлено, що у разі порушення строків сплати ануїтетних платежів та/або комісійної винагороди понад 90 (дев`яносто) календарних днів Позичальник сплачує Кредитодавцеві штраф у розмірі 45 процентів від суми кредиту.

Згідно з наданим банком розрахунком заборгованості ОСОБА_1 - в порядку п. 6.3 Договору кредиту нарахований штраф у розмірі 12612,11 грн., що становить 45 % процентів від суми кредиту.

За правилами частини 2 статті 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

З наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, що отримавши кредитні кошти, ОСОБА_1 допустив прострочення виконання зобов`язань понад дев`яносто календарних днів , що є підставою для нарахування штрафу відповідно до п.6.3 Кредитного договору.

Нарахування штрафу в розмірі 45 % від суми кредиту відповідає умовам кредитного договору , з яким ОСОБА_1 погодився, отримав його примірник, не оспорював умови договору, зокрема в частині нарахування штрафу у відповідному розмірі, не заявив протягом 14 днів про розірвання кредитного договору.

Доводи апеляційної скарги про те, що штрафні санкції позичальнику нараховані не у відсотках від суми невиконаного зобов`язання, а на всю суму кредиту, є безпідставними, оскільки сума штрафу в розмірі 12612,11 грн. складає 45% від суми отриманого кредиту (28026,91 грн.), що відповідає п.6.3 кредитного договору та не суперечить ч.2 ст.549 ЦК України відповідно до якої штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що рішення суду залишається без змін, підстав для зменшення розміру стягнутого з відповідача судового збору немає.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1 ;375; 383; 384; 389-391 ЦПК України,- суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Цімури Яромира Володимировича залишити без задоволення.

Рішення Залізничного районного суду м.Львова від 24 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст.ст. 389-391 ЦПК України.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк