ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5157/22 Справа № 175/2318/19-ц Головуючий у першій інстанції: Озерянська Ж.М. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2022 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А,

за участю секретаря Сахарова Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» про визнання незаконним звільнення, поновлення на роботі, виплату середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що вона з 02 липня 2018 року обіймала посаду директора Дніпропетровської обласної дирекції Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк». 11 травня 2019 року ОСОБА_1 звільнено з займаної посади за угодою сторін. Позивачка зазначає, що її звільнення відбулося із порушенням чинного законодавства, оскільки під час написання нею заяви про звільнення за угодою сторін до неї було застосовано психологічний тиск, та не взято до уваги її заяву про недійсність заяви про звільнення за угодою сторін, тому позивачка вважає її звільнення незаконним. Тому, уточнивши свої позовні вимоги, позивач просила визнати незаконним звільнення та поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді Директора Дніпропетровської обласної дирекції АБ «Укргазбанк»; стягнути з АБ «Укргазбанк» на користь ОСОБА_1 суму середньомісячного заробітку за період вимушеного прогулу, що складає 131839,98 грн.; стягнути з АБ «Укргазбанк» на користь ОСОБА_1 у якості відшкодування моральної шкоди 600912,00 грн.; стягнути з АБ «Укргазбанк» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу та стягнути АБ «Укргазбанк» судові витрати пов`язані з розглядом справи.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2022 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» про визнання незаконним звільнення, поновлення на роботі, виплату середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права,ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про задоволення її позову.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом учасники справи повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що ОСОБА_1 з 02 липня 2018 року призначено на посаду директора Дніпропетровської обласної дирекції Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк», що підтверджується копією трудовою книжкою серії НОМЕР_1 (а.с.10, т.1).

Згідно копії витягу з протоколу №20 засідання Правління АБ «Укргазбанк» від 25 квітня 2019 року, визнано незадовільною роботу Дніпропетровської обласної дирекції АБ «Укргазбанк» та директора Дніпропетровської обласної дирекції Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» Продан Т.В. (а.с.148, т.1).

25 квітня 2019 року ОСОБА_1 написано заяву про звільнення за угодою сторін з 11 травня 2019 року (а.с. 46, 147, т.1).

06 травня 2019 року ОСОБА_1 подала заяву до Голови Правління ОСОБА_2 про недійсність заяви про звільнення за згодою сторін (а.с.14, т.1).

Згідно листа АБ Укргазбанк за №153/14364/2019 від 10 травня 2019 року, ОСОБА_1 повідомлено, що наведена інформація у заяві щодо застосування психологічного тиску під час написання заяви про звільнення за угодою сторін не підтверджена та повідомлено, що анулювання домовленості про звільнення за угодою сторін може мати місце лише при взаємній згоді працівника та роботодавця. ПАТ АБ «Укргазбанк» не вбачає підстав для анулювання згоди на звільнення за угодою сторін зі сторони роботодавця, оскільки на засіданні Правління ПАТ АБ «Укргазбанк» робота директора Дніпропетровської обласної дирекції Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» ОСОБА_1 була визнана незадовільною (а.с.15, т.1).

Відповідно до наказу ПАТ АБ «Укргазбанк» №249-П від 10 травня 2019 року ОСОБА_1 звільнено з посади директора Дніпропетровської обласної дирекції Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» 11 травня 2019 року за угодою сторін, п.1 ст. 36 КзпП, з виплатою грошової компенсації за невикористані 24 календарних дні щорічної відпустки (а.с. 18, т.1).

Судом встановлено, що ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 28 квітня 2020 року призначено судову комплексну почеркознавчу експертизу.

На вирішення судової комплексної експертизи поставлені наступні питання:

1. Чи виконано рукописний текст та підпис у заяві про звільнення за згодою сторін ОСОБА_1 датований 25 квітня 2019 року під впливом збиваючих факторів?.

2. Чи перебувала ОСОБА_1 під час написання досліджуваної заяви про звільнення за згодою сторін у незвичному психо-фізичному (психічному) стані, що міг бути спричинений психічним тиском на ОСОБА_1 .? Якщо так в якому?.

3. Чи виконано текст в досліджуваній заяві про звільнення за згодою сторін ОСОБА_1 під диктовку?

Про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок експерта та відмову без поважних причин від виконання на нього покладених обов`язків за ст. 384, 385 КК України судові експерти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 попереджені.

Відповідно до Висновку експертів №843/844-21 від 19 квітня 2021 року, який складений судовими експертами В.М. Здор та ОСОБА_4 за результатами проведення комплексної судової почеркознавчої експертизи встановлено, що рукописні літерно-цифрові записи та підпис від імені ОСОБА_1 в заяві про звільнення за угодою сторін від 25 квітня 2019 року виконанні саме ОСОБА_1 в звичних умовах, тобто без впливу на процес письма будь-яких природних збиваючих факторів (до яких зокрема відносяться: хворобливий стан виконавця, стомлення, температурні навантаження, м`язова втома, алкогольне сп`яніння тощо); діагностичні ознаки, які б характеризували незвичний психофізичний стан ОСОБА_1 під час виконання рукописних записів та підпису (в заяві про звільнення за угодою сторін від 25 квітня 2019 року) обумовлений результатом психічного тиску не виявлені; оскільки експертом встановлено, що об`єкт дослідження, а саме: рукописний текст заяви про звільнення за згодою сторін за підписом ОСОБА_1 датованої 25 квітня 2019 року не придатний для застосування методик для проведення дослідження у зв`язку із його малим обсягом (менше 500 слів), вирішити питання: «Чи виконано текст в досліджуваній заяві про звільнення за згодою сторін ОСОБА_1 під диктовку?», не надається можливим (а.с. 5-14, т.3).

Судом першої інстанції в судовому засіданні 13.01.2022 було допитано в якості свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Так, свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 пояснили, що ОСОБА_1 після повернення з засідання Правління АБ «Укргазбанк» 25.04.2019 мала звичний стан та в звичному режимі виконувала свої обов`язки. В день написання заяви про звільнення у ОСОБА_1 погіршення стану здоров`я не спостерігалось.

Згідно зі статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Припинення трудового договору може мати місце лише з підстав, передбачених законодавством (стаття 3 КЗпП України).

Статтею 5-1 КЗпП України передбачено, що держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін (стаття 21 КЗпП України).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є угода сторін.

У разі коли працівник вимагає достроково розірвати укладений з ним трудовий договір, а роботодавець не заперечує щодо припинення з цим працівником трудових відносин, такий договір може бути припинено за угодою сторін згідно з пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України. Необхідно зазначити, що законодавством не встановлено відповідного порядку чи строків припинення трудового договору за угодою сторін, у зв`язку з чим вони визначаються працівником і власником або уповноваженим ним органом у кожному конкретному випадку.

Припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України застосовується у разі взаємної згоди сторін трудового договору, пропозиція (ініціатива) про припинення трудового договору за цією підставою може виходити як від працівника, так і від власника або уповноваженого ним органу. За угодою сторін може бути припинено як трудовий договір, укладений на невизначений строк, так і строковий трудовий договір. Припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України не передбачає попередження про звільнення ні від працівника, ні від власника або уповноваженого ним органу. День закінчення роботи визначається сторонами за взаємною згодою.

Пропозиція (ініціатива) і сама угода сторін про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України можуть бути викладені як в письмовій, так і в усній формі. Якщо працівник подає письмову заяву про припинення трудового договору, то в ній мають бути зазначені прохання звільнити його за угодою сторін і дата звільнення. Саме ж оформлення припинення трудового договору за угодою сторін має здійснюватися лише в письмовій формі. У наказі (розпорядженні) і трудовій книжці зазначаються підстава звільнення за угодою сторін з посиланням на пункт 1 частини першої статті 36 КЗпП України і раніше домовлена дата звільнення.

Таким чином, передбачена пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України угода сторін є самостійною підставою припинення трудового договору, яка відрізняється від розірвання трудового договору з ініціативи працівника та з ініціативи власника підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу тим, що в цьому разі потрібне спільне волевиявлення сторін, спрямоване на припинення трудових відносин в обумовлений строк і саме з цих підстав.

При цьому законодавством не передбачено обов`язкової письмової форми угоди сторін про припинення трудового договору.

Анулювати таку домовленість можна лише за взаємною згодою про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.

Положеннями КЗпП України для власника або уповноваженого ним органу не передбачено обов`язок прийняти відкликання працівником своєї заяви про звільнення, якщо була досягнута домовленість про звільнення за угодою сторін.

Пунктом 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз`яснено, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП України (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.

Отже, анулювання домовленості сторін про звільнення за угодою сторін могло мати місце лише за наявності взаємної згоди роботодавця і працівника.

Відповідні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 15 липня 2019 року у справі №686/22102/18 ( провадження №61-10958св19).

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, встановивши, що анулювання домовленості сторін про звільнення за угодою сторін можливе лише за наявності взаємної згоди роботодавця і працівника; приймаючи до уваги, що згоди банку на анулювання такої домовленості сторін не було, - місцевий суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про поновлення на роботі, оскільки останню було звільнено з дотримання положень трудового законодавства.

Доводи апеляційної скарги щодо написання заяви про звільнення під впливом психологічного тиску є безпідставними з огляду на наступне.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати та нести ризик відповідних наслідків.

Незаконного впливу на позивачку при написанні та поданні заяви про звільнення за угодою сторін не встановлено. Суду не надано належних та достатніх доказів неправомірної поведінки співробітників відповідача у відношенні позивачки (рішення, якими встановлено винні дії щодо незаконного впливу, тиску на позивачку, тощо), а також доказів, які б свідчили про неприязне чи упереджене ставлення до роботодавця до позивачки. Належним чином обгрунтованих клопотань про витребування доказів судом позивачкою не заявлено, що підтверджується матеріалами справи.

Посилання апелянта на Висновок за результатами поліграфних досліджень, як підтвердження правдивості позиції позивачки щодо вчинення відносно неї психологічного тиску під час написання заяви про звільнення - є безпідставними з огляду на наступне.

08 лютого 2022 року ОСОБА_1 було пройдено психофізіологічне дослідження з використанням поліграфа. За результатами психофізіологічного дослідження з використанням поліграфа поліграфологом О.В. Виноградовим складено висновок, згідно якого рівень контактності ОСОБА_1 був вище середнього; навмисні спроби протидії дослідженню не виявлені; рівень збудження нервової системи був не значно змінний у ході тестування (показники ШС від 223 до 428 кОм), але не виходив за межі норми (50-550 кОм). Відповідно до висновку поліграфа, свідчення ОСОБА_1 що вона не бажала звільнятися 25 квітня 2019 року з посади Директора Дніпропетровської обласної дирекції ПАТ АБ Укргазбанк, на якій працювала з 02 липня 2018 року є достовірними. Свідчення ОСОБА_1 , що вона сумлінно ставилась до своїх службових обов`язків є достовірними. Свідчення позивачки, що показники діяльності Дніпропетровської обласної дирекції ПАТ АБ Укргазбанк у звіті ОСОБА_1 , який вона подавала під час засідання правління 25 квітня 2019 року були гарними та чесними є достовірними. Свідчення ОСОБА_1 , що вона не добровільно написала заяву про звільнення за згодою сторін є достовірними. Свідчення позивачки, що вона писала заяву про звільнення за згодою сторін під психологічним тиском є достовірними. Свідчення ОСОБА_1 , що ОСОБА_8 змушував її написати заяву про звільнення за згодою є достовірними.

Колегія звертає увагу, що поліграф - це багатоканальний осцилограф, який проводить одночасний запис показників кров`яного тиску, дихання, рухових реакцій, робить електрокардіограму тощо.

Водночас, на основні чотири показники, які вимірюються поліграфом (артеріальний тиск, пульс, потовиділення, частота дихання), впливає велика кількість емоцій, в тому числі радість, ненависть, печаль, тривога, депресія. Зв`язок цих параметрів у сукупності із намірами безперечного обману до цього часу наукою не доведено. При цьому, слід зазначити, що поліграф не читає думки, а лише реєструє фізіологічну активність та зміну її параметрів. Він виявляє не брехню, а лише збудження, яке з певною долею вірогідності може свідчити про неправду. По фізіологічним реакціям не можна точно встановити природу процесу, що їх викликав (позитивна чи негативна емоція, біль, якісь асоціації, брехня, переляк).

У свою чергу, положеннями чинного цивільно-процесуального законодавства не передбачена можливість перевірки правдивості показань учасників судового розгляду із застосуванням поліграфа ("детектора брехні") або прийняття судом в якості доказу отриманих таким чином відомостей, які носять орієнтований характер.

З огляду на вищевикладене, зважаючи на те, що висновок психофізіологічного опитування особи з використанням поліграфа, не відноситься до висновків експерта чи документів у розумінні глави 5 ЦПК України "Докази і доказування", колегія суддів не приймає його як належний доказ. Також, копія вказаного висновку поліграфу, яка надана позивачем, не завірена належним чином.

Колегія звертає увагу, що висновок психофізіологічного дослідження з використанням поліграфу спростовується представленими у справі доказами, зокрема, наведеними вище показами свідків.

Суд зауважує, що заява про звільнення була написана позивачкою 25.04.2019, а заява про недійсність заяви про звільнення за згодою сторін подана відповідачу лише 06 травня 2019 року, тобто через значний проміжок часу. З приводу психологічного насильства з боку працівника відповідача позивачка до правоохоронних органів не зверталась, що визнано сторонами справи.

Висновком експертів №843/844-21 від 19 квітня 2021 року підтверджено, що рукописні літерно-цифрові записи та підпис від імені ОСОБА_1 в заяві про звільнення виконанні саме ОСОБА_1 в звичних умовах, тобто без впливу на процес письма будь-яких природних збиваючих факторів; діагностичні ознаки, які б характеризували незвичний психофізичний стан ОСОБА_1 під час виконання рукописних записів та підпису обумовлений результатом психічного тиску не виявлені.

Доводи апеляційної скарги щодо непогодження з висновком експертів В.М. Здор та А.А. Хапатько №843/844-21 від 19 квітня 2021 року не свідчить про неправильність висновків за результатами досліджень. Вказані експерти були попереджені про кримінальну відповідальність; значних недоліків експертиза не має, є досить якісною, містить детальний та розгорнутий опис досліджень.

Ураховуючи наведене, а також укладену сторонами угоду про розірвання трудового договору, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про недоведеність позивачем її тверджень про відсутність у неї добровільного волевиявлення на звільнення за угодою сторін.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не врахував правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 26 жовтня 2016 року (справа №6-1269цс16) та правовий висновок Верховного Суду у постанові від 04.11.2019 року (справа №761/19141/16-ц), то ці доводи не заслуговують на увагу, оскільки у зазначених справах фактичні обставини не є тотожними (у справі №6-1269цс16 мало місце звільнення позивача у період тимчасової непрацездатності, у справі №761/19141/16-ц позивач заперечував написання заяви про звільнення, а відповідач оригінал цієї заяви не надав та послався на її втрату за невстановлених обставин), проте, у зазначених постановах зроблений подібний висновок про необхідність наявності взаємної згоди власника або уповноваженого ним органу та працівника щодо анулювання домовленості про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України. Крім того, ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про здійснення на неї тиску з боку відповідача при написанні заяви про звільнення за згодою сторін, таких обставин не встановлено судом.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Оскільки, відсутні підстави для задоволення позовних вимог щодо поновлення позивача на роботі, відповідно, відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, які є похідними вимогами від вимоги про поновлення на роботі, в разі незаконного звільнення працівника.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, колегія дійшла висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення місцевого суду без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді І.А. Єлізаренко

О.В. Свистунова