ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/449/16Головуючий у 1-й інстанції Грицай К.М.
Провадження № 22-ц/817/323/22 Доповідач - Хома М.В.
Категорія - 304090000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2022 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючої - Хома М.В.

суддів - Гірський Б. О., Бершадська Г. В.,

секретар - Панькевич Т.І.

з участю представника ОСОБА_1 - адвоката Осіва П.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - Осіва Павла Володимировича на заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 квітня 2016 року, ухвалене суддею Грицай К.М. у цивільній справі №607/449/16 за позовом публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

В січні 2016 року ПАТ "Універсал Банк" звернулось до суду із вказаним позовом, який обґрунтовано тим, що 20 грудня 2007 року між відкритим акціонерним товариством "Універсал Банк" (правонаступником якого є ПАТ "Банк Універсальний") та ОСОБА_3 було укладено Генеральний договір про надання кредитних послуг №BL866 з кредитуванням в межах ліміту, що дорівнює 70 000,00 доларів США з терміном повернення коштів не пізніше 1 грудня 2027 року. В подальшому, між позивачем та ОСОБА_3 було укладено ряд Додаткових угод, в тому числі з метою реструктуризації заборгованості, і відповідно до яких змінювалась процентна ставка.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за Генеральним договором про надання кредитних послуг №BL866, 23 лютого 2015 року між ПАТ "Універсал Банк" та ОСОБА_1 було укладено договір поруки №BL866, згідно якого остання зобов`язалась відповідати за невиконання зобов`язань ОСОБА_3 , що виникли з кредитного договору.

На виконання умов укладеного між сторонами договору банк надав позивачу ОСОБА_3 кредитні кошти у сумі 70 000 доларів США. Відповідач ОСОБА_3 неналежно виконував свої договірні зобов`язання, внаслідок чого станом на 4.01.2016 року виникла прострочена заборгованість у сумі 9 763, 23 доларів США, з яких 1 772, 48 доларів США - сума простроченої заборгованості по кредиту та 7790, 75 доларів США - сума простроченої заборгованості по відсотках.

З врахуванням наведеного позивач просив стягнути солідарно із відповідачів прострочену заборгованість та відповідно до ч.2 ст. 1054 ЦК України вимагає достроково повернення частини позики, що залишилася, що разом станом на 4.01.2016 року складає 43 920,00 доларів США, з яких: 33 327,41 доларів США - частина кредиту, яка стягується достроково, 1 722,48 доларів США - прострочена заборгованість по сумі кредиту, 7 990,75 доларів США - сума простроченої заборгованості по відсотках, 829,36 доларів США - сума нарахованої пені, а також банк просив стягнути з відповідачів сплачений судовий збір у розмірі 15575,32 грн.

Заочним рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 квітня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в користь ПАТ "Універсал Банк" заборгованість за Генеральним договором про надання кредитних послуг №BL866 від 20 грудня 2007 року в сумі 43 920,00 доларів США (з яких: 33 327,41 доларів США частина заборгованості за кредитом, яка стягується достроково, 1 772,48 доларів США - прострочена заборгованість по сумі кредиту; 7 990,75 доларів США - сума простроченої заборгованості по відсоткам, 829,36 доларів США сума пені).

Стягнуто з ОСОБА_3 в користь ПАТ "Універсал Банк" понесені судові витрати в сумі 7787,66 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ПАТ "Універсал Банк" понесені судові витрати в сумі 7787,66 грн.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 січня 2022 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 квітня 2016 року відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Осів П.В. просить ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 січня 2022 року та заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 квітня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі. Вказує, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, зокрема:

ОСОБА_1 не була належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, а також їй не була вручена копія ухвали про відкриття провадження у справі разом з позовною заявою та доданими до неї документами;

положення п.5.3 додаткової угоди №BL866/BL866-K від 20.12.2007 року щодо сплати винагороди за відкриття кредитної лінії у розмірі 1% від суми ліміту кредитної лінії є незаконними та такими, що суперечать положенням частини четвертої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", а тому є нікчемними;

у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази отримання позичальником кредитних коштів. Наявний у матеріалах справи меморіальний ордер №022В11 від 21 грудня 2007 року не є таким доказом. Цей ордер не містить підпису позичальника ОСОБА_3 та в ньому наявні ознаки фальшивості, оскільки рішення про зміну організаційно-правової форми та назви банку з ВАТ "Універсал Банк" на ПАТ "Універсал Банк", що у меморіальному ордері зазначено як Банк платника та Банк одержувача було прийнято через шість місяців від дати складання меморіального ордера;

також у справі відсутні належні докази, що підтверджують розмір заборгованості, зокрема, первинні документи; наданий позивачем розрахунок заборгованості не є таким доказом;

крім цього, судом не враховано, що 19 серпня 2015 року банк пред"явив відповідачам письмову вимогу про погашення простроченої заборгованості, в разі невиконання якої у 30-денний строк банк буде вимагати дострокового повернення усієї суми заборгованості. Такими діями позивач змінив строк кредитування, та відповідно не мав права нараховувати відсотки, передбачені умовами кредитного договору, з 20 вересня 2015 року;

також відсутні підстави для стягнення пені після закінчення строку кредитування, тобто після 20.09.2015 року, однак банк нарахував та суд стягнув пеню за період до 4 січня 2016 року включно;

суд невірно застосував норми матеріального права, зокрема норми ст.ст. 1048 та 1054 ЦК України щодо стягнення відсотків поза межами строку кредитування.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ "Універсал Банк" просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Щодо доводів апелянта про відсутність доказів отримання позичальником кредитних коштів зазначає, що такі кошти були надані позичальнику шляхом їх списання із позичкового рахунку та перерахування їх на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_1 , доказом чого є меморіальний ордер. Розбіжність у назві банку ВАТ та ПАТ "Універсал Банк" пояснюється тим, що цей документ є внутрішньобанківським документом, був складений та існував в електронному вигляді, в момент його складання не потребується паперова копія. Даний ордер роздруковувався для суду уже в той час, коли банк був перейменований з ВАТ у ПАТ.

Окрім цього, 21.12.2007 року позичальник уже зі свого позичкового рахунку № НОМЕР_1 отримав готівкою суму кредитних коштів в розмірі 70 000 доларів США, що підтверджується його власноручним підписом на заяві на видачу готівки від 21.12.2007 року. Така заява містить ознаки банківської таємниці, а тому до позовної заяви не додавалася. Оскільки в апеляційній скарзі заперечується факт отримання готівкою суми кредитних коштів, тому банк надає заяву на видачу готівки апеляційному суду. Крім цього, банк просить врахувати, що позичальник не заперечує отримання ним кредитних коштів.

Заслухавши пояснення представника ОСОБА_1 - адвоката Осіва П.В., ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Враховуючи, що апеляційна скарга подана лише поручителем ОСОБА_1 , в той час як позичальник ОСОБА_3 не оскаржує даного рішення, тому колегія суддів переглядає рішення суду першої інстанції лише в частині вирішення позовних вимог, заявлених до ОСОБА_1 .

Відповідно до п.3 ч.3 ст. 367 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов"язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час та місце засідання суду (якщо таке повідомлення є обов"язковим), якщо такий учасник справи обгрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Згідно п.1 ч.1 ст. 280 ЦПК України, однією із умов ухвалення судом заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, є належне повідомлення відповідача про дату, час та місце судового засідання.

У матеріалах справи відсутні докази належного повідомлення ОСОБА_1 про судове засідання 20 квітня 2016 року. Наявний у справі конверт із направленою ОСОБА_1 на адресу АДРЕСА_1 та не врученою останній судовою повісткою, який повернутий Тернопільському міськрайонному суду 19.04.2016 року із відміткою "за закінченням терміну зберігання" , не може вважатись доказом належного повідомлення відповідача.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині вирішення позовних вимог, заявлених до учасника справи, що подає апеляційну скаргу - ОСОБА_1 , та ухвалення в цій частині нового судового рішення.

При вирішенні цих позовних вимог колегією суддів встановлено наступні обставини.

20 грудня 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником якого є позивач Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк», та відповідачем ОСОБА_3 було укладено Генеральний договір про надання кредитних послуг № ВL866 з кредитуванням в межах ліміту, що дорівнює 70 000,00 доларів США на термін до 01.12.2027 року з відсотковою ставкою 14% річних.

Пунктом 1.1.1 Генерального договору сторони обумовили, що умови і порядок, суми, строк і порядок виконання зобов`язань, розмір і порядок плати за кредитні послуги стосовно кожної кредитної послуги, в межах цього Генерального договору, оформляються додатковою угодою у формі окремої індивідуальної угоди, що укладаються в рамках цього договору і є невід`ємною частиною Генерального договору про надання кредитних послуг.

20 грудня 2007 року між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_3 була укладена Додаткова угода №BL866/BL866-K до Генерального договору про надання кредитних послуг №BL866 від 20.12.2007 року із змінами та доповненнями, відповідно до умов якої ОСОБА_3 отримав кредитні кошти в сумі 70 000 доларів США та зобов`язався прийняти, належним чином використати та повернути позивачу кредитні кошти та сплатити плату за користування кредитною лінією в порядку і на умовах, зазначених у даній індивідуальній угоді.

Згідно додатку №1 від 21 грудня 2007 року до Додаткової угоди №BL866/BL866-K до Генерального договору про надання кредитних послуг №BL866 від 20.12.2007 року, банк з метою обліку грошових зобов"язань позичальника за генеральним договором про надання кредитних послуг відкриває наступні рахунки: позичковий рахунок № НОМЕР_2 - для обліку заборгованості позивальника за наданим кредитом та нарахованими процентами та сплати позичальником кредиту та процентів на цей рахунок; надає позичальнику кредит шляхом списання коштів із вказаного позичкового рахунку та перерахування їх на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_1 .

Згідно меморіального ордеру №022В11 від 21 грудня 2007 року, кредитні кошти у сумі 70 000 доларів США надані ОСОБА_3 .

З моменту виникнення кредитних правовідносин між сторонами були укладенні ряд додаткових угод, відповідно до умов яких сторони змінювали розміри відсоткових ставок за користування кредитними коштами та періоди їх застосування, а саме: починаючи з 05.06.2013 року встановлена процентна ставка на рівні 8 % річних, починаючи з 01.12.2013 року - процентна ставка в розмірі 14,52 % річних (п. 1.3.2.1 додаткової угоди № 2 від 05.06.2013 року). З укладенням додаткової угоди № 3 від 05.06.2013 р. сторони домовились, що розмір плати за користування кредитними коштами без порушення встановлених строків погашення погашення кредиту не може перевищувати 14,52 % річних. 14.05.2014 року між сторонами була укладена Додаткова угода № 4 від 14.05.2014 року, відповідно до умов якої між сторонами були погоджені нові розміри відсоткових ставок, а саме: з 14.05.2014 року по 31.10.2014 року включно встановлюється процентна ставка в розмірі 8 % річних, а з 01.11.2014 року діє відсоткова ставка на рівні 11 % річних (п. 1.3.2.1 Додаткової угоди № 4 від 14.05.2014 року). 23.02.2015 року між сторонами була укладена Додаткова угода № 6, згідно якої внесли зміни та встановили, що за користування кредитними коштами у межах встановленого строку кредитування за цією Додатковою угодою з 23.02.2015 року по 31.01.2016 року встановлюється процентна ставка в розмірі 9% річних, а починаючи з 01.02.2016 року і до кінцевого терміну погашення на рівні 14,52 % річних. Крім того, з укладенням Додаткової угоди № 7 від 23.02.2016 року сторони домовились, що розмір плати за користування кредитними коштами без порушення встановлених строків погашення кредиту не може перевищувати 14,52 % річних.

В забезпечення виконання ОСОБА_3 зобов`язань, 23 лютого 2015 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 був укладений договір поруки, за умовами якого ОСОБА_1 зобов`язалась перед ПАТ «Універсал Банк» відповідати за невиконання зобов`язань ОСОБА_3 , що виникли з кредитного договору, укладеного між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_3 , в повному обсязі, як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому (п.1.1 Договору поруки). ОСОБА_1 відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і Боржник, за всіма зобов`язаннями останнього за Кредитним договором, включаючи повернення основної суми боргу, сплати процентів, комісій, відшкодування збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій (п. 1.3. Договору поруки). Відповідальність Боржника і Поручителя є солідарною (п. 1.4. Договору поруки). Крім того, п. 2.1 Договору поруки передбачено, що у випадку невиконання Боржником зобов`язань за Кредитним договором, банк має право пред`явити свої вимоги безпосередньо до Поручителя, які є обов`язковими до виконання.

Позичальник ОСОБА_3 належним чином не виконував свої зобов`язання згідно умов кредитного договору, внаслідок чого станом на 19.08.2015 року виникла прострочена заборгованість за кредитом у сумі 1772, 48 доларів США та нарахованими процентами у сумі 5822, 03 долари США.

20 серпня 2015 року позивач направив відповідачам рекомендованим відправленням письмові вимоги- повідомлення від 19 серпня 2015 року про усунення порушень кредитного договору та необхідність в 30-денний термін сплатити прострочену заборгованість та проценти. У випадку невиконання вимоги термін повернення кредиту вважається банком таким, що настав достроково, на 31 день з моменту отримання цієї вимоги.

Оскільки вимога не була виконана позичальником та поручителем, банк просив стягнути прострочену заборгованість та проценти, а також повернути достроково усю суму наданого кредиту, що разом станом на 4.01.2016 року складає 43 920,00 доларів США, з яких:

33 327,41 доларів США - частина заборгованості за кредитом, яка стягується достроково;

1 772,48 доларів США - прострочена заборгованість по сумі кредиту;

7 990,75 доларів США - сума простроченої заборгованості по відсотках;

829,36 доларів США - пеня.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частина перша статті 554 ЦК України).

За таких обставин наявні підстави для стягнення з поручителя ОСОБА_1 солідарно з позичальником ОСОБА_3 1 772,48 доларів США простроченої заборгованості по сумі кредиту та 33 327,41 доларів США - частини заборгованості за кредитом, яка стягується достроково.

Що ж стосується стягнення нарахованих процентів за користування кредитним коштами та пені станом на 4.01.2016 року, то така вимога до ОСОБА_1 підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних мотивів.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, про що зазначено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12, пункти 48-55, 66-68, 83).

Оскільки 19.08.2015 року банком була пред"явлена вимога про дострокове повернення усієї суми кредиту, тому відсутні підстави для нарахування процентів після спливу 30-денного строку з моменту отримання відповідачами цієї вимоги.

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що проценти безпідставно нараховувались банком після вимоги про дострокове повернення кредиту аж до 4.01.2016 року, тому позовні вимоги до ОСОБА_1 в частині стягнення процентів за користування кредитними коштами підлягають до часткового задоволення, слід стягнути із ОСОБА_1 солідарно із ОСОБА_3 проценти за користування кредитними коштами у сумі 6 292, 93 долари США.

Так як відсутні підстави для стягнення процентів у зв"язку з пред"явленням вимоги про дострокове повернення кредиту, тому також немає підстав для нарахування пені на несплачені проценти за період з 21.09.2015 року по 4.01.2016 року, а тому в цій частині позовні вимоги до ОСОБА_1 підлягають до часткового задоволення, до стягнення підлягає 716, 01 доларів США пені.

Щодо вимог ч.2 ст. 554 ЦК України про обсяг відповідальності поручителя щодо відсотків та пені слід зазначити, що позичальник ОСОБА_3 не оскаржував судового рішення про стягнення з нього заборгованості за кредитом, в тому числі нарахованих відсотків та пені, рішення в цій частині вступило у законну силу, а тому при апеляційному перегляді перевірялися підстави для стягнення відсотків та пені та їх розмір виключно з поручителя ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги про те, що положення п.5.3 додаткової угоди №BL866/BL866-K від 20.12.2007 року щодо сплати винагороди за відкриття кредитної лінії у розмірі 1% від суми ліміту кредитної лінії є незаконними та такими, що суперечать положенням частини четвертої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", а тому є нікчемними; у зв"язку з нікчемністю цього пункту наданий банком розрахунок не є вірним, колегія суддів оцінює критично, так як відсутні підстави вважати, що вказана винагорода за відкриття кредитної лінії у розмірі 1% від суми ліміту кредитної лінії була отримана банком за рахунок наданих ОСОБА_3 кредитних коштів.

Кредитні кошти у сумі 70 000 доларів США були надані позичальнику в іноземній валюті, в той час як із змісту п.5.3 додаткової угоди №BL866/BL866-K від 20.12.2007 року вбачається, що винагороду за відкриття кредитної лінії позичальник сплачує в національній валюті шляхом договірного списання банком з поточного рахунку позичальника; при цьому позичальник доручає банку здійснити таке договірне списання коштів та зобов"язується забезпечити не пізніше дня встановлення ліміту кредитної лінії наявність грошових коштів на поточному рахунку позичальника у банку у валюті та у сумі, достатній для сплати такої винагороди.

Оскільки така винагорода була сплачена в національній валюті, не за рахунок кредитних коштів (які надані в іноземній валюті), тому відсутні підстави для зменшення суми заборгованості за кредитом на суму безпідставно сплаченої винагороди за нікчемними умовами додаткової угоди у межах вирішення даної справи.

Такий спір щодо безпідставного отримання банком коштів від позичальника як винагорода за надання кредиту може бути вирішений в окремому порядку у випадку звернення з відповідним позовом.

Доводи апеляційної скарги про те, що у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази отримання позичальником кредитних коштів; наявний у матеріалах справи меморіальний ордер №022В11 від 21 грудня 2007 року не є таким доказом; цей ордер не містить підпису позичальника ОСОБА_3 та в ньому наявні ознаки фальшивості, оскільки рішення про зміну організаційно-правової форми та назви банку з ВАТ "Універсал Банк" на ПАТ "Універсал Банк", що у меморіальному ордері зазначено як Банк платника та Банк одержувача було прийнято через шість місяців від дати складання меморіального ордера, колегія суддів також оцінює критично, враховуючи наступні мотиви.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв"язок доказів у їх сукупності.

Наданий позивачем меморіальний ордер №022В11 від 21 грудня 2007 року не є єдиним доказом, яким позивач підтверджує надання та фактичний розмір виданих кредитних коштів.

Наявні у даній справі докази у їх сукупності є достатніми для висновку про розмір отриманого кредиту саме 70 000 доларів США.

Із змісту п.1.1 наявної у справі додаткової угоди №2 від 5 червня 2013 року (т.1, а.с.38), підписаної ОСОБА_3 , вбачається, що сторони підтвердили, що у відповідності до додаткової угоди №BL866/BL866-K від 20 грудня 2007 року до договору банк надав позичальнику, а позичальник отримав кредит в сумі 70 000 доларів США.

Аналогічне підтвердження позичальником ОСОБА_3 суми отриманого кредиту - 70 000 доларів США, відображено у п.1.1 додаткової угоди №4 від 14 травня 2014 року (т.1, а.с.49), п.1.1 додаткової угоди №6 від 23 лютого 2015 року (т.1, а.с.60).

За таких обставин відсутні підстави для висновку про недоведеність розміру отриманих позичальником ОСОБА_3 кредитних коштів.

Доводи апеляційної скарги про те, що у справі відсутні належні докази, що підтверджують розмір заборгованості, зокрема, первинні документи; наданий позивачем розрахунок заборгованості не є таким доказом, колегія суддів також вважає безпідставними, так як відповідно до ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона зсилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідач ОСОБА_1 чи її представник не надали суду апеляційної інстанції жодних доказів, які б заперечили чи спростували наданий банком розрахунок, зокрема, виписку з рахунку, власний розрахунок, чи будь-які інші докази, а також не зазначили, у чому конкретно полягає неправильність наданого банком розрахунку.

При цьому колегія суддів також враховує, що розмір заборгованості, окрім наданого позивачем розрахунку, доводиться іншими наявними у матеріалах справи доказами.

Ряд додаткових угод, зокрема, додаткова угода №6 від 23 лютого 2015 року, констатує розмір простроченої та строкової заборгованості, а саме: станом на 23.02.2015 року прострочена заборгованість по кредиту за минулі періоди складає 1833, 60 доларів США, прострочена заборгованість по відсотках за минулі періоди - 3 763, 20 доларів США; строкова заборгованість по кредиту 62 828, 65 доларів США, сума нарахованих процентів 419, 53 доларів США.

Підписуючи додаткову угоду №6, ОСОБА_3 визнав саме такий розмір заборгованості.

Зазначені в додатковій угоді №6 суми заборгованості повністю співпадають із сумами простроченої заборгованості, вказаними станом на 23.02.2015 року у розрахунку заборгованості.

Оскільки за період після 23.02.2015 року до моменту подання позову позичальником було внесено 2 платежі по 30, 56 доларів США (разом 61, 12 доларів США) на погашення кредиту, тому зазначена у позовній заяві сума простроченої заборгованості по кредиту 1772, 48 доларів США повністю відповідає матеріалам справи (1833, 60 доларів США - 61, 50 доларів США =1722, 48 доларів США).

Аналогічно співпадають суми заборгованості по відсотках в додатковій угоді №6 від 23 лютого 2015 року та розрахунку заборгованості.

ОСОБА_1 не надала доказів про те, що після 23 лютого 2015 року на погашення та кредиту чи процентів були сплачені суми, які банк не відобразив та не врахував у розрахунку заборгованості.

За вказаних обставин розмір заборгованості доведений рядом належних та достатніх у їх сукупності доказів, які не спростовані ОСОБА_1 .

Оскільки позов задоволено на 96, 33%, тому з ОСОБА_1 слід стягнути на користь банку 7 501, 85 грн. сплаченого судового збору за подання позовної заяви (96, 33% від суми 7787, 66 грн.).

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 141, 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - Осіва Павла Володимировича - задовольнити частково.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 квітня 2016 року - скасувати в частині вирішення позовних вимог публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" до ОСОБА_1 .

Ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" до ОСОБА_1 про солідарне стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) солідарно з ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" (ЄРДПОУ 21133352, вул. Автозаводська, 54/19 м. Київ) заборгованість за Генеральним договором про надання кредитних послуг №BL866 від 20 грудня 2007 року в сумі 42 308, 83 доларів США (з яких: 33327,41 доларів США - частина заборгованості за кредитом, яка стягується достроково, 1772,48 доларів США - прострочена заборгованість по сумі кредиту; 6292, 93 доларів США - сума простроченої заборгованості по відсотках, 716, 01 доларів США - пеня).

У задоволенні решти позовних вимог до ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь ПАТ "Універсал Банк" понесені судові витрати за подання позовної заяви в сумі 7 501, 85 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 червня 2022 року.

Головуюча Хома М.В.

Судді Бершадська Г.В.

Гірський Б.О.