Справа № 283/2650/21
Провадження №2/283/58/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

01 грудня 2022 року м. Малин

Малинський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді Хомич В.М., секретар судового засідання Ільніцька С.В., за участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Тимошенка С.В., відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача адвоката Міхненка С.Д., третьої особи - приватного нотаріуса Тимошенко Н.С., розглянувши у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Коростенського нотаріального округу Тимошенко Надія Сергіївна, про визнання заповіту недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

21.10.2021 до Малинського районного суду Житомирської області звернулася ОСОБА_1 з позовом про визнання недійсним заповіту ОСОБА_3 , складеного 06.03.2018, посвідченого приватним нотаріусом Коростенського нотаріального округу Тимошенко Н.С. та зареєстрованого в реєстрі за №654, в обґрунтування якого зазначила, що 19.02.2008 її матір`ю було складено заповіт на користь ОСОБА_1 , згідно з яким вона заповідала останній належні на праві власності земельні ділянки, площами 1,8229 га та 1,7018 га, розташовані на території Слобідської сільської ради Малинського (нині Коростенського) району Житомирської області.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла. Після смерті матері позивач звернулася до приватного нотаріуса Тимошенко Н.С. з відповідною заявою про прийняття спадщини, проте реалізувати свої спадкові права ОСОБА_1 позбавлена можливості, оскільки за життя, 06.03.2018, ОСОБА_3 склала ще один заповіт №654 на користь брата - позивача ОСОБА_2 . Разом з цим, ОСОБА_1 є непрацездатною особою та має право на обов`язкову частку в майні спадкодавця.

Отже, позивач заперечує правову природу заповіту, оскільки їй відомо, що за життя ОСОБА_3 на останню чинився психологічний тиск зі сторони ОСОБА_2 та батька сторін - ОСОБА_4 з метою, щоб вона склала заповіт на корись сина (відповідача по справі), а не доньки. Крім того, після смерті ОСОБА_3 із заявою про прийняття спадщини до нотаріальних органів ніхто, крім позивача, не звертався. ОСОБА_1 вважає, що психологічний тиск з боку відповідача вплинув на волевиявлення ОСОБА_3 , оскільки воно не було вільним та не відповідало її дійсній волі. З підстав, передбачених ч.1 ст.231, ч.1 ст.216 ЦК України, з посиланням на норми ч.2 ст.1257 ЦК України, позивач просить суд визнати заповіт ОСОБА_3 від 06.03.2018 недійсним.

Процесуальні дії у справі.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.10.2021 головуючим суддею визначено Хомич В.М.

22.10.2021 з метою вирішення питання про відкриття провадження у справі у відповідності до ч.1 ст.187 ЦПК України судом направлено запит, відповідь на який отримана 08.11.2021.

Ухвалою від 15.11.2021 справу прийнято до провадження, визначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження, призначено підготовче судове засідання на 12 годину 30 хвилин 09.12.2021; задоволено клопотання позивача від 21.10.2021 про витребування доказів та витребувано у приватного нотаріуса Коростенського нотаріального округу Тимошенко Н.С. копію спадкової справи щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

30.11.2021 до суду надійшов відзив від представника відповідача адвоката Тимошенка С.В.

09.12.2021 підготовче судове засідання відкладено на 15 годину 30 хвилин 17.01.2022 за клопотанням представника позивача.

17.01.2022 закрито підготовче провадження; призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні на 14 годину 15 лютого 2022 року; задоволено клопотання позивача про виклик свідків, викликано у судове засідання з метою допиту у якості свідків: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ; задоволено клопотання відповідача про виклик свідків, викликано у судове засідання з метою допиту у якості свідків: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_4 .

11.02.2022 на виконання ухвали суду від 15.11.2021 від приватного нотаріуса Тимошенко Н.С. надійшли матеріали спадкової справи №57/2021, відкритої до майна померлої ОСОБА_3 .

15.02.2022 відкладено розгляд справи на 14 годину 17.03.2022 у зв`язку з необхідністю виклику третьої особи.

На підставі розпорядження Голови Верховного Суду від 10.03.2022 №4/0/9-22, в період часу з 10.03.2022 по 22.04.2022 включно, розгляд справ Малинським районним судом Житомирської області не проводився.

Після відновлення правосуддя судом розгляд справи №283/2650/21 був призначений на 14 годину 06.06.2022, який відкладено за клопотанням представника позивача на 14 годину 30.06.2022.

30.06.2022 розгляд справи не проводився у зв`язку з зайнятістю судді у кримінальному провадженні. Розгляд справи відкладено на 14 годину 22.07.2022.

22.07.2022 розгляд справи відкладено у зв`язку з хворобою представника відповідача учасників справи на 14 годину 30 хвилин 10.08.2022.

22.07.2022 розгляд справи не проводився у зв`язку з зайнятістю судді у кримінальному провадженні. Розгляд справи відкладено на 14 годину 28.09.2022.

28.09.2022 розгляд справи відкладено у зв`язку з неявкою учасників справи на 14 годину 03.11.2022.

03.11.2022 розгляд справи відкладено у зв`язку з неявкою третьої особи для її виклику на 14 годину 01.12.2022.

Позиція позивача та її представника.

В судовому засіданні позивач та її представник адвокат Тимошенко С.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 на підставі довіреності №179 від 07.12.2021, посвідченої директором Коростенського місцевого центру з надання безоплатної вторинної допомоги Грищенко Т.В., позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити з підстав, зазначених у заяві. Також у судовому засіданні ОСОБА_1 пояснила, що перебувала зі своєю матір`ю ОСОБА_3 у хороших близьких стосунках, як мати і донька, позивачка досить часто навідувалася до ОСОБА_3 , проте з батьком у неї були напружені відносини. У 2008 році її мати ОСОБА_3 склала на користь неї заповіт, яким розпорядилася, щоб земельні паї, які перебували у її власності успадкувала донька. В подальшому ОСОБА_3 жодного разу не зазначила, що склала у 2018 році заповіт на користь сина, ОСОБА_2 . З 14.01.2021 ОСОБА_3 хворіла та опинилася у лікарні у м. Коростені Житомирської області. Під час хвороби позивачка доглядала ОСОБА_3 , витрачала власні кошти на лікування останньої, адже батько допоміг фінансово, надавши грошові кошти у розмірі 5 тис. грн., чого було недостатньо. Брат не допомагав, коли матір лежала у лікарні у м. Коростень, лише по поверненню до м. Малина почав підтримувати. У ході того, як ОСОБА_1 доглядала матір у медичному закладі, остання сказала ОСОБА_1 , що має два будинки, проте ні в одному її не доглянуть. При цьому позивач не надала цим словам матері значення. Згодом позивачці зателефонувала подруга матері і повідомила, що остання оформила житловий будинок на ОСОБА_2 . ОСОБА_1 цікавилася у батька - ОСОБА_4 , навіщо він змусив матір скласти новий заповіт, на що він пояснив, що так треба було. Саме у нотаріуса позивачка дізналася про існування нового заповіту. При цьому ніхто і ніколи не інформував ОСОБА_1 про існування нового заповіту, оскільки це було не в інтересах батька та брата. Щодо психологічного тиску, позивач зазначила, що їй відомо, що останні півроку ОСОБА_2 та ОСОБА_4 чинили на ОСОБА_3 тиск, ОСОБА_4 постійно був присутній при спілкуванні ОСОБА_1 з матір`ю. Такі дії вчинялися батьком для того, щоб ОСОБА_3 не повідомила доньці чогось зайвого. Також, на думку позивача, психологічний тиск полягав у тому, що ОСОБА_4 увесь час наголошував ОСОБА_3 про те, що у їх сина немає нічого з майна, ОСОБА_3 боялася відповідача. Відповідач також вчиняв моральний тиск на ОСОБА_3 . Про це позивачці стало відомо зі слів наразі вже покійної подруги покійної матері. При цьому ОСОБА_1 зазначила, що матір увесь час розповідала своїм подругам, що земельні паї будуть належати після її смерті доньці. Очевидцем того, що якась стороння особа змушувала ОСОБА_3 скласти 06.03.2018 заповіт позивач прямо не була, проте мали місце випадки, коли вона бачила ОСОБА_3 заплаканою після сутички з ОСОБА_4 . Також ОСОБА_3 жалілася подрузі, що їй немає життя у будинку з родиною, що її примусили скласти заповіт на користь ОСОБА_2 . Вважає, що брат намовляв батька, а батько тиснув на матір.

Також, позивач зазначила, що покійна бабуся мала у своїй власності житловий будинок, який був розділений між двома її доньками. В одній частині будинку вели господарство ОСОБА_3 разом з ОСОБА_4 . В подальшому, коли ОСОБА_1 вийшла заміж, то батьки подарували їй цю Ѕ частку домоволодіння. У даному будинку позивач проживає і на даний час. Також батьки придбали відповідачу дачний будинок у с.Лумля Коростенського району за кошти батька, ОСОБА_10 .

Позиція відповідача та його представника.

В судовому засіданні відповідач та його представник - адвокат Міхненко С.Д., який діє в інтересах ОСОБА_2 на підставі договору про надання правової допомоги б/н від 01.08.2022, заперечили у повному обсязі щодо позовних вимог ОСОБА_1 , просили відмовити у їх задоволенні у зв`язку з його безпідставністю та необгрунтованістю. Також свої заперечення щодо позовних вимог ОСОБА_1 представник виклав у відзиві від 30.11.2021, згідно з яким вважає спірний заповіт від 06.03.2018 дійсним, законним та таким, що був складений з дотриманням норм ст.1234, ч.3 ст.1247, ч.1 ст.1248 ЦК України. Підстав для встановлення недійсності заповіту не встановлено, адже ОСОБА_3 вчинила заповіт, повністю розуміючи значення своїх дій, добровільно, без застосування насильства чи примусу, перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті. Заповіт до підписання доведений до відома заповідувача, прочитаний останньою уголос та власноруч підписаний нею у нотаріуса.

Також, у ході судового розгляду відповідач ОСОБА_2 пояснив, що за життя ОСОБА_3 казала йому фразу, що якщо донька дізнається про існування нового заповіту на користь сина, то жити їй не дасть". Саме через поведінку доньки у ОСОБА_3 стався серцевий напад, через який вона потрапила до лікарні у м. Коростень. Мав місце випадок, коли ОСОБА_3 звернулася з відповідною заявою до правоохоронних органів, оскільки не могла знайти свої документи щодо права власності на земельні паї. Жодного тиску відповідач на матір не чинив, він був з батьками у хороших відносинах, допомагав їм по господарству. В свою чергу позивачка постійно мала претензії до ОСОБА_3 , постійно щось вимагала у останньої. Коли ОСОБА_3 14.01.2021 потрапила до лікарні, то ОСОБА_1 вже дізналася про існування нового заповіту. ОСОБА_1 почала кричати, що якщо на ОСОБА_2 оформлене майно, то, у такому разі, нехай він сам і доглядає матір. В подальшому ОСОБА_1 почала пропонувати матері, щоб вона склала новий заповіт на її користь, що привезе у лікарню нотаріуса і у такому разі вона буде здійснювати за нею догляд. Проте ОСОБА_3 не мала наміру складати заповіт на користь доньки.

Щодо існування заповіту 2008 року відповідач зазначив, що дізнався про це лише через років п`ять після його складення. Ініціатором заповіту, складеного у 2018 році, були обоє батьків. Також вони мали намір земельні паї поділити на трьох дітей: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

Позиція третьої особи.

Приватний нотаріус Тимошенко Н.С. в судовому засіданні повідомила, що позовні вимоги не підтримує, заповіт був оформлений законно, згідно з діючим законодавством. На запитання пояснила, що ОСОБА_3 під час складання заповіту безпосередньо до неї в кабінет заходили одна, мала при собі документи - паспорт і код, поводила себе спокійно, адекватно відповідала на поставлені нотаріусом запитання, зокрема, повідомила, що має троє дітей, що вже складала заповіт на дочку, але все обдумала і вирішила скласти новий. ОСОБА_3 була дієздатною, чітко висловила свою волю, а тому у нотаріуса не було жодних підстав відмовити у посвідченні заповіту.

Встановлені судом обставини.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Малині Житомирської області померла ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , актовий запис №157 (а.с.14), після смерті якої відкрилася спадщина на все належне спадкодавцю за життя майно.

Позивач та відповідач є дітьми померлої, про що свідчать свідоцтво про народження ОСОБА_14 серії НОМЕР_2 (а.с.11) та свідоцтво про народження ОСОБА_2 серії НОМЕР_3 (а.с.58). Після реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище з « ОСОБА_15 » на « ОСОБА_16 », що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим повторно серії НОМЕР_4 (а.с.10).

Згідно з довідкою до акта огляду МСЕК серії 12ААВ №014813, ОСОБА_1 має інвалідність ІІІ групи загального захворювання (а.с.9).

За життя 19.02.2008 ОСОБА_3 склала заповіт на користь доньки - ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Малинського районного нотаріального округу Житомирської області Януш Л.О., зареєстрований в реєстрі за №825. Згідно з даним заповітом ОСОБА_3 заповіла позивачці належні їй на праві власності земельні ділянки, площами 1,8229 га та 1,7018 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовані на території Слобідської сільської ради Малинського (нині Коростенського) району Житомирської області. При цьому зміст ст.ст.1233-1236,1238,1241,1245,1247-1248,1254,1257 ЦК України ОСОБА_3 був роз`яснений; заповіт записаний зі слів ОСОБА_3 нотаріусом за допомогою загальноприйнятих технічних засобів в приміщенні за адресою розташування робочого місця приватного нотаріуса о 11 год. 50 хв.; заповіт прочитаний ОСОБА_3 вголос та підписаний нею власноруч (а.с.12).

06.03.2018 ОСОБА_3 було складено інший заповіт на користь сина - ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Малинського районного нотаріального округу Житомирської області Тимошенко Н.С., зареєстрований в реєстрі за №654. Згідно з даним заповітом ОСОБА_3 заповіла відповідачу все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все, що їй належатиме на день смерті і на що вона за законом матиме право. При цьому зміст ст.ст.1235,1236,1241,1245,1254,1307 ЦК України ОСОБА_3 був роз`яснений; заповіт записаний зі слів ОСОБА_3 нотаріусом за допомогою загальноприйнятих технічних засобів в приміщенні за адресою розташування робочого місця приватного нотаріуса о 12 год. 00 хв.; заповіт прочитаний ОСОБА_3 вголос та підписаний нею власноруч; особу ОСОБА_3 встановлено, її дієздатність перевірено (а.с.53).

Відповідно до довідки КП «Добробут» №784 від 29.03.2021, ОСОБА_3 на день своєї смерті проживала та була зареєстрована в АДРЕСА_1 . Разом з нею за вказаною адресою проживали та були зареєстровані: чоловік - ОСОБА_4 , 1937 р.н., син - ОСОБА_2 , 1969 р.н. (а.с.54).

За заявою ОСОБА_2 про прийняття спадщини від 02.04.2021 приватним нотаріусом Тимошенко Н.С. була заведена спадкова справа №57/2021 до майна померлої ОСОБА_3 (а.с.48-92). Згідно з вказаною заявою зазначено, що ОСОБА_3 залишила заповіт від 06.03.2018, зареєстрований в реєстрі за №654 на користь ОСОБА_2 , а тому на підставі цього він приймає спадщину.

26.08.2021 ОСОБА_1 було подано заяву про прийняття спадщини приватному нотаріусу Тимошенко Н.С. Згідно із заявою, ОСОБА_1 зазначає, що їй відомо, що відповідно до ст.1241 ЦК України вона, як непрацездатна особа за віком, має право на обов`язкову частку, у зв`язку з чим вона приймає вказану частку.

01.09.2021 чоловіком спадкодавця ОСОБА_4 було подано заяву приватному нотаріусу Тимошенко Н.С., згідно з якою він відмовився від спадщини, в тому числі від обов`язкової частки, на користь ОСОБА_2

07.10.2021 чоловіком спадкодавця ОСОБА_4 було подано заяву приватному нотаріусу Тимошенко Н.С., згідно з якою він просив видати йому свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя, а саме на Ѕ частку житлового будинку з господарськими будівлями в АДРЕСА_1 та Ѕ частку присадибної земельної ділянки кадастровий номер :01:002:0294.

07.10.2021 приватним нотаріусом Тимошенко Н.С. було видано на ім`я ОСОБА_4 свідоцтво про право власності, зареєстроване в реєстрі за №4179, на Ѕ частку у праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями, розташований в АДРЕСА_1 (а.с.89). Також 07.10.2021 приватним нотаріусом було видано свідоцтво про право власності, зареєстроване в реєстрі за №4180, на Ѕ частку у праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу, а саме: земельної ділянки кадастровий номер :01:002:0294, розташованої в АДРЕСА_1 (а.с.91). Право часткової власності ОСОБА_4 на вищезазначені об`єкти нерухомого майна зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с.90, 92).

Допитана за клопотанням позивача в якості свідка ОСОБА_5 надала показання про те, що ОСОБА_1 є її матір`ю. Їй відомо, що ОСОБА_3 постійно жалілася на свого сина - ОСОБА_2 , зокрема, що останній їй не допомагає. Щодо складання заповіту у 2018 році свідку нічого невідомо, а про існування заповіту 2008 року ОСОБА_5 знала. Разом з цим, свідок зазначила, що умовою заповіту було те, що земля належатиме ОСОБА_1 , а орендна плата ділитиметься порівну на трьох дітей. Щодо того, кому буде належати житловий будинок, свідку не відомо. Щодо застосування до ОСОБА_3 психологічного тиску зі сторони відповідача, то свідку також нічого не відомо. В сім`ї ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були часті сварки, бабуся плакала, але не жалілася ОСОБА_5 на відносини з чоловіком.

Допитаний за клопотанням позивача в якості свідка ОСОБА_10 надав показання про те, що є рідним братом ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Відносини з сестрою і братом у нього були нормальні, проте з 02.08.2021 відносини з відповідачем погіршилися, вони більше не спілкуються. З матір`ю у ОСОБА_10 були хороші відносини, оскільки остання до всіх своїх дітей ставилася однаково. Про відносини з батьком свідок відмовився відповідати. Про існування заповіту від 2018 року свідок дізнався у серпні 2021 року, оскільки нотаріус йому повідомив, що заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 подала ОСОБА_1 і є заповіт на користь ОСОБА_2 . В свою чергу ОСОБА_10 заяву не подавав. Свідок зазначив, що останні роки свого життя через оформлення будинку ОСОБА_3 жалілася на ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , оскільки вони примушували її оформити будинок на користь сина. Коли ОСОБА_3 хворіла, то він відвідував її у м. Коростені лише одного разу. Також свідок зазначив, що після складення заповіту у 2018 році ОСОБА_3 стала нервова, у неї погіршився стан здоров`я. Також свідок зазначив, що мати довела йому до відома, що склала заповіт у 2008 році на користь ОСОБА_1 , проте, фактично мала на увазі, щоб доходи із земельного паю ділилися між трьома дітьми.

Допитаний за клопотанням позивача в якості свідка ОСОБА_7 надав показання про те, що ОСОБА_1 є його матір`ю. Свідок пояснив, що про заповіт 2018 року йому нічого не було відомо, лише після звернення ОСОБА_1 до нотаріуса родина дізналася про цей документ. Про заповіт 2008 року ОСОБА_7 було відомо. Між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 були нормальні відносини. Щодо психологічного тиску, який чинився на ОСОБА_3 , то свідку нічого не відомо, однак зазначив, що конфлікти між бабусею та ОСОБА_4 мали місце, про це знає від сусідів. На думку свідка, останній заповіт не відповідав волі ОСОБА_3 . Також свідок розповів про випадок, коли ОСОБА_3 мала намір подавати заяву до правоохоронних органів через майно, а саме земельні паї, проте суть конфлікту ОСОБА_7 не відома.

Допитана за клопотанням позивача в якості свідка ОСОБА_6 надала показання про те, що перебуває у цивільному шлюбі з братом позивача та відповідача ОСОБА_10 . Щодо заповіту 2018 року ОСОБА_6 нічого невідомо, вона дізналася про його існування вже після смерті ОСОБА_3 . Свідок зазначила, що ОСОБА_3 їй казала фразу, що "вона має два будинки, проте ні в одному не помре господаркою". Також приблизно за півроку до смерті ОСОБА_3 особисто розповідала ОСОБА_6 , що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 змушують її скласти заповіт, при цьому їй ніхто не допомагає по господарству. Також свідок зазначила, що їй відомо, що земельні паї ОСОБА_3 мала намір залишити ОСОБА_1 . Також ОСОБА_3 казала, що для неї всі її діти однакові і вона хоче, щоб все майно було розділене між ними порівну. Відносини між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були нормальні, але у сім`ї все вирішував чоловік.

Допитана за клопотанням відповідача в якості свідка ОСОБА_8 надала показання про те, що є цивільною дружиною ОСОБА_2 . Про те, що будинок буде належати ОСОБА_2 , його мати - ОСОБА_3 говорила з самого початку знайомства свідка з померлою, тобто з 2000 року. Декілька років тому ОСОБА_3 сказала ОСОБА_8 , що складатиме заповіт, згідно з яким зробить розпорядження щодо житлового будинку на користь сина ОСОБА_2 , проте деталі остання у ОСОБА_3 не розпитувала, оскільки думала, що заповіт вже давно був складений. Жодних скарг від ОСОБА_3 щодо застосування до неї будь-якого психологічного тиску свідок не чула. Взаємовідносини між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 були хороші, свідком конфліктів ОСОБА_8 ніколи не була. Щодо існування заповіту 2008 року ОСОБА_8 нічого невідомо.

Допитана за клопотанням відповідача в якості свідка ОСОБА_9 надала показання про те, що сторони по справі їй знайомі, вони є дітьми її кумів. Також ОСОБА_9 мала близькі відносини з покійною ОСОБА_3 , вони все життя були подругами. Свідок зазначила, що ОСОБА_3 раніше говорила їй, що хату відписала синові - ОСОБА_2 , за землю свідкові нічого не відомо. ОСОБА_3 казала свідкові, що ОСОБА_11 дали хату, ОСОБА_17 купили, хоч і стару, а свою хату відписала ОСОБА_12 .

Допитаний за клопотанням відповідача в якості свідка ОСОБА_4 надав показання про те, що є чоловіком спадкодавця - ОСОБА_3 та батьком сторін по справі. Майже 60 років він прожив з ОСОБА_3 разом, мають трьох дітей, яких виростили і одружили. Після того, як донька - ОСОБА_1 вийшла заміж, то він з дружиною залишили їй батьківський будинок, а собі побудували інший; коли син - ОСОБА_10 одружився, то йому купили та відремонтували будинок; ОСОБА_2 при цьому залишився проживати у батьків і був зареєстрований там. Щодо заповіту 2008 року свідку нічого невідомо, а от заповіт 2018 року - це була ініціатива від ОСОБА_3 , він був узгоджений між свідком та ОСОБА_3 на користь сина ОСОБА_2 , оскільки у останнього не було власного помешкання. ОСОБА_3 склала заповіт у 2018 році з власної волі. Щодо розпорядження ОСОБА_3 земельними паями, то ОСОБА_4 не мав до цього ніякого стосунку, дружина сама так вирішила. Відносини з ОСОБА_1 у ОСОБА_4 нормальні. З дружиною також у ОСОБА_4 були хороші стосунки. Свідок зазначив, що нотаріусом все було роз`яснено ОСОБА_3 та йому щодо заповітів у 2018 році. До нотаріуса їх возив син - ОСОБА_2 .

Оцінка аргументів сторін та норми права, застосовані судом.

Між сторонами виник спір щодо визнання недійсним заповіту.

Відповідно до положень ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно вимог ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Заповіт, згідно з ст. 1233 ЦК України це особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Положеннями ст. 1234 ЦК України визначено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Законодавчо закріпленими вимогами до оформлення заповіту є складення у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення; особисте підписання заповідачем (ст.1247 ЦК України). Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу.

Стаття 1257 ЦК України передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Таке ж положення міститься і у частині третій статті 203 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до роз`яснень п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочини, якщо в книзі шостій ЦК України немає відповідного правила.

Положення ст. 202, ч. 3 ст. 203 ЦК України, які поширюються на заповіт, як на односторонній правочин, дійсно передбачають, що дії заповідача, спрямовані на досягнення певного результату, мають об`єктивно відображати його внутрішню волю і що таке волевиявлення повинно бути вільним.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду в п.18 постанови Пленуму Верховного Суду від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування» за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров`я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними.

Із змісту наведених норм права вбачається, що дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі.

Позовні вимоги про визнання заповіту недійсним обґрунтовано тим, що на ОСОБА_3 чинився психічний тиск для вчинення заповіту на користь відповідача.

Недійсність заповіту врегульовано статтею 1257 ЦК України, частиною 2 даної норми права передбачено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

У ході судового розгляду справи судом було встановлено, що ОСОБА_3 за життя було складено два заповіти: 19.02.2008 на користь своєї доньки ОСОБА_1 , другий 06.03.2018 на користь сина ОСОБА_2 . Матеріалами спадкової справи №57/2021 підтверджується, що після смерті ОСОБА_3 з заявами про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Тимошенко Н.С. звернулися ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та чоловік померлої ОСОБА_4 . Отже, згідно із спадковою справою, спадкоємці реалізували свої спадкові права після смерті ОСОБА_3 наступним чином:

- ОСОБА_1 було подано заяву про прийняття заяву про прийняття нею обов`язкової частки у спадщині як непрацездатною особою;

- ОСОБА_2 було подано заяву про прийняття спадщини на підставі заповіту від 06.03.2018, складеного на його користь. Свідоцтво про спадщину ОСОБА_2 не отримав, оскільки 21.09.2021 ОСОБА_1 звернулася до нотаріуса із заявою про заборону вчинення нотаріальних дій у зв`язку з наміром оскаржувати у судовому порядку правомірність заповіту від 06.03.2018;

- ОСОБА_4 було подано заяву про відмову від спадщини, в тому числі від обов`язкової частки у спадщині на користь сина ОСОБА_2 . В подальшому ОСОБА_4 було подано заяву про видачу свідоцтв про право власності на Ѕ частку в спільному майні подружжя. 07.10.2021 на ім`я ОСОБА_4 були видані Свідоцтва про право власності, зареєстровані в реєстрі за №4179 та №4180.

У ході складання заповіту від 06.03.2018 особу ОСОБА_3 нотаріусом було встановлено, її дієздатність перевірено, заповіт записаний нотаріусом зі слів самої ОСОБА_3 , він прочитаний останньою в голос та власноручно підписаний у присутності нотаріуса; у спірному заповіті вказано про те, що заповідачу роз`яснено зміст ст.ст.1235,1236,1241,1245,1254,1307 Цивільного кодексу України. Отже, на час складання заповіту ОСОБА_3 не була визнана судом недієздатною, її дієздатність не була обмежена, а тому вона, як фізична особа, мала передбачене статтею 1234 ЦК України право на складання заповіту. ОСОБА_3 ,як заповідач призначила своїм спадкоємцем сина ОСОБА_2 , заповітом охоплено права та обов`язки, які заповідачу належали на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які могли їй належати у майбутньому, що відповідає положенням частини 1 статті 1235, частини 1 статті 1236 ЦК України. Заповіт ОСОБА_3 складений у письмовій формі, посвідчений нотаріусом, що відповідає вимогам частини 1 статті 1248 ЦК України; заповіт складений у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання, заповіт підписаний відповідно до частини 4 статті 207 ЦК України. Згідно з положеннями ст. 1247 ЦК України загальними вимогами до форми заповіту є складання заповіту в письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт повинен бути особисто підписаний заповідачем та посвідчений нотаріусом або іншими посадовими особами, службовими особами, визначеними в статтях 1251-1252 цього Кодексу, і зареєстрований у Спадковому реєстрі. Зазначені вимоги закону при посвідченні заповіту 06.03.2018 дотримано. Обставини, з якими частина 1 статті 1257 ЦК України пов`язує нікчемність заповіту, відсутні, оскільки заповіт є таким, що складений ОСОБА_3 , як особою, яка мала на це право, заповіт є таким, що складений з дотриманням вимог щодо його форми та посвідчення.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, з врахуванням вимог ст. 89 ЦПК України, що жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення, судом встановлено, що розпорядження ОСОБА_3 , висловлене нею у заповіті від 06.03.2018, вона вчинила у момент, коли могла в повному обсязі розуміти значення своїх дій та керувати ними, оскільки досліджені в судовому засіданні матеріали справи не спростовують жодним чином дану обставину та не підтверджують вчинення психічного тиску сторонніми особами на заповідувача. Оцінюючи показання свідків, допитаних у судовому засіданні, суд зазначає, що жоден із свідків не вказав на жоден факт вчинення тиску на ОСОБА_3 зі сторони відповідача чи ОСОБА_4 для вчинення нею оскаржуваного заповіту. Разом з цим, враховуючи, що свідки є родичами (сином, внуками) та близькими особами (невістками, подругою), вони є обізнаними щодо взаємовідносин між спадкодавцем та її чоловіком і дітьми.

Жодних письмових доказів, які б свідчили, що ОСОБА_3 зверталася до правоохоронних органів з приводу психологічного насилля над нею ОСОБА_2 , ОСОБА_4 суду не надано.

Також суд звертає увагу, що заповіт було вчинено за три роки до смерті ОСОБА_3 , а тому вона, якби мала бажання змінити своє волевиявлення, могла б скласти інший заповіт, однак цього не зробила.

Таким чином, стороною позивача належними та достовірних доказами не доведено ту обставину, що під час складання заповіту волевиявлення ОСОБА_3 не було вільним і не відповідало її внутрішній волі, що вона не мала наміру на складання заповіту такого змісту.

Непогодження позивача з волевиявленням спадкодавця, при відсутності належних та достовірних доказів на підтвердження своїх тверджень, не є підставою для визнання заповіту недійсним.

З врахуванням викладених обставин, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити у зв`язку з його необгрунтованістю.

Розподіл судових витрат.

Оскільки у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі, то у відповідності до ст.141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача та відшкодуванню не підлягають. Таким чином судові витрати слід вважати фактично понесеними.

Керуючись ст.ст. 12,13,23,76,81,141,258,259,265,273,354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Коростенського нотаріального округу Тимошенко Надія Сергіївна, про визнання заповіту недійсним відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного суду протягом 30 днів з дня виготовлення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 05.12.2022.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Коростенського районного нотаріального округу Житомирської області Тимошенко Надія Сергіївна, адреса офісу: Житомирська область, м. Малин, вул. Винниченка, 20.

Суддя В. М. Хомич