Справа № 603/321/22
Провадження № 2/603/153/2022
"20" грудня 2022 р. м.Монастириська
Монастириський районний суд Тернопільської області в складі:
головуючого - судді Галіяна І.М.
секретаря судового засідання Б`єля Д.С.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу
представник позивача: адвокат Мізик Сергій Іванович
третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Монастириської міської ради
предмет позову: розірвання шлюбу,
І. Короткий зміст позовних вимог.
ОСОБА_1 звернулася в Монастириський районний суд Тернопільської області з вимогою до відповідача ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та залишення неповнолітніх дітей проживати з позивачем.
В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що 03.01.2020 року в Івано-Франківському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), сторони зареєстрували шлюб, актовий запис №12.
За час перебування в шлюбі в подружжя народилося двоє дітей: син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В позовній заяві зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося, одруження виявилось невдалим, оскільки відповідач взагалі не цікавився ні її життям ні життям дітей, не приймав участі у вирішенні сімейних побутових проблем, не проявляв піклування чи турботи, періодично зловживав алкогольними напоями, що призводило до негідної чоловіку та батькові поведінки. На даний час ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання остаточно припинено, а тому переконана, що сенсу підтримувати сімейні відносини немає та вважає, що спільне проживання та збереження шлюбу неможливі.
ІІ. Процесуальні рішення в справі.
Ухвалою судді Монастириського районного суду Тернопільської області від 22.08.2022 року позовну заяву прийнято до свого провадження, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін.
16.11.2022 року ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Монастириської міської ради.
20.12.2022 року ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області постановлено рішення про проведення заочного розгляду даної цивільної справи на підставі наявних у справі доказів.
ІІІ. Позиції сторін.
У зв`язку з неможливістю подальшого спільного проживання в шлюбі позивач ОСОБА_1 просить укладений 03.01.2020 року в Івано-Франківському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) між нею та ОСОБА_2 шлюб розірвати.
Протягом п`ятнадцяти днів відповідачем до початку розгляду справи по суті не було подано: заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з обґрунтуванням причин такого заперечення та відзиву на позовну заяву.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, проте представником позивача через канцелярію Монастириського районного суду Тернопільської області подано заяву в якій просить розгляд справи проводити в його відсутності та без участі позивача, позовні вимоги підтримує повністю, проти винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, хоча судом вживались заходи для належного повідомлення відповідача про день, час та місце розгляду справи за останнім відомим суду місцем реєстрації (проживання), про причини неявки суд не повідомив, правом на подачу відзиву на позовну заяву не скористався та суду його не надіслав.
Згідно з п.1 ч. 3, ч. 4 ст. 223 ЦПК України, неявка в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), а тому суд, дослідивши матеріали справи не вбачає підстав для відкладення справи і вважає можливим розглянути її на підставі наявних в матеріалах справи доказів.
Представник третьої особи органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Монастириської міської ради в судове засідання не з`явився, суду надав заяву в якій просить дану справу розглянути без участі представника органу опіки та піклування виконавчого комітету Монастириської міської ради та подав висновок щодо визначення місця проживання дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
Відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи.
Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
ІV. Фактичні обставини встановлені судом.
Судом встановлено, що 03.01.2020 року в Івано-Франківському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) сторонами зареєстровано шлюб, актовий запис №12, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 виданого 03.01.2020 року.
За час перебування в шлюбі в подружжя народилося двоє дітей: син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 26.03.2020 року та дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 18.08.2021 року.
Сторони по справі спільного господарства не ведуть, сумісне проживання остаточно припинено, шлюб носить формальний характер, позивач настоює на розірванні шлюбу, миритися не бажає.
Згідно висновку органу опіки і піклування виконавчого комітету Монастириської міської ради, щодо визначення місця проживання дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , виконавчий комітет Монастириської міської ради вважає за доцільне визначити місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю дітей ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 . Також, в даному висновку зазначено, що батько дітей ОСОБА_2 у письмовій згоді від 28.11.2022 року вказав, що не заперечує щодо визначення місця проживання дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_5 разом з їх матір`ю ОСОБА_1
V. Джерела права й акти їх застосування.
В Постанові Пленуму Верховного суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначається, що при розгляді справ, які виникають у зв`язку з укладенням, припиненням шлюбу, а також з інших сімейних відносин, необхідно виходити з положень Конституції України, норм Сімейного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України «Про міжнародне приватне право» від 23 червня 2005 року, а також інших нормативно - правових актів, що регулюють сімейні відносини.
Згідно ч. 1 ст. 3 СК України, сім`я є первинним та основним осередком суспільства.
Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.
Статтею 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.
Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України)
Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, та миритися не бажає, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до збереження шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.
Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.
У відповідності до ст. 112 СК України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.
Щодо вимоги ОСОБА_1 про залишення проживати сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з нею, суд зазначає таке.
Статтею 4 ЦПК України передбачено право кожної особи на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.
У відповідності до ст. 29 ЦК України, фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.
Згідно ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом (ч. 1 ст. 161 СК України).
З аналізу вищевказаних положень законодавства судом встановлено, що тільки у разі спору між батьками про місце проживання дитини даний спір може вирішуватись органом опіки та піклування або судом.
Також, під час вирішення питання про визначення місця проживання дитини, участь органу опіки та піклування є обов`язковою, а позивач до заяви про визначення місця проживання дитини повинен надати висновок органу опіки та піклування про доцільність проживання дитини з одним із батьків, характеристики з місця проживання, роботи, місця навчання дитини (гуртків), медичні довідки (судом обов`язково враховується стан здоров`я як батьків, так і дитини), довідки про доходи (інші документи, які підтверджують матеріальне становище заявника), акти обстеження житлово-побутових умов, документи, що підтверджують право власності на житло.
За загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу.
Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини (аналогічна позиція висловлена в рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №200/952/18 від 15.01.2020 року.
Матеріали справи не містять доказів про наявність такого спору між сторонами.
ОСОБА_2 не подавав до Монастириського районного суду Тернопільської області в даній справі своїх заперечень щодо проживання спільних дітей разом із матір`ю, а наоборот, як зазначено в висновку органу опіки і піклування виконавчого комітету Монастириської міської ради, що батько дітей ОСОБА_2 у письмовій згоді від 28.11.2022 року вказав, що не заперечує щодо визначення місця проживання дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_5 разом з їх матір`ю ОСОБА_1 .
В зв`язку з фактичною відсутністю спору щодо визначення місця проживання дітей сторін та беручи вищевказане до уваги, суд дійшов висновку, що вимога позивача про залишення проживання дітей разом з матір`ю підлягає задоволенню.
VІ. Висновки за результатами розгляду справи.
Враховуючи вищевикладене, а також те, що позивач миритися не бажає і збереження шлюбних відносин суперечить її інтересам, суд дійшов висновку, що шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 необхідно розірвати, так як подальше спільне життя подружжя та збереження сім`ї неможливе та суперечитиме інтересам одного з подружжя.
VІ. Судові витрати.
Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Отже, з відповідача - ОСОБА_2 підлягає стягненню в користь позивача ОСОБА_1 сплачений нею при зверненні до суду з позовною заявою та підтверджений квитанцією судовий збір в розмірі 992 грн 40 коп.
Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 12, 81, 263-265, 268, 354 ЦПК України, ч. 3 ст. 56, 110, 112 СК України, суд, -
Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 03.01.2020 року в Івано-Франківському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), актовий запис №12.
Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 992 грн 40 коп.
Після розірвання шлюбу відновити позивачу ОСОБА_1 її дошлюбне прізвище - « ОСОБА_7 ».
Залишити малолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживати разом з матір`ю - ОСОБА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі ухвалення заочного рішення за відсутності учасників справи протягом тридцяти днів з дати складення повного судового рішення .
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається позивачем безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення а у разі ухвалення заочного рішення за відсутності учасників справи протягом тридцяти днів з дати складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст судового рішення складено 20.12.2022 року.
Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1 , (РНОКПП НОМЕР_4 ), проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 .
Представник позивача: адвокат Мізик Сергій Іванович (Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №770 від 17.03.2011 року, Ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АТ №1028934 від 16.09.2022 року), адреса робочого місця адвоката: АДРЕСА_2 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживаючого згідно позовної заяви та зареєстрованого згідно встановлених судом даних за адресою: АДРЕСА_3 .
Суддя І. М. Галіян