П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2022 року м. Київ

Справа № 753/7780/17

Провадження: № 22-ц/824/1890/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.,

суддів Борисової О. В., Нежури В. А.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1

та ОСОБА_2 в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада»

на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 11 березня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Коренюк А.М.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада», третя особа: ПАТ «Позняки-Жил-Буд», про стягнення матеріальних збитків та відшкодування моральної шкоди,

у с т а н о в и в:

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власником нежитлових приміщень 1, 2, 3 (групи приміщень № 459), які роташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Будинок, у якому розміщені, належні їй на праві власності нежитлові приміщення, знаходиться на балансі та обслуговуванні ТОВ «Рада». 28.03.2006 року між нею та ТОВ «Рада» був укладений договір на технічне обслуговування комунікаційних мереж нежитлових приміщень, надання комунальних послуг та участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території, предметом якого є забезпечення ТОВ «Рада» обслуговування та поточного ремонту житлового фонду та прибудинкової території за адресою: АДРЕСА_1 , нежитлові приміщення 1, 2, 3 (групи приміщень № 459). Вказане приміщення здається нею в оренду суб`єктам підприємницької діяльності, що використовують його для свої господарської діяльності. 12.05.2014 року відбулось залиття вказаних вище нежитлових приміщень каналізаційними відходами, про що одразу було повідомлено обслуговуючу організацію. Однак, ТОВ «Рада» будь-яких дій щодо припинення залиття та локалізації наслідків аварії здійснено не було, у зв`язку з чим вона, ОСОБА_1 була вимушена звернутись до вказаної організації із скаргами. В подальшому ТОВ «Рада» в односторонньому порядку був складений акт про залиття, причиною якого стали аварія в системі каналізації на першому поверсі будинку та порушення мешканцями правил користування системою каналізації. Оскільки балансоутримувач самоусунувся від виконання умов договору, вона, ОСОБА_1 , самостійно усунула причини залиття та провела ремонтні роботи на суму 57 479,04 грн. 03.02.2015 року знову відбулось залиття, однак будь-яких дій відповідачем щодо фіксування даного залиття вчинено не було. 28.05.2015 року відбулось чергове залиття. Оскільки відповідач зносу самоусунувся від вчинення будь-яких дій, нею знову були проведені ремонтні роботи за власний рахунок на суму 43 201 грн. Вказувала, що питання щодо відшкодування ТОВ «Рада» збитків у зв`язку із залиттям приміщень, яке вже відбулось більше 10 разів, починаючи з 2009 року, було предметом судового розгляду у справі № 753/11282/13. Бездіяльність ТОВ «Рада» завдало їй, позивачці, збитків на загальну суму 100 680,04 грн, які вона просила стягнути на свою користь. Окрім того, внаслідок порушення її прав, їй, ОСОБА_1 , завдано моральну шкоду, яка полягає у фізичних та душевних стражданнях, у стресі та у хвилюванні. Наведена вище ситуація виникла незалежно від її волевиявлення та призвела до проблематизації життя, тривалий період вона стикалася із зневажливим до себе відношенням з боку відповідача, який ні разу не відгукнувся на її неодноразові звернення. Зважаючи на наведене, моральну шкоду ОСОБА_1 оцінила у розмірі 50 000 грн, які також просила суд стягнути з відповідача на свою користь.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 11 березня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Рада» на користь ОСОБА_1 100 680,04 грн матеріальних збитків, 5 000 грн - моральної шкоди, 1 013,20 грн судового збору, а всього 106 693,24 грн.

Не погодившись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в інтересах ТОВ «Рада» подали апеляційні скарги.

ОСОБА_1 , оспорюючи рішення в частині вирішення позовних вимог про стягнення моральної шкоди, на обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що суд першої інстанції, задовольняючи такі позовні вимоги частково, не звернув уваги на те, що наслідки залиття постали для неї суттєво психотравмуючими, обумовили порушення фізичного, психоемоційного та психосоціального рівнів існування особистості, потягли за собою виникнення розладу здоров`я, зовнішніх естетичних проблем, перешкоджали можливості активної та повноцінної життєдіяльності, викликали прояви негативних психологічних переживань, тобто, спричинили їй моральної шкоди у розмірі 50 000 грн. Просила рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про стягнення моральної шкоди змінити, стягнувши на її користь моральну шкоду у повному обсязі.

ОСОБА_2 в інтересах ТОВ «Рада», обґрунтовуючи подану апеляційну скаргу, зазначила, що суд першої інстанції не взяв до уваги те, що відповідач не є забудовником житлового будинку. При цьому, будинок АДРЕСА_1 , не перебуває на балансі ТОВ «Рада» і відповідач тільки виконавцем договору, укладеного з ТОВ «Алтимед», яке є фактичним споживачем житлово-комунальних послуг. Отже, ОСОБА_1 не є належним позивачем у даному спорі. Також, суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що причиною залиття є аварія у системі каналізації на 1-му поверсі будинку, порушення мешканцями будинку правил користування системою каналізації. Не взято до уваги і те, що сума збитків не відповідає вартості відновлювальних робіт. Безпідставними вважала посилання позивачки на ігнорування відповідачем поданих нею заяв та скарг, оскільки створену відповідачем комісію не було допущено до огляду приміщення. Профілактичні роботи по прочистці системи каналізації проводились згідно «Правил утримання жилих будинків». Визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції не навів належного обґрунтування своїм висновкам, а тому рішення суду першої інстанції і в цій частині не може вважатись законним та обґрунтованим.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 29 квітня та 11 червня 2021 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ТОВ «Рада» заперечувала проти апеляційної скарги ОСОБА_1 та зазначила, що позивачкою не доведено заявлений нею до стягнення розмір моральної шкоди. Окрім того, вона здавала в оренду нежитлове приміщення, ним не користувалась, а тому взагалі не мала жодних негативних наслідків.

ОСОБА_1 у відзиві на апеляційну скаргу заперечувала проти апеляційної скарги ОСОБА_2 в інтересах ТОВ «Рада» та зазначила, що відповідач не надав належних та допустимих доказів своєї невинуватості у спричиненні їй матеріальних збитків.

За правилом частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів частини 13 статті 7 ЦПК України та частини 1 статті 369 ЦПК України.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_1 є власником нежитлових приміщень 1,2, 3 (групи приміщень № 459), які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , площею 219 кв м (том 1, а.с. 5).

Згідно повідомлення від 02.11.2016 року виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Департаменту житлово-комунального інфраструктури, будинок АДРЕСА_1 перебуває на балансі та обслуговуванні ТОВ «Рада».

28.03.2006 року між ОСОБА_1 , як користувачем/власником, та ТОВ «Рада» укладено договір на технічне обслуговування комунікаційних мереж нежитлових приміщень1,2, 3 (групи приміщень № 459), які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 площею 219 кв м, надання комунальних послуг та участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території (том 1, а.с. 7 - 8).

Згідно п.п. 2.1.1-2.1.6 вказаного договору, підприємство зобов`язується забезпечити виконання всього комплексу робіт по утриманню будинку, прибудинкової території та створення необхідних умов у виробничих потребах «користувача» згідно «Правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій»;надавати користувачу комунальні та інші послуги; доводити користувача до відома щодо змін витрат на утримання будинку та прибудинкової території; обстежувати частини будинку та складати акти в разі виявлення їх незадовільного стану; надавати додаткові послуги для забезпечення безпечної та комфортної роботи працівників користувача за додаткову плату; у випадку виникнення необхідності в ремонті внаслідок аварій з вини підприємства, підприємство ліквідує негативні наслідки таких аварій своїми силами та за свій кошт.

Згідно акту ТОВ «Рада» від 12 травня 2014 року було встановлено факт залиття нежитлових приміщень 1, 2, 3 (групи приміщень № 459), які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , причиною цього залиття є аварія в системі каналізації з причини порушення мешканцями будинку правилами користування системою каналізації (при прочищенні виявлено сторонні предмети, схожі на будівельні суміші). Наслідки аварії: пошкодження, замокання міжвіконної гіпсокартонної перегородки площею 1,5 м кв у кімнаті праворуч від входу, пошкодження підвісної стелі у підсобному приміщенні кімнати праворуч від входу у кількості семи секцій 600х600 мм, часткове пошкодження гіпсокартонного облицювання каналізаційної шахти, у коридорному приміщенні площею 1,5 м кв (а.с. 10 том 1), й внаслідок такого залиття майну позивача завдано збитків у зв`язку з проведеним відновлювальним ремонтом на суму 57 479 грн. 04 коп.

Згідно кошторису на ремонтно-будівельні роботи, вартість ремонтних робіт згідно акту про залиття від 12 травня 2014 року, становить 57 479 грн. 04 коп. (том 1, а.с. 17 - 21).

Зазначена сума сплачена ОСОБА_1 на підставі договору № 21-14 від 03 червня 2014 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «ЕС ВЕАЙ», про проведення ремонтних робіт нежитлових приміщень 1,2,3 (групи приміщень № 459), які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та платіжної квитанції до прибуткового касового ордеру № 23 від 30.06.2014 року (том 1, а.с.34, 35).

Згідно акту ТОВ «Рада» від 28 травня 2015 року встановлено факт залиття стічними водами системи каналізації (фекальними водами з транзитної каналізації) нежитлових приміщень 1,2, 3 (групи приміщень № 459), які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , причина такого залиття не зазначена, площа пошкодження - 50 м кв, наслідки залиття: пошкодження стічними каналізаційними водами стелі, стін, підлоги, плінтус (хол, кабінет), з транзитної шахти (внутрішні та лицьові поверхні), прилади (ноутбук), пожежна сигналізація, по всьому приміщенню відчувається неприємний запах. ТОВ «Рада» 28 травня 2015 року самостійно прибрано наслідки залиття транзитного стояка на системі каналізації (том 1, а.с.24).

Згідно кошторису на ремонтно-будівельні роботи, вартість ремонтних робіт згідно акту про залиття від 28 травня 2015 року становить 43 201 грн.

Зазначена сума сплачена ОСОБА_1 на підставі договору № 15-15 від 15 липня 2015 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «ЕС ВЕАЙ», про проведення ремонтних робіт нежитлових приміщень 1,2, 3 (групи приміщень № 459), які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та платіжної квитанції до прибуткового касового ордеру № 67 від 20 серпня 2015 року (том 1, а.с.29-35).

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 14 липня 2014 року позов ОСОБА_1 до ТОВ «Рада», третя особа - ТОВ «Алтімед», про відшкодування майнової шкоди, завданої залиттям нежитлового приміщення, задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Рада» на користь ОСОБА_1 10370 грн. в порядку відшкодування майнової шкоди, 8080 грн. вартість експертного дослідження, 1154 грн. 40 коп. - витрати на правову допомогу, судові витрати в сумі 243 грн. 60 коп., а всього 19848; в решті позову відмовлено.

Вказаним рішенням встановлено, що залиття стічними водами з системи каналізації нежитлового приміщення 1, 2, 3 (групи приміщень № 459), які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 власника ОСОБА_1 від 28.01.2012 року відбулось саме з вини ТОВ «Рада», яке не забезпечило надійну та безаварійну роботу системи каналізації в будинку (том 1, а.с. 41 - 42).

Згідно висновку експерта № 30 за результатами проведення будівельно-технічного дослідження від 15.02.2014 року встановлено порушення вимог п.17.23 СНіП 2.04.01-85 «Внутренний водопровод и канализация зданий» станом на момент введення будинку в експлуатацію та вимог п.19.24 ДБН В.2.5-64:2012 «Внутрішній водопровід та каналізація» станом на час проведення дослідження; встановлено, що горизонтальні трубопроводи побутової каналізації, в тому числі місця їх з`єднань, в підвалі житлового будинку АДРЕСА_1 прокладені прихованим способом, тобто в бетонній підготовці підлоги; встановлено відсутність прочисток/ревізій на ділянках із зміною напрямку руху рідини, що унеможливлює усунення технічних несправностей без руйнації конструктивних елементів підлоги та періодичне технічне обслуговування системи каналізації (том 1, а.с. 43 - 48).

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи № 17000/19-43 від 16.12.2019 року, інженерні системи каналізації нежитлових приміщень № 1-3 групи приміщень № 459 загальною площею 206 кв м в будинку за адресою: АДРЕСА_1 не відповідають вимогам нормативної документації в галузі будівництва: п.п. 7.24 ДБН В.2.2-15:2019 «Житлові будинки. Основні положення» в частині прокладення стояків із пластмасових (пластикових) труб через приміщення закладу громадського призначення, які вбудовані у житловитй будинок, п.п. 19.13 ДБН В.2.5-64:2012 «Внутрішній водопровід та каналізація. Проектування. Будівництво» в частині влаштування ревізій на ділянках транзитних каналізаційних стояків з чавунних трубопроводів, які проходять через вбудовані нежитлові приміщення.

За рештою технічних характеристик системи каналізації нежитлових приміщень1, 2 , 3 (групи приміщень № 459), які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до наявних в матеріалах цивільної справи документальних даних та результатів візуально-інструментального обстеження, порушень вимог нормативної документації в галузі будівництва не встановлено.

Встановити за даними візуально-інструментального обстеження причину та джерело залиття нежитлових приміщень № 1-3 групи приміщень № 459 загальною площею 206 кв м в будинку за адресою: АДРЕСА_1 не вбачається можливим.

Встановити, чи проводились усунення засмічення внутрішньо-будинкових каналізаційних мереж в будинку АДРЕСА_1 секції Е літ. А в період з 12.05.2014 року по 24.12.2015 року за даними візуально-інструментального обстеження не вбачається можливим в зв`язку з відсутністю методики (а.с. 173 - 181, 182 - 188 том 1).

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із того, що вина відповідача у завданні матеріальних збитках майну позивача внаслідок залиття належного їй нежитлового приміщення, яке відбулося 12.05.2014 року, є доведеною, а позовні вимоги про відшкодування матеріальних збитків є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Оскільки позивачка зазнала душевних страждань у зв`язку із пошкодженням належного їй майна, суд першої інстанції, виходячи із принципу розумності та пропорційності, позовні вимоги про стягнення моральної шкоди задовольнив частково, стягнувши моральну шкоду у розмірі 5 000 грн.

Перевіряючи такі висновки суду першої інстанції в межах вимог та доводів апеляційної скарги, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Згідно з положеннями статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п.п. 8, 9, ч. 2, ст. 16 ЦК України).

Згідно з ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Статтею 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. . Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Відповідно до частини 1 статті 1166 ЦК України, майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини (частина друга статті 1166 ЦК України).

Відповідно до частини 2 статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Доведення відсутності вини у спричиненні шкоди відповідно до вимог статті 1166 ЦК України покладено на відповідача, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.

Такий правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду України від 3 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14 та Верховного Суду від 11 грудня 2018 року у справі № 759/4781/16-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 203/2378/14-ц та від 28 серпня 2019 року у справі № 638/20603/16.

Стаття 22 ЦК України передбачає, що збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібно довести наявність елементів складу цивільного правопорушення, а саме: наявність протиправної поведінки відповідача; факт нанесення збитків; причинний зв`язок між протиправною поведінкою відповідача та завданими позивачу збитками; вину. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Приписами частин 1-4 статті 12, частин 1, 6 статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивачка, в обґрунтування своїх позовних вимог, вказувала, що залиття її нежитлових приміщень сталося саме з вини відповідача, який, не виконує покладені на нього обов`язки.

Факт залиття належного позивачці приміщення з вини відповідача та розмір завданої шкоди підтверджується письмовими доказами, які містяться в матеріалах справи, а саме: актом про залиття від 12 травня 2014 року та актом обстеження від 06 лютого 2015 року.

Відповідно до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року № 927/11207 (далі - Правила), передбачено, що у разі залиття квартири складається відповідний акт (пункт 2.3.6 Правил).

В додатку № 4 до цих Правил зазначено, що факт залиття квартири та його наслідки фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка згідно з укладеною угодою обслуговує внутрішньо-будинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою. В акті повинно бути відображено: дата складання акта (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття.

З наявних в матеріалах справи актів як про залиття, так і про обстеження убачається, що обстеження належних позивачці нежитлових приміщень на предмет залиття в порушення Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій проводилося за її відсутності, а тому вказані акти не можуть бути достатніми доказами на спростування вини ТОВ «Рада» у спричиненні позивачці матеріальних збитків внаслідок залиття нежитлових приміщень.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги про те, що аварія у системі каналізації на 1-му поверсі будинку сталась через порушення мешканцями будинку правил користування системою каналізації, а не звини ТОВ «Рада» колегія суддів відмічає наступне.

Пунктом 2 та 3 ч.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що виконавець комунальної послуги це суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору; внутрішньо-будинкові системи багатоквартирного будинку - механічне, електричне, газове, сантехнічне та інше обладнання в будинку, яке обслуговує більше одного житлового та/або нежитлового приміщення, у тому числі комунікації до обладнання споживача, системи автономного теплопостачання, бойлерні та елеваторні вузли, обладнання протипожежної безпеки, вентиляційні канали та канали для димовидалення, обладнання ліфтів, центральних розподільних щитів електропостачання від зовнішньої поверхні стіни будівлі до точки приєднання житлового (нежитлового) приміщення.

Зі змісту п.1 ч.1 ст. 5 цього ж Закону вбачається, що послуга з управління багатоквартирним будинком включає, зокрема, утримання спільного майна багатоквартирного будинку, у тому числі обслуговування внутрішньо-будинкових систем (крім обслуговування внутрішньо-будинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем).

Відповідно до ч. 4 ст. 8 Закону на управителя багатоквартирного будинку покладений обов`язок забезпечувати належне утримання спільного майна багатоквартирного будинку та прибудинкової території відповідно до нормативних вимог і договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, від власного імені укладати з підрядниками необхідні договори про виконання окремих робіт та послуг.

Згідно п.1 ч.3 ст. 10 Закону до ціни послуги включається, зокрема, витрати на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території і поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку відповідно до кошторису витрат на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, крім витрат на обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги, у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем.

Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 27 липня 2018 року №190 затверджено Обов`язковий перелік робіт (послуг), витрати на які включаються до складу витрат на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, до якого включено технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем, у тому числі систем водовідведення та систем зливової каналізації.

Беручи до уваги вищезазначене, обов`язок щодо утримання в належному технічному стані, здійснення технічного обслуговування та ремонту внутрішньобудинкових мереж, у тому числі внутрішньобудинкових систем водовідведення та зливної каналізації, вжиття заходів щодо ліквідації аварійних ситуацій слід відносити до обов`язків управителя багатоквартирного будинку чи виконавця послуги, у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги.

Отже, забезпечення нормального функціонування жилих будівель та прибудинкових територій протягом усього періоду їх використання за призначенням є обов`язком відповідача, який визначений Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій та договором на технічне обслуговування комунікаційних мереж нежитлових приміщень, надання комунальних послуг та участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території, який ТОВ «Рада» належним чином не виконало.

Відповідачу ТОВ «Рада» ще з 2014 року було достеменно відомо про несправність каналізаційної системи в будинку, однак, будь-яких ремонтних робіт, які б забезпечили надійну та безаварійну роботу системи каналізації в будинку, останнім проведено не було.

При цьому, наявність чи відсутність невідповідностей інженерних систем каналізації у будинку нормам ДБН не спростовує того факту, що ТОВ «Рада», отримавши на баланс вказаний будинок, зобов`язалось забезпечити експлуатацію та/або ремонт жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримувати прилеглу до них територію (прибудинкову).

Окрім того, прийнявши на свій баланс вказаний будинок, відповідач підтвердив факт відповідності збудованого будинку проектній документації та вимогам щодо якості будинку, про що свідчить підписаний ТОВ «Рада» та ТОВ «Будівельна компанія «Висотбуд» акт державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта (т. 1 а.с. 131).

Також слід відмітити, що у висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи № 17000/19-43 від 16.12.2019 року зазначено, що усунення засмічень внутрішньо будинкових каналізаційних мереж в будинку АДРЕСА_1 в період з 12.05.2014 року по 24.12.2015 року проводилось лише тричі, а саме 12.05.2014 року (в день залиття належних позивачці приміщень), 06.01.2015 року та 03.02.2015 року (чергове залиття), при цьому, інформація щодо секції будинку, в якій проводились усунення засмічень на вказані дати, відсутня.

При цьому, в секції Е (літера А) будинку АДРЕСА_1 , в якій знаходяться належні позивачці приміщення, усунення засмічень внутрішньо будинкових каналізаційних мереж за період з 12.05.2014 року по 24.12.2015 року проводилось лише 28.05.2015 року.

Наведені обставини у своїй сукупності свідчать про неналежне утримання каналізаційних систем обслуговуючою організацією житлового будинку, ТОВ «Рада» не вжило заходів щодо забезпечення належного стану каналізаційної мережі та усунення несправностей, що, у свою чергу, стало наслідком неодноразового затоплення належних позивачці нежитлових приміщень.

Будь-яких доказів на спростування презумпції своєї вини у заподіянні шкоди майну позивачки ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції відповідачем ТОВ «Рада» надано не було.

Доводи апеляційної скарги про те, що будинок АДРЕСА_1 не перебуває на балансі ТОВ «Рада» є безпідставними та такими, що спростовуються встановленими у справі обставинами та наявними у ній письмовими доказами.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 в інтересах ТОВ «Рада» щодо неналежності позивача, колегія суддів відмічає, що передання позивачкою в оренду належних їй приміщень та укладення орендарем із ТОВ «Рада» окремого договору на технічне обслуговування комунікаційних мереж нежитлових приміщень, надання комунальних послуг та участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території, не позбавляє її, ОСОБА_1 , права власності на вказані приміщення та, відповідно, права вимагати відшкодування завданих її майну збитків. А відтак, такі доводи апеляційної скарги колегією суддів до уваги не приймаються.

На підтвердження розміру завданої шкоди позивачкою було надано копію договору про проведення відновлення пошкоджених залиттям 12.05.2014 року конструктивних елементів офісного приміщення (нежиле приміщення № 459) за адресою АДРЕСА_2 від 03.06.2014 року, акт приймання виконаних будівельних робіт по договору № 21-14 від 03.06.2014 року, квитанцію про сплату коштів у розмірі 57 479,04 грн; договір про проведення відновлення пошкоджених залиттям 12.05.2014 року конструктивних елементів офісного приміщення (нежиле приміщення № 459) за адресою АДРЕСА_1 від 15.05.2015 року, акт приймання виконаних будівельних робіт по договору № 15-15 від 15.05.2015 року та квитанцію про сплату коштів у розмірі 43 201 грн.

Вказані докази відповідачем у встановленому законом порядку не спростовані.

Отже, встановивши факт залиття нежитлових приміщень, належних позивачці, причину та розмір завданої шкоди її майну, та ураховуючи те, що відповідач у відповідності до положень статей 12, 76-81 ЦПК України не спростував своєї вини у заподіянні шкоди, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивачки матеріальних збитків у розмірах 57 479,04 грн та 43 201 грн, що загалом складає 100 680,04 грн.

Щодо відшкодування моральної шкоди слід зазначити наступне.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому доведенню у спорах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Як зазначалось вище, у спорах про відшкодування шкоди діє презумпція заподіювача шкоди, згідно з якою саме відповідач доводить відсутність своєї вини у завданні шкоди. Позивачка довела задану їй шкоду, протиправність дій відповідачів, причинний зв`язок між ними, а відповідачі у відповідності до положень статей 12, 76-81 ЦПК України це не спростували і не довели відсутність своєї вини.

Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України полягає у душевних стражданнях, яка фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Згідно абз. 2 ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Окрім того, у ч. 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що доказування (а, отже, і рішення суду) не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як убачається із матеріалів даної цивільної справи, доказів на обґрунтування заявленої до стягнення суми моральної шкоди у розмірі 50 000 грн (наприклад стан здоров`я, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану…), що була завдана ОСОБА_1 , позовна заява не містить.

За таких підстав, а також, враховуючи обставини справи та аргументацію позивачки щодо завданої моральної шкоди, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що затоплення належних їй приміщень призвело до змін в житті позивачки, виникнення необхідності проведенні робіт по відновленню нежитлових приміщень, як то контроль за їх виконанням, а тому, з урахуванням характеру страждань та обсягу заподіяної шкоди, сума в 5 000 грн. є достатньою грошовою компенсацією завданої позивачці моральної шкоди та не суперечить засадам розумності, виваженості і справедливості.

Суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих доказів, рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Наведені в апеляційних скаргах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в інтересах ТОВ «Рада» доводи не спростовують висновків районного суду по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального чи процесуального права, що може бути підставою для скасування судового рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За наведених обставин, колегія суддів доходить висновку про залишення апеляційних скарг ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в інтересах ТОВ «Рада» без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 369, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада» залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 11 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т. О. Невідома

Судді В. А. Нежура

О. В. Борисова