Житомирський апеляційний суд
Справа №278/3507/20 Головуючий у 1-й інст. Грубіян Є. О.
Категорія 53 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

за участі секретаря судового засідання Дяченко Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №278/3507/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про стягнення відшкодування за завдання шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3

на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 11 березня 2021 року, яке ухвалене під головуванням судді Грубіяна Є.О. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 , через представника ОСОБА_3 , звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 та Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (далі - ПрАТ «УПСК» або страхова компанія). Просив стягнути на свою користь: із ОСОБА_2 72 300 грн., які складаються із: 60 300 грн. майнової шкоди, завданої автомобілю, 2 000 грн. вартості експертного автотоварознавчого дослідження, 10 000 грн. моральної шкоди; із ПрАТ «УПСК» 31 883,96 грн. майнової шкоди в межах суми гарантованого страхового відшкодування.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що 18 серпня 2020 року з вини відповідача ОСОБА_2 сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої йому завдана майнова шкода на суму 187 700 грн. у зв`язку з пошкодженням його автомобіля, що підтверджується висновком експертного автотоварознавчого дослідження. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 , як власника наземного транспортного засобу, застрахована в ПрАТ «УПСК». Незважаючи на те, що полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ліміт відповідальності на одного потерпілого за шкоду, завдану майну, складає 130 000 грн., страхова компанія відшкодувала лише 95 516,04 грн., а тому з ПрАТ «УПСК» підлягає до стягнення різниця 31 883,96 грн (130 000 грн.- 95 516,04 грн. - 2 600 грн. (франшиза)). Автомобіль відремонтовано. На переконання позивача та його представника з відповідача ОСОБА_2 підлягає до стягнення різниця між реальними збитками та сумою, яка належить від страхової компанії, що становить 60 300 грн. (187 700 - (95 516,04+31 883,96)) та 2 000 грн. вартості експертного автотоварознавчого дослідження. Крім того, у зв`язку з ДТП позивач зазнав душевних страждань та переживань. Порушені його нормальні життєві умови, що зумовлено втратою автомобіля. Втрачений дохід, оскільки автомобіль використовувався для роботи. Загальний розмір моральної шкоди оцінює в сумі 10 000 грн.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 11 березня 2021 року позов задоволений частково. Стягнуто з відповідача ОСОБА_2 у відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 2 000 грн. У задоволенні решти вимог відмовлено. Стягнуто з кожного відповідача на користь позивача судові витрати по 420,40 грн.

ОСОБА_1 , не погодившись із рішенням суду першої інстанції, через представника ОСОБА_3 , подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просять рішення в частині відмови у стягненні майнової шкоди скасувати та ухвалити в цій частині нове, яким на користь ОСОБА_1 стягнути: із ОСОБА_2 60 300 грн. майнової шкоди, завданої автомобілю, та 2 000 грн. вартості експертного автотоварознавчого дослідження, а - із ПрАТ «УПСК» 31 883,96 грн. шкоди в межах суми гарантованого страхового відшкодування.

Аргументи апеляційної скарги ґрунтує на тому, що суд першої інстанції не надав належної оцінки доказам, що призвело до ухвалення помилкового рішення. Так, ОСОБА_1 не узгоджував зі страховою компанією страхову виплату та не погоджувався на її розмір, а для проведення альтернативного експертного дослідження від 18 вересня 2020 року №124 запрошувалися обидва відповідача, що підтверджується чеками та описами вкладення у цінний лист. Також суд першої інстанції не надав належної оцінки акту виконаних робіт №165, який містить вичерпну інформацію про виконанні ремонтні роботи, відомості про вартість цих робіт, а також використаних матеріалів і запчастин під час ремонту транспортного засобу. ОСОБА_1 поніс витрати на відновлення пошкодженого автомобіля, а позиція страхової компанії відносно того, що транспортний засіб знищено, не може бути підставою для звільнення ОСОБА_2 від виконання обов`язку та відшкодування реальних витрат відповідно до статті 22 ЦК України. Наголошено на тому, що висновок №124 експертного автотоварознавчого дослідження від 18 вересня 2020 року, проведений на замовлення ОСОБА_1 , та висновок страхової компанії засвідчують той факт, що автомобіль позивача до ДТП коштував значно більше ніж здійснено страхове відшкодування, але суд першої інстанції відмовив у стягненні витрат на відновлення транспортного засобу навіть у межах суми вартості авто до ДТП. Окрім того, суд першої інстанції безпідставно відмовив у стягненні витрат на проведення автотоварознавчого дослідження, хоча докази витрат містяться в матеріалах справи. Орієнтовний розрахунок суми судових витрат за розгляд справи в апеляційному порядку: погодинна ставка 1 000 грн. за годину. Підготовка та подання апеляційної скарги 4 000 грн.

Відзиву на апеляційну скаргу від учасників справи не надійшло. Відповідно до частини третьої ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні в режимі відеоконференції представник позивача апеляційну скаргу підтримала в межах її доводів та вимог. Просить рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні майнової шкоди скасувати та ухвалити в цій частині нове, яким на користь ОСОБА_1 стягнути: із ОСОБА_2 60 300 грн. майнової шкоди та 2 000 грн. вартості експертного автотоварознавчого дослідження, а з - ПрАТ «УПСК» 31 883,96 грн. майнової шкоди в межах суми гарантованого страхового відшкодування. Заявила, що докази про стягнення витрат на професійну правничу допомогу будуть надані впродовж строку, передбаченого частиною восьмою ст.141 ЦПК України.

ОСОБА_2 апеляційну скаргу не визнав. Просить у її задоволенні відмовити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Представник ПрАТ «УПСК» у судове засідання не з`явився. Юридична особа про дату, час і місце розгляду справи повідомлена судовою повісткою належним чином. Про причини неявки представника апеляційний суд не повідомила. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду також не надходило. Відповідно до частини другої ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах вимог апеляційної скарги відповідно до положень ст.367 ЦПК України щодо майнової шкоди, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Колегія суддів апеляційного суду, виходячи із засад диспозитивності, не входить в обговорення законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у частині, що не оскаржується, тобто в частині відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до змісту частини шостої ст.82 ЦПК України постанова суду в справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Постановою Житомирського районного суду Житомирської області від 22 вересня 2020 року, яка набрала законної сили 05 жовтня 2020 року, встановлено, що 18 серпня 2020 року на 171 км +800 м автодороги «Виступовичі - Житомир - Могилів-Подільський» ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Hyundai», реєстраційний номер НОМЕР_1 , порушив пп. «б» п.2.3, п.10.3 Правил дорожнього руху, оскільки при перестроюванні з правової смуги руху в ліву не надав дорогу автомобілю марки «Audi A6», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням позивача ОСОБА_1 , що рухався в попутному напрямку по тій смузі, на яку перестроювався відповідач ОСОБА_2 , внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем позивача. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження (а.с.8).

Вищевказаною постановою суду в справі про адміністративне правопорушення №278/2184/20 відповідач ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

За положеннями п.1 частини першої ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (частина перша ст.1194 ЦК України).

Частиною першою ст.979 ЦК України унормовано, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з частиною першою ст.981 ЦК України договір страхування укладається в письмовій формі. Договір страхування може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката).

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

На момент ДТП (18 вересня 2020 року) цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу марки «Hyundai», номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_2 була застрахована у Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 27 листопада 2019 року №АК/2752817 (поліс № АК/2752817, строк дії з 27 листопада 2019 року по 26 листопада 2020 року).

У вищевказаному полісі прописано (умови договору), що ліміт відповідальності на кожного потерпілого, зокрема, за шкоду майну становить 130 000 грн, а розмір франшизи - 2 600 грн (а.с.9).

За змістами пункту 22.1 ст.22, ст.28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Отже, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільного-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Для отримання страхового відшкодування ОСОБА_1 подав до ПрАТ «УПСК» заяву про страхове відшкодування шкоди, пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу марки «Audi A6», реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Відповідно до п.30.1 ст.30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Сторони визнають ту обставину, що вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Audi A6», реєстраційний номер НОМЕР_2 , складає 325 289 грн. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. Згідно з аварійним сертифікатом від 09 вересня 2020 року№49-D/78/3 ринкова вартість автомобіля до ДТП становила 187 699,95 грн. Оскільки витрати на відновлювальний ремонт пошкодженого транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП, то ремонт транспортного засобу марки «Audi A6», реєстраційний номер НОМЕР_2 , у розумінні п.30.1 ст.30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є економічно необґрунтованим (325 289 грн. (вартість відновлювального ремонту) > 187 699,95 грн. (ринкова вартість автомобіля до ДТП)) (а.с.57-58). Апеляційний суд не має сумніву щодо достовірності вищевказаних обставин.

За положеннями п.30.2 ст.30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП. Так, відповідно до аварійного сертифіката від 09 вересня 2020 року №49-D/78/3 ринкова вартість автомобіля марки «Audi A6», реєстраційний номер НОМЕР_2 , до ДТП становить 187 699,95 грн., а ринкова вартість автомобіля «Audi A6», реєстраційний номер НОМЕР_2 , після ДТП - 89 668,74 грн. Отже, відповідачем ПрАТ «УПСК» належало відшкодувати позивачу 95 431,21 грн. (187 699,95 грн. (вартість транспортного засобу до ДТП) - 89 668,74 грн. (вартість транспортного засобу після ДТП) - 2 600 грн. (франшиза).

Виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви третьої особи і страхового акта. Відповідач ПрАТ «УПСК» на підставі страхового акта №005/037/002878/20/1 перерахував 09 грудня 2020 року позивачу ОСОБА_1 платіжним дорученням №16229 страхове відшкодування в сумі 95 431,21 грн. (а.с.60 зворот, 61).

Отже, матеріалами справи доводить, що відповідач ПрАТ «УПСК», керуючись положеннями ст.ст.12,22,28,30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», здійснив розрахунок розміру страхового відшкодування (різниця між ринковою вартістю автомобіля до та після ДТП, за вирахуванням франшизи) та на підставі страхового акта перерахував на користь позивача 09 грудня 2020 року страхове відшкодування у сумі 95 431,21 грн., чим виконав зобов`язання за полісом №АК/2752817 у повному обсязі, а доводи апеляційної скарги відносно відповідача ПрАТ «УПСК» висновків суду першої інстанції не спростовують із таких мотивів.

Відповідно до частин першої та п`ятої ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

За положеннями частини першої ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення (частина перша ст.106 ЦПК України). Разом із тим, за приписами частини п`ятої ст.106 ЦПК України у висновку експерта має зазначатися, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Зміст частини сьомої ст.102 ЦПК України передбачає аналогічні вимоги до висновку експерта.

У висновку експертного автотоварознавчого дослідження від 18 вересня 2020 року №124, який складений на замовлення позивача ОСОБА_1 судовим експертом Кудинським В.С., відсутнє застереження про те, що документ підготовлений для подання до суду, а також про те, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок (а.с.10-27).

За таких обставин, суд обґрунтовано не прийняв до уваги висновок експертного автотоварознавчого дослідження від 18 вересня 2020 року №124, який у розмінні ст.102 та ст.106 ЦПК України не можна вважати висновком експерта, що складений на замовлення учасника справи та є в розумінні ст.78 ЦПК України недопустимими доказом, який не може бути покладений в основу судового рішення.

На стадії апеляційного перегляду колегія суддів апеляційного суду сприяла учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цивільно-процесуальним законодавством. Зокрема роз`яснювала учасникам судового процесу процесуальні права заявити клопотання про призначення експертизи судом та наслідки невчинення відповідної процесуальної дії. Проте, від учасників справи такого клопотання не надійшло, а призначення експертизи не є обов`язком суду, враховуючи категорію справи. Отже, спір вирішується на підставі наявних у справі належних та допустимих доказів.

Усі аргументи апеляційної скарги, які пов`язані з висновком експертного автотоварознавчого дослідження від 18 вересня 2020 року №124, щодо запрошення обох відповідачів, нестягнення витрат на автотоварознавче дослідження, проведення альтернативного дослідження тощо спростовуються вищевикладеним.

Водночас додаткового правового обгрунтування потребують доводи апеляційної скарги відносно того, що позивач не погоджується із розміром страхової виплати, витратив на ремонт автомобіля згідно з актом виконаних робіт №165 значно більшу суму ніж виплатила страхова компанія та має право на відшкодування реальних витрат у сумі 187 700 грн. Посилання спростовуються тим, що позивач не відмовився від одержання страхового відшкодування у сумі 95 431,21 грн., факт фізичного знищення транспортного засобу беззаперечними доказами не спростований, обставина розміру матеріального збитку в сумі 187 700 грн. належними та допустимими доказами не доведена, а за таких обставин акт виконаних робіт №165 правового значення не має, оскільки ремонт автомобіля марки «Audi A6», реєстраційний номер НОМЕР_2 , економічно необґрунтований. Аварійний сертифікат страхової компанії, у якому визначена, у тому числі, вартість залишків та страховий акт не спростовані. Отже, до спірних правовідносин суд першої інстанції обґрунтовано застосував положення ст.30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Доводи апеляційної скарги у цій частині грунтуються на переоцінці доказів, яким правильно надана оцінка судом першої інстанції у відповідності до положень ст.89 ЦПК України.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції не врахував висновків Верховного Суду є неприйнятними через відмінність фактичних обставин справи у наведених справах і у справі, що переглядається в апеляційному порядку.

Отже, рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні з страхової компанії на користь ОСОБА_1 майнової шкоди в сумі 31 883,96 грн. залишається без змін.

Разом із тим, апеляційний суд не може погодитися із тим, що суд першої інстанції відмовив у стягненні з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 розміру франшизи при вирішенні вимоги про стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача 60 300 грн. майнової шкоди.

Так, за положеннями до пункту 12.1 ст.12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладенні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Оскільки страхове відшкодування зменшено на 2 600 грн. франшизи, то таку суму слід стягнути на користь ОСОБА_1 із відповідача ОСОБА_2 , який є винною особою у заподіянні майну позивача шкоди та яка за умовами полісу №АК/2752817 страховою компанією не відшкодовується.

Апеляційний суд відповідно до положень ст.376 ЦПК України скасовує рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні майнової шкоди з завдавача шкоди ОСОБА_2 та ухвалює у цій частині нове судове рішення про часткове задоволення таких вимог, оскільки в цій частині висновки суду першої інстанції не відповідають обставин справи та має місце неправильне застосування норм матеріального права. У решті рішення суду першої інстанції у відмовній частині майнової шкоди залишається без змін.

За положеннями ст.141 ЦПК України судовий збір в сумі 67,35 грн. покладається на відповідача ОСОБА_2 пропорційно до задоволеної на 4,31% щодо нього вимоги про стягнення майнової шкоди у сумі 60 300 грн. (2 600 *100 : 60 300).

Відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374,376,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 11 березня 2021 року в частині відмови у стягненні майнової шкоди з ОСОБА_2 скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення про часткове задоволення цих вимог.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) 2 600 грн. майнової шкоди.

У решті відмовної частини рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 67 грн. 35 коп. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуюча Судді: