Справа № 202/1741/22
Провадження № 2/202/1363/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2022 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Кухтіна Г.О.

за участю секретаря судового засідання Калантаєнка Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Акцент-банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» про стягнення коштів,-

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідачів.

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом за результатом розгляду якого просила стягнути з АТ «Акцент-банк» кошти у розмірі 85 927,74 грн. та з ТОВ «Автокредит Плюс» - 9 000,00 грн.

Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що суми у розмірі 85 927,74 грн. та 9 000,00 грн. були перераховані на відповідні рахунки відповідачів на підставі договору про надання послуги з фінансового лізингу №АРК132853, у відповідності до якого позивач мала сплачувати платежі передбачені договором, а АТ «Акцент-банк» передати позивачу у лізинг автомобіль. В ході виконання вказаного договору позивач допустила прострочення платежів, у зв`язку із чим АТ «Акцент-банк» в односторонньому порядку розірвано договір лізингу та вилучило предмет лізингу.

Позивач вважала укладений договір лізингу нікчемним у зв`язку із тим, що його не було нотаріально посвідчено, а тому вважала, що суд має застосувати до такого правочину наслідки недійсності нікчемного правочину.

Зі сторони АТ «Акцент-банк» було надано відзив за змістом якого, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовної заяви. Вважав, що спірних відносин слід застосувати Закон Про фінансовий лізинг, що набрав чинності 13 червня 2021 року, який окрім іншого, передбачав, що договір лізингу підлягає нотаріальному посвідченню лише на вимогу однієї із сторін. Вважав, що у даній справі відсутній предмет спору, оскільки позивач не звертався до відповідача з метою досудового урегулювання спору. Посилався на постанову ВС від 20 лютого 2020 року №910/2240/19, згідно якої до договору лізингу можуть застосовуватись лише норми параграфу 1 глави 58 ЦК України.

У відповіді на відзив позивач зазначила про неможливість застосування у правовідносинах, що склались між сторонами постанови ВС від 20 лютого 2020 року №910/2240/19 у зв`язку із різними суб`єктами правовідносин у справі, що розглядується та на постанові на яку посилався представник відповідача. Також вказано щодо неможливості застосування Закону Про фінансовий лізинг, оскільки такий закон набрав чинності після укладення сторонами правочину з фінансового лізингу.

За сторони ТОВ «Автокредит Плюс» жодних відзиву, заперечень, пояснень суду надано не було.

ІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що 27 квітня 2021 року ОСОБА_1 підписано заяву № АРК132853 про надання послуги з фінансового лізингу. Підписанням цієї заяви ОСОБА_1 підтвердила, що вона ознайомилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг АТ «Акцент-банк», Тарифами до укладання цієї угоди. Дана заява разом з додатками та Умовами та правилами надання банківських послуг між позивачем та банком становить договір фінансового лізингу.

Пунктами 1.1.2. договору встановлено, що строк лізингу 60 місяців з моменту підписання додатку №2 (графіку платежів).

Погашення щомісячних платежів здійснюється на рахунок: 29421, відкритий в АТ «Акцент-банк».

Згідно п.п.1.1.3., 1.1.6. щомісячні платежі включають в себе платіж по відшкодуванню частини вартості предмету лізингу, відсотки за користування предметом лізингу, щомісячна комісія та інші платежі (винагорода, одноразова комісія).

Додатком №1 до договору лізингу узгоджено специфікацію та акт приймання-передачі автомобіля Mercedes-Benz Vito 111 СDI, 2008 року.

Додатком №2 до договору лізингу встановлено графік лізингових платежів.

Також судом встановлено, що на виконання договору лізингу на рахунок 29097-9421, в інтересах ОСОБА_1 , платниками ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , та самою ОСОБА_1 , були сплачені наступні кошти з призначенням «погашення кредиту», а саме: 28 квітня 2021 року 23 700,00 грн., 25 травня 2021 року 6 500,00 грн., 25 червня 2021 року у розмірі 6 500,00 грн., 23 липня 2021 року 6 500,00 грн., 19 серпня 2021 року 6 500,00 грн., 24 вересня 2021 року 6 500,00 грн., 19 листопада 2021 року 6 500,00 грн., 6 січня 2022 року 12 800,00 грн., 25 січня 2022 року 6 440,00 грн., а разом 81 940,00 грн.

28 грудня 2021 року між АТ «Акцент-банк» та ОСОБА_1 підписано акт приймання-передачі предмету лізингу Mercedes-Benz Vito 111 СDI, 2008 року, на підставі події «Дефолт», у зв`язку із наявністю простроченої заборгованістю у розмірі 21 762, 49 грн.

Також судом встановлено, що 7 квітня 2022 року позивачем на рахунок ТОВ «Автокредит Плюс» було сплачено 9 000,00 грн. компенсації вартості юридичних послуг, з повернення предмету лізингу Mercedes-Benz Vito 111 СDI, 2008 року за договором № АРК132853.

Крім того судом встановлено, що 7 квітня 2022 року позивачем на рахунок ТОВ «Автокредит Плюс» було сплачено 6 860,00 грн. за договором № АРК132853.

Обставини щодо здійснення оплат на виконання умов за договором №АРК132853 АТ «Акцент-банк» не спростовуються та не заперечуються, стороною банку акцентується увага на тому, що позивачем було допущено порушення строку оплати лізингових платежів, що також вбачається із копій квитанцій, наданих позивачем.

ІІІ. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Відносини, що виникають у зв`язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг».

Згідно із частиною другою статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг», чинного на момент правовідносин, що виникли, за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Договір фінансового лізингу має укладатись у письмовій формі з узгодженням усіх його істотних умов (стаття шоста Закону України «Про фінансовий лізинг»).

За частиною другою статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Виходячи з аналізу норм чинного законодавства, договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

При цьому договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню (стаття 799 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Такі правові висновки висловлені Верховним Судом України у постановах від 19 жовтня 2016 року у справі № 6-1551цс16 та від 22 листопада 2017 року у справі № 6-428цс17.

За таких обставин суд приходить висновку, що договір фінансового лізингу в письмовій формі між сторонами нотаріально не посвідчувався.

За змістом частини другої статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Таким чином договір фінансового лізингу № АРК132853 від 27 квітня 2021 року, укладений між сторонами, є нікчемним.

Посилання представника АТ «Акцент-банк» що до спірних відносин слід застосувати Закон України «Про фінансовий лізинг», що набрав чинності 13 червня 2021 року, який окрім іншого, передбачав, що договір лізингу підлягає нотаріальному посвідченню лише на вимогу однієї із сторін суд відхиляє з огляду на таке.

Дійсно ч.3 ст.15 Закон України «Про фінансовий лізинг», що набрав чинності 13 червня 2021 року, (далі Закон 1201-IX) передбачає, що договір фінансового лізингу транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню на вимогу однієї із сторін такого договору.

В той же час, частиною 2 розділу ІІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону 1201-IX передбачено, що цей Закон застосовується до відносин, що виникли після дня набрання чинності цим Законом. Відносини, що виникли на підставі договорів фінансового лізингу, укладених до набрання чинності цим Законом, регулюються відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Отже, у разі недійсності правочину кожна зі сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а у випадку неможливості такого повернення (зокрема, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі) необхідно відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування (стаття 216 ЦК України).

У разі застосування реституції за нікчемним договором лізингу, лізингодавець зобов`язаний повернути лізингоодержувачу сплачені ним платежі на виконання умов договору, а лізингоодержувач, у свою чергу, зобов`язаний повернути лізингодавцю передане за договором майно, а саме об`єкт лізингу, яким він користувався.

Так, судом було встановлено, що позивачем 28 грудня 2021 року було повернуто АТ «Акцент-банк» предмет лізингу Mercedes-Benz Vito 111 СDI, 2008 року, на підставі події «Дефолт», у зв`язку із наявністю простроченої заборгованістю у розмірі 21 762, 49 грн., про що сторонами було складено відповідний акт.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 20.05.2020 року у справі № 521/19896/15-ц, застосовуючи реституцію у разі недійсності правочину, кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування, якщо встановлено, що об`єкт лізингу, що підлягає поверненню за правилами двосторонньої реституції, є пошкодженим або несправним.

Аналогічний висновок зазначений у постанові Верховного Суду від 03.02.2021 року у справі №750/1163/20.

Тобто, при застосуванні реституції за недійсним договором лізингу, лізингодавець зобов`язаний повернути лізингоодержувачу сплачені ним платежі на виконання умов договору, а лізингоодержувач, у свою чергу, зобов`язаний повернути лізингодавцю передане за договором майно, а саме об`єкт лізингу, яким він користувався.

Враховуючи вищевикладене суд вважає, що наразі існують усі правові підстави для стягнення із АТ «Акцент-банк» на користь ОСОБА_1 грошових коштів, що були сплачені, в тому числі в інтересах позивача, на виконання умов нікчемного договору, що підтверджені належними та достатніми доказами у розмірі 81 940,00 грн. При цьому сума 3 987,74 грн., що є різницею між заявленою до стягнення з АТ «Акцент-банк» сумою на користь ОСОБА_1 та задоволеною судом сумою у розмірі 81 940,00 грн., стягненню не підлягає з огляду на відсутність належного доказу на отримання АТ «Акцент-банк» відповідної суми на виконання умов нікчемного договору.

Також підлягають до стягнення з ТОВ «Автокредит Плюс» на користь позивача 9 000,00 грн., що були сплачені позивачем на рахунок ТОВ «Автокредит Плюс» в рахунок компенсації вартості юридичних послуг, з повернення предмету лізингу Mercedes-Benz Vito 111 СDI, 2008 року за договором № АРК132853.

Додатково суд звертає увагу, що в порядку застосування реституції позивач, як лізингоодержувач, несе обов`язок повернути майно, яке вона отримала за нікчемним договором, а у разі якщо предмет лізингу при експлуатації автомобіля було пошкоджено, має бути доведена вина лізингоодержувача, після чого шкода має бути відшкодована за цінами, які існують на момент відшкодування, якщо встановлено, що об`єкт лізингу, що підлягає поверненню за правилами двосторонньої реституції, є пошкодженим або несправним.

Додатково суд звертає увагу, щодо неможливості стягнення з лізингоодержувача сум при застосуванні наслідків нікчемності договору фінансового лізингу, які були сплачені ним як плата за користування предметом лізингу, зважаючи на те, що плата за користування предметом лізингу, є умовою нікчемного договору.

Тобто, оскільки законом визначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю, погодження сторонами плати за користування автомобілем у нікчемному договорі, не може бути підставою для залишення відповідної суми у лізингодавця як компенсації за користування лізингоотримувачем майном з суми коштів, сплачених за цим договором.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

В свою чергу, практика Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту, тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the UnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Таким чином, розглянувши матеріали даної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що в позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з урахуванням ч.7 ст.6 ЗУ «Про судовий збір».

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1-4, 10, 12, 13, 76-89, 95, 141, 258, 259, 264, 265 ЦПК України

ВИРІШИВ:

Задовольнити частково позовні вимоги ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) до Акціонерного товариства «Акцент-банк» (, адреса: м.Дніпро, вул. Батумська, 11), Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» (, адреса: м.Дніпро, пр.-т Праці, 2Т) про стягнення коштів.

Стягнути з Акціонерного товариства «Акцент-банк» на користь ОСОБА_1 кошти у сумі 81 940,00 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» на користь ОСОБА_1 кошти у сумі 9 000,00 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь держави судовий збір з Акціонерного товариства «Акцент-банк» у розмірі 946,34 грн.

Стягнути на користь держави судовий збір з «Автокредит Плюс» судовий збір у розмірі 46,06 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 19 липня 2022 року.

Суддя Г.О. Кухтін