Справа № 145/795/21
Провадження № 22-ц/801/1296/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ратушняк І. О.
Доповідач:Якименко М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2022 рокуСправа № 145/795/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача: Якименко М.М.,

суддів: Ковальчука О.В., Сала Т.Б.,

за участю секретаря судового засідання Луцишина О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 26 травня 2022 року, ухвалене суддею Тиврівського районного суду Вінницької області Ратушняком І.О.,

ВСТАНОВИВ:

В травні 2021 року ОСОБА_1 , з участю заінтересованої особи Тиврівської селищної ради звернувся до суду із заявою, у якій просив встановити факт спільного проживання зі спадкодавцем.

Заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його рідний брат ОСОБА_2 , який на день смерті проживав разом із ним в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , який належав йому на підставі договорів купівлі-продажу від 12 жовтня 2017 року, при цьому був зареєстрований по АДРЕСА_2 .

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина, до складу якої входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 та присадибні земельні ділянки, площею 0,25 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд і площею 0,219 га, для ведення особистого селянського господарства.

Заявник вказує, що він спадкоємець другої черги спадкування за законом після смерті брата і бажає прийняти спадщину. В брата власної сім`ї не було, тому ОСОБА_1 з братом проживали разом та вели спільне господарство в АДРЕСА_1 . В свою чергу, заявник проживав та був зареєстрований за даною адресою разом з рідним братом в належному йому житловому будинку до дня його смерті. Однак, брат не був зареєстрований за місцем свого проживання.

ОСОБА_1 зазначає, що на день смерті брата він проживав разом з ним і відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України є таким, що прийняв спадщину, так як не відмовився від неї протягом шестимісячного строку. Заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори він не подавав.

Обґрунтовуючи заяву ОСОБА_1 вказує, що нотаріус не може видати свідоцтво про право власності в порядку спадкування , оскільки спадкодавець був зареєстрований за іншою адресою, ніж фактично проживав.

Вказані обставини стали підставою звернення до суду з даною заявою.

Зацікавлена особа не заперечила щодо задоволення заяви.

Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 26 травня 2022 року в задоволені заяви відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення заяви, посилаючись на неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.

В якості основного доводу заявник посилається на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви, оскільки встановлення факту підтверджено довідкою селищної ради та Актом проживання. Також, судом дана невірна оцінка показам свідків, які підтвердили спільне проживання разом із братом та ведення спільного господарства.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 14.07.2022 витребувано з Немирівської державної нотаріальної контори копію спадкової справи заведеної після смерті ОСОБА_2 . На виконання ухвали до апеляційного суду надійшов лист з державної нотаріальної контори від 02.08.2022 про те, що спадкова справа на майно померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 не заводилась.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

В судове засідання заінтересована особа Тиврівська селищна рада не з`явилась, про причини своєї нявки суд не повідомила. Суд вирішив розглянути справу у її відсутність.

Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника заявника, дослідивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду не відповідає.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_2 в м. Немирів Немирівського району Вінницької області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 3), який на день смерті проживав без реєстрації в будинку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 8).

Померлий ОСОБА_2 є власником будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 12.10.2017 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 12-15).

Заявник ОСОБА_1 зареєстрований та проживає у АДРЕСА_1 (а.с.4, 10).

З Акту про встановлення факту проживання від 05.05.2021 слідує, що ОСОБА_1 зареєстрований та проживає по АДРЕСА_1 . Проживає один у житловому будинку. Який належав на правах власності його рідному брату ОСОБА_2 , який з 12.10.2017 і до дня смерті проживав із братом без реєстрації та вели спільне господарство (а.с.9).

Відмовляючи в задоволенні заяви суд першої інстанції свій висновок мотивував тим, що заявником не надано доказів, які підтверджували, що ОСОБА_2 , який був зареєстрований на день смерті в смт Брацлав Немирівського району та помер у м.Немирів Немирівського району, постійно проживав у селі Василівка Тиврівського району. Крім того, на переконання суду,покази свідків також не доводять факту постійного спільного проживання на час смерті спадкодавця.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду.

Обґрунтовуючи заяву ОСОБА_1 вказував на те, що він є спадкоємцем другої черги спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , інших спадкоємців немає. Вказує, що на момент відкриття спадщини він із спадкодавцем були зареєстровані за різними адресами, тому йому необхідно підтвердити факт проживання із ОСОБА_2 для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з чим звернувся із заявою до суду.

Згідно з п.1 ч.1, ч.2 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнові права фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку встановлення.

У відповідності із п.7 Постанови Пленуму ВСУ №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення фактів родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника, одержання компенсації тощо.

Згідно частини першої статті 1221 Цивільного кодексу України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Частиною третьою статті 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статті 1270 цього Кодексу (шість місяців), він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до роз`яснень, викладених в п. 23 Постанови Пленуму ВС України № 7 від 30.05.2008, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Отже, для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Як вбачається із довідки ОСОБА_2 до дня своєї смерті проживав без реєстрації в будинку, що належав йому на праві власності за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до Акту від 05.05.2021 ОСОБА_1 зареєстрований та проживає по АДРЕСА_1 , а з 12.10.2017 проживав азом із братом ОСОБА_2 , з яким вів спільне господарство до моменту смерті останнього.

Тобто дані документи , а також покази допитаних судом свідків підтверджують факт проживання заявника зі спадкодавцем за однією адресою.

Отже висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи і суперечать наявним в справі доказам.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що оцінюючи покази свідків, суд не врахував, що останні підтвердили факт проживання заявника з покійним спадкодавцем за однією адресою.

Не звернув суд увагу на ту обставину, що зацікавлена особа не заперечила щодо задоволення даної заяви., що підтверджує відсутність спору.

З урахуванням наведено, а такого факту, що спадкова справа після смерті спадкодавця не заводилась, інших спадкоємців, крім ОСОБА_1 немає, апеляційний суд прийшов до висновку, що заявником надано достатні та допустимі докази, які вказують на постійне місце його проживання разом зі спадкодавцем ОСОБА_2 на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 .

Доводи апеляційної скарги є вагомими та такими, що спростовують висновки суду, а тому приймаються апеляційним судом до уваги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, порушив норми процесуального та матеріального права, його висновки не відповідають фактичним обставинам справи та суперечать наявним у справі доказам, що є підставою для скасування рішення з ухваленням нового про задоволення заяви ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 26 травня 2022 року скасувати і ухвалити нове.

Заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 з його рідним братом ОСОБА_2 в АДРЕСА_1 на день його смерті, яка сталась ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постанова набирає законної сили з дня її постановлення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 06 вересня 2022 року.

Головуючий М.М. Якименко

Судді О.В. Ковальчук

Т.Б. Сало