Справа № 143/924/21
Провадження № 22-ц/801/2251/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сич С. М.
Доповідач:Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2022 рокуСправа № 143/924/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М. (суддя - доповідач),

суддів: Берегового О. Ю ., Панасюка О. С .,

секретаря судового засідання Михайленко А. В .,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач (особа, яка подала апеляційну скаргу) Фермерське господарство «Ланецького»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань № 4 цивільну справу за апеляційною скаргою Фермерського господарства «Ланецького» на рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 03 листопада 2022 року, яке ухвалене суддею Сич С. М. в м. Погребище, повний текст складено 10 листопада 2022 року,

в с т а н о в и в :

В серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Фермерського господарства «Ланецького» про усунення перешкод у здійсненні права власності та скасування рішення, мотивуючи його тим, що він є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,1815 га, кадастровий номер :01:002:0180, яка розташована на території Плисківської сільської ради Погребищенського району Вінницької області.

10 вересня 2010 року між ним та ФГ «Ланецького» було укладено Договір оренди належної йому земельної ділянки, який сторони розірвали, уклавши Додаткову угоду від 01 березня 2020 року.

В подальшому ОСОБА_1 уклав Договір оренди цієї земельної ділянки з ТОВ «Погребищенське», який сторони розірвали, уклавши Додаткову угоду від 25 березня 2021 року.

В травні 2021 року позивачу стало відомо, що державний реєстратор Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області Кокот О. А. прийняв рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 57852086, від 26 квітня 2021 року, на підставі якого було здійснено державну реєстрацію за ФГ «Ланецького» права оренди на зазначену земельну ділянку, підставою для державної реєстрації зазначено Договір оренди землі від 10 вересня 2010 року.

Позивач вказує, що для державної реєстрації права оренди відповідач подав реєстратору договір оренди землі, який припинив свою дію внаслідок його розірвання за згодою сторін. Такі дії відповідача, на думку ОСОБА_1 , суперечать попередній його поведінці, оскільки останній, зловживаючи своїм правом, діяв недобросовісно та з наміром створити власнику перешкоди у володінні та користуванні земельною ділянкою.

Посилаючись на наведені обставини та з урахуванням заяви про зміну предмета позову від 28 грудня 2021 року(а.с.46), ОСОБА_1 просив:

- усунути перешкоди у здійсненні права власності шляхом зобов`язання ФГ «Ланецького» повернути ОСОБА_1 земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,1815 га (кадастровий номер :01:002:0180), яка розташована на території Плисківської сільської ради Погребищенського району Вінницької області;

- скасувати рішення державного реєстратора Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області Кокота Олексія Анатолійовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний № 57852086 від 26 квітня 2021 року, на підставі якого було здійснено державну реєстрацію за ФГ «Ланецького» права оренди на вказану земельну ділянку (номер запису про інше речове право у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно індексний № 41687341);

- припинити право оренди у ФГ «Ланецького» на вказану земельну ділянку, державна реєстрація якого здійснена на підставі рішення державного реєстратора Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області Кокота Олексія Анатолійовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний №57852086 від 26 квітня 2021 року.

Рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 03 листопада 2022 року позов задоволено, вирішено питання розподілу судового збору.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції послався на те. що внаслідок укладання 01.03.2020 року між ОСОБА_1 та ФГ «Ланецького» Додаткової угоди до договору оренди землі від 10.09.2010 року, згідно з якою вони розірвали Договір оренди землі від 10.09.2010 року та додаткові угоди до нього, та здійснення 29.03.2021 року державної реєстрації припинення права оренди ФГ «Ланецького», зобов`язання сторін за цим договором припинилися. Тому укладений між сторонами 10.09.2010 року Договір оренди землі та Додаткова угода до нього від 23.12.2016 року не могли слугувати підставою для прийняття державним реєстратором повторно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 21.04.2021 року та повторної державної реєстрації права оренди вищезазначеної земельної ділянки за ФГ «Ланецького».

Не погодившись з таким рішенням суду, відповідач ФГ «Ланецького» подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволені позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції безпідставно розглянув справу у відсутність представника відповідача, який в свою чергу подав клопотання про перенесення розгляду справи. Судом першої інстанції не витребувано оригінал додаткової угоди від 01 березня 2020 року та не призначено судову почеркознавчу експертизу, для встановлення обставин щодо справжності підписів на додатковій угоді. Вважає, що оскільки позивачем не доведено факт укладення додаткової угоди від 01 березня 2020 року про розірвання договору оренди землі, тому суд дійшов до передчасного висновку про законність реєстрації розірвання договору оренди на підставі неукладеної додаткової угоди, а тому безпідставно задовольнив позовні вимоги.

Від сторони позивача надійшов відзив, у якому представник ОСОБА_1 адвокат Щавінський К. С. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення за необґрунтованістю, а рішення суду першої інстанції без змін.

У судове засідання апеляційного суду сторони по справі не з`явилися, від представника відповідача адвоката Стороженка С. С. 28.12.2022р. надійшла заява про розгляд справи без його участі, викладене в апеляційній скарзі підтримує в повному обсязі. 29.12.2022 року від представника позивача адвоката Щавінського К.С. також надійшла заява про розгляд справи у його відсутність.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення не у повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.

По справі встановлено наступні обставини:

Відповідно до Державного акту на право власності на землю серії І-ВН № 052650 від 10 лютого 2004 року ОСОБА_1 є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,1815 га, кадастровий номер :01:002:0180, яка розташована на території Плисківської сільської ради Погребищенського району Вінницької області (а. с. 3).

01 вересня 2010 року між ОСОБА_1 та ФГ «Ланецького» укладено договір оренди землі. Відповідно до п.8 Договору він укладений на 10 років. Договір зареєстрований у відділі Держкомзему у Погребищенському районі, про що у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис від 28 березня 2011 року №00145 (а. с. 151, 152).

23 грудня 2016 року між ОСОБА_1 та ФГ «Ланецького» укладено Додаткову угоду до цілісного договору оренди земельної ділянки від 10 вересня 2010 року, зареєстрованого 28 березня 2011 року. Згідно із п.1 цієї Додаткової угоди сторони домовилися продовжити термін дії Договору на 10 років (а. с. 156). Державна реєстрація права оренди на підставі цієї Додаткової угоди була проведена 22.12.2017 р, запис №24171376 (а. с. 5).

01 березня 2020 року між ОСОБА_1 , як орендодавцем, та ФГ «Ланецького», в особі Ільченка О. В., як орендарем, укладено Додаткову угоду до договору оренди землі від 10 вересня 2010 року, згідно із якою сторони розірвали договір оренди землі від 10 вересня 2010 року та додаткові угоди до нього. За умовами цієї Додаткової угоди договір оренди землі вважається розірваним з моменту підписання сторонами цієї угоди. Припинення права оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації (а. с. 4).

29 березня 2021 року державним реєстратором Турбівської селищної ради Вінницького району Вінницької області до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про здійснення державної реєстрації припинення іншого речового права (права оренди) згаданої земельної ділянки ФГ «Ланецького» на підставі додаткової угоди від 01 березня 2021 року(індексний номер рішення 57390769) (а. с. 5).

01 березня 2020 року між ОСОБА_1 , як орендодавцем, та ТОВ «Погребищенське», як орендарем, укладено Договір оренди землі, предметом якого є вказана земельна ділянка. Згідно із п.9 цього Договору він укладений на 10 років до 01 березня 2030 року (а. с. 6-7).

На підставі рішення державного реєстратора Турбівської селищної ради Вінницького району Вінницької області від 31 березня 2021 року, індексний номер 57393186, до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис №41267005 про інше речове право (право оренди) згаданої земельної ділянки ТОВ «Погребищенське» відповідно до договору оренди землі від 01 березня 2020 року. Дата державної реєстрації - 29 березня 2021 року (а. с. 8).

25 березня 2021 року між ОСОБА_1 , як орендодавцем, та ТОВ «Погребищенське», як орендарем, укладено Додаткову угоду до договору оренди землі від 01 березня 2020 року, згідно із якою сторони розірвали договір оренди землі від 01 березня 2020 року. За умовами цієї Додаткової угоди договір оренди землі вважається розірваним з моменту підписання сторонами цієї угоди. Припинення права оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації (а. с. 9).

На підставі рішення державного реєстратора Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області Кокота О.А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 57852086, від 26 квітня 2021 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено запис №41687341 про інше речове право (право оренди) згаданої земельної ділянки ФГ «Ланецького» відповідно до договору оренди землі від 10 вересня 2010 року та додаткової угоди від 23 грудня 2016 року. Дата державної реєстрації 21 квітня 2021 року. Строк дії договору оренди землі становить 20 років, дата закінчення дії договору - 28 березня 2031 року (а. с. 10, 14).

Апеляційний суд погоджується з тим, що при внесенні відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державним реєстратором при реєстрації 29.03.2021 року Додаткової угоди до договору оренди землі від 10.09.2010 року та додаткових угод до нього, якою було припинено право оренди ФГ «Ланецького» на оренду земельної ділянки, належної позивачеві (індексний номер рішення 57390769), реєстратором було допущено технічну помилку:

Як вбачається зі змісту Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 31 березня 2021 року №250662759 державним реєстратором Турбівської селищної ради Вінницького району Вінницької області Козаком Р. В. зазначено як підставу внесення 29 березня 2021 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про здійснення державної реєстрації припинення іншого речового права (права оренди) згаданої земельної ділянки ФГ «Ланецького» Додаткову угоди від 01 березня 2021 року, а не 01 березня 2020 року (а. с. 5).

Проте, у наданих Турбівською селищною радою Вінницького району Вінницької області документах міститься Додаткова угода до договору оренди землі від 10 вересня 2010 року, укладена між ОСОБА_1 , як орендодавцем, та ФГ «Ланецького», в особі Ільченка О. В., як орендарем, датою укладання якої є 01 березня 2020 року (а. с. 69). При цьому будь-який інший правочин про розірвання договору оренди землі, який був би укладений 01 березня 2021 року, серед означених документів відсутній. Окрім того, апеляційний суд зауважує, що хоча відповідач не визнає обставини допущення реєстратором технічної помилки та стверджує, що реєстратор вніс запис про припинення права оренди ФГ «Ланецького» не на підставі Додаткової угоди від 01.03.2020 р., а на підставі якоїсь іншої угоди від 01.03.2021р., проте ним не надано доказів існування (укладення) такої угоди, тому суд приходить до висновку, що це також слугує підтвердженням тієї обставини, що реєстратор допустив описку та замість «01.03.2002р.» помилково зазначив «01.03.2021р.».

Між сторонами виник спір щодо скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, на підставі якого було здійснено державну реєстрацію за відповідачем права оренди на земельну ділянку.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі» (в редакції чинній на момент укладання договору) оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Як визначено статтею 18 Закону України «Про оренду землі» (в редакції чинній на момент укладання договору) договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Строк дії договору оренди землі відповідно до статті 19 Закону України «Про оренду землі» (в редакції чинній на момент укладання договору) визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років. При передачі в оренду сільськогосподарських угідь для ведення товарного сільськогосподарського виробництва строк дії договору оренди земельних ділянок визначається з урахуванням періоду ротації основної сівозміни згідно з проектами землеустрою.

Статтею 20 Закону України «Про оренду землі» (в редакції чинній на момент укладання договору) визначено, що укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

В силу частини третьої статті 31 Закону України «Про оренду землі» (в редакції чинній на момент укладання договору) договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін.

Як вбачається із пункту 36 Договору оренди землі від 10 вересня 2010 року сторони визначили, що дія Договору припиняється шляхом його розірвання за взаємною згодою сторін.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частини 1, 2, 4 статті 202 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України).

Відповідно до частини другої 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.

За змістом частини третьої статті 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання припиняється з моменту досягнення домовленості про розірвання договору, якщо інше не встановлено договором.

Як визначено пунктом першим частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом пункту першого частини третьої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними у разі, якщо реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення.

В абзаці першому частини п`ятої статті 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень» передбачено, що відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою до моменту державної реєстрації припинення таких прав, обтяжень у порядку, передбаченому цим Законом.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що внаслідок укладання 01 березня 2020 року між ОСОБА_1 та ФГ «Ланецького» Додаткової угоди до договору оренди землі від 10 вересня 2010 року, згідно із якою вони розірвали Договір оренди землі від 10 вересня 2010 року та додаткові угоди до нього, та здійснення 29 березня 2021 року державної реєстрації припинення права оренди ФГ «Ланецького», зобов`язання сторін за цим договором припинилися 29 березня 2021 року.

Таким чином, укладений між сторонами 10 вересня 2010 року Договір оренди землі та Додаткова угода до нього від 23 грудня 2016 року не могли слугувати підставою для прийняття державним реєстратором рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 21 квітня 2021 року та повторної державної реєстрації права оренди вищезазначеної земельної ділянки за ФГ «Ланецького».

Отже, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що державна реєстрація права оренди відповідача на підставі розірваного договору оренди землі порушує права позивача ОСОБА_1 на володіння та користування земельною ділянкою, як власника.

Відповідно до положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною другою статті 152 ЦК України закріплено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відтак апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом зобов`язання відповідача повернути позивачу ОСОБА_1 земельну ділянку та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права оренди відповідача.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на те. що суд не застосував висновок Великої палати Верховного Суду у справі №145/2047/16-ц від 16 червня 2020 року, не дав оцінки тій обставині, що Додаткова угода від 01.03.2020 року, якою було розірвано Договір оренди землі від 10 вересня 2010 року та додаткові угоди до нього, є нікчемною, оскільки підпис від імені ФГ «Ланецького» здійснено ОСОБА_2 , який не був головою фермерського господарства та не був уповноважений укладати такі угоди.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд зазначає, що предметом спору у справі №145/2047/16-ц, що розглядалася великою Палатою верховного суду, було визнання недійсними договорів оренди з посиланням на те, що ці договори позивач не підписував, умови їх не погоджував, тож відповідач безпідставно відмовляє в поверненні використовуваних земельних ділянок позивачу як власнику цих земельних ділянок, покликаючись до умов договорів, підписаних невстановленою особою замість позивача.

У постанові зазначено що відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими. Разом із тим Велика Палата Верховного Суду констатує, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення.

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

У справі, яка розглядається позивач ОСОБА_1 не заперечує, що 01 березня 2020 року як орендодавець підписав Додаткову угоду про розірвання Договору оренди землі від 10 вересня 2010 року та додаткових угод до нього, а отже, відсутні підстави вважати, що такий договір є неукладеним.

Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України.

Констатування нікчемності правочину можливе під час вирішення спору про захист права, яке сторона такого правочину вважає порушеним, проте в справі, що розглядається ФГ «Ланецького» не є позивачем та не зверталося за захистом порушеного укладенням Додаткової угоди від 01 березня 2020 року його права, а відтак у цій справі суд не може вдаватися до оцінки цієї угоди, дійсність якої презюмується відповідно до статті 204 ЦК України.

Як вбачається із матеріалів справи, Додаткова угода від 01 березня 2020 року є чинною, на її підставі 29.03.2021 року державним реєстратором внесений запис про здійснення державної реєстрації припинення іншого речового права (права оренди) земельної ділянки ФГ «Ланецького», вона ніким не оспорена та не визнана судом недійсною.

Отже, правовідносини, що склалися між сторонами у справі, яка переглядається апеляційним судом, та у справі №145/2047/16-ц, яка була предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду, що наведені апелянтом у апеляційній скарзі, виникли за інших, неподібних правовідносин, а тому висновки у цій справі не можуть бути прикладом застосування норм матеріального права, які підлягали врахуванню при постановленні оскаржуваного рішення.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про неврахування судом під час ухвалення оскаржуваного рішення правового висновку, викладеного у зазначеній постанові Верховного Суду, є необґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги, що Додаткова угода про розірвання договору оренди землі від 01 березня 2020 року була укладена ОСОБА_2 , який на той час не був головою фермерського господарства, та ця Додаткова угода про розірвання договору оренди землі не була підписана її сторонами, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки відповідно до абзацу першого ч. 5 ст. 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, вважаються достовірними, а відповідачем не надано доказів оскарження у встановленому законом порядку державної реєстрації припинення права оренди ФГ «Ланецького», здійсненої 29 березня 2021 року на підставі цієї Додаткової угоди.

Крім того, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги стосовно того, що суд першої інстанції безпідставно відмовив в задоволенні клопотання відповідача про призначення почеркознавчої експертизи, оскільки предметом спору в даній справі є усунення перешкод у здійсненні права власності позивача ОСОБА_1 , а не оспорювання Додаткової угоди від 01 березня 2020 року. Окрім того, заявляючи клопотання про призначення почеркознавчої експертизи відповідач в т. ч. зазначив про необхідність перевірити підписи як ОСОБА_1 так і ОСОБА_2 , який діяв від імені ФГ «Ланецького» проте, в даній справі не вирішується питання про визнання недійсною Додаткової угоди від 01 березня 2020 року, відповідач не звертався до суду з позовом про недійсність цього правочину, а тому суд першої інстанції, враховуючи предмет позову, правомірно відмовив в задоволені клопотання відповідача.

Щодо тверджень у апеляційній скарзі, що суд неправомірно розглянув справу за відсутності представника ФГ «Ланецького» адвоката Стороженка С. С., апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи зокрема у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Згідно ч. 1, ч. 3 ст. 240 ЦПК України суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених частиною другою статті 223 цього Кодексу. Про відкладення розгляду справи або перерву в судовому засіданні, місце, дату і час нового судового засідання або продовження судового засідання суд повідомляє під розписку учасників справи, свідків, експертів, спеціалістів, перекладачів, які були присутніми в судовому засіданні.

Розглянувши справу, суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні вказав, що представник відповідача адвокат Стороженко С. С., будучи належним чином повідомленим про дату та час розгляду справи, про що свідчить відповідна розписка (а. с. 216), в судове засідання, призначене на 03 листопада 2022 року, не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

До апеляційної скарги адвокат Стороженко С. С. додав копію заяви про відкладення розгляду справи від 31 жовтня 2021 року з квитанцією про сплату послуг за її направлення до суду першої інстанції від 01 листопада 2022 року.

Разом з тим, вказана заява надійшла до Погребищенського районного суду Вінницької області 04 листопада 2022 року (а. с. 229), а тому на час ухвалення 03.11.2022 р. рішення по цій справі, у суду першої інстанції були відсутні відомості про причини неявки справи адвоката Стороженка С. С., який у попередньому судовому засіданні 28 вересня 2022 року надав свої пояснення та був належним чином повідомлений про дату розгляду справи, а тому суд першої інстанції враховуючи норми ст. 223 ЦПК України, правомірно здійснив розгляд справи за його відсутності.

Перевіряючи правильність вирішення судом першої інстанції вимоги про припинення права оренди ФГ «Ланецького», апеляційний суд вважає, що вирішуючи вказану вимогу, суд припустився помилки.

Так, Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц.

Вирішуючи по суті позовну вимогу про припинення права оренди у ФГ «Ланецького» на земельну ділянку, суд першої інстанції зазначив, що за змістом чатсини третьої 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, відповідні права припиняються.

У пункті 36 Договору оренди землі від 10 вересня 2010 року сторони визначили, що дія Договору припиняється шляхом його розірвання за взаємною згодою сторін.

Разом з тим, суд першої інстанції не звернув уваги на те що, за умовами Додаткової угоди від 01 березня 2020 року Договір оренди землі вважається розірваним з моменту підписання сторонами цієї угоди. Припинення права оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації. Зокрема, сторони підтвердили, що укладення цієї додаткової угоди є їхнім вільним волевиявленням, сторони бажають припинити існуючі між ними договірні відносини і будь-яких претензій чи вимог, пов`язаних з припиненням права оренди не мають (а. с. 4).

Додаткова угода від 01 березня 2020 року була зареєстрована 29 березня 2021 року (а. с. 5).

Отже, цією Додатковою угодою, яка не скасована, вже припинено право оренди ФГ «Ланецького» на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,1815 га (кадастровий номер :01:002:0180), а тому припинення права оренди, яке відбулось на підставі угоди, не потребує дублювання шляхом ухвалення судового рішення. Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що в даному випадку позивачем обрано неефективний спосіб захисту, що є підставою для скасуванню рішення суду в цій частині.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги частково знайшли своє підтвердження в матеріалах справи, а тому оскаржуване рішення суду підлягає частковому скасуванню: в частині припинення права оренди, з відмовою в задоволені позову в цій частині, а в іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін.

Згідно з частинами 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За подання позовної заяви з урахуванням заяви про зміну предмету позову ОСОБА_1 сплатив 2 724 грн. судового збору (а. с.15, 16, 47), за подання апеляційної скарги відповідачем підлягала до сплати сума в розмірі 4 086 грн (хоча ним було сплачено більшу суму: 4 465, 80 грн. - квитанція на а. с. 249) .

Оскільки в задоволенні однієї позовної вимоги про припинення права оренди слід відмовити, а, відповідно, апеляційна скарга в цій частині підлягає до часткового задоволення, відтак, з урахуванням принципу пропорційності, з відповідача ФГ «Ланецького» на користь позивача ОСОБА_1 слід стягнути 1 816 грн. судового збору, сплаченого ним при поданні позовної заяви, а з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ФГ «Ланецького» слід стягнути 1 362 грн. судового збору, сплаченого ним за подання апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Отже, відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України різниця судового збору, яка підлягає стягненню із ФГ «Ланецького» на користь ОСОБА_1 становить 454 грн. (1 816 грн - 1362 грн.).

Керуючись ст. ст. 141, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Фермерського господарства «Ланецького» задовольнити частково.

Рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 03 листопада 2022 року в частині задоволення позовної вимоги про припинення права оренди Фермерського господарства «Ланецького» на земельну ділянку та в частині розподілу судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні вимоги про припинення права оренди Фермерського господарства «Ланецького» на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,1815 га (кадастровий номер :01:002:0180), яка розташована на території Плисківської сільської ради Погребищенського району Вінницької області, державна реєстрація якої здійснена на підставі рішення державного реєстратора Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області Кокота Олексія Анатолійовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний №57852086, від 26 квітня 2021 року.

Стягнути з Фермерського господарства «Ланецького» на користь ОСОБА_1 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн. понесених ним судових витрат.

В іншій частині рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 03 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель: с. Плисків, Вінницький район, Вінницька область, 22252.

Відповідач: Фермерське господарство «Ланецького», вул. Центральна, с. Плисків Вінницький район, Вінницька область, 222252, .

Головуюча Т. М. Шемета

Судді О. С. Панасюк

О. Ю. Береговий