РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 серпня 2022 року м. Рівне

Справа № 569/16811/19

Провадження № 22-ц/4815/899/22

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:головуючого Ковальчук Н. М.,

суддів: Хилевича С. В., Шимківа С. С.,

секретар судового засідання Пиляй І. С.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 04 травня 2022 року, ухвалене у складі судді Панас О. В. у м. Рівне, дата складання повного судового рішення 09.05.2022 року,

в с т а н о в и в :

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності на майно. Обгрунтовуючи вимоги, вказувала на те, що у шлюбі з ОСОБА_4 купили однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 35.0 кв.м. Після смерті ОСОБА_4 Ѕ частку квартири, яка йому належала, успадкували по 1/6 частині вона та батьки покійного ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . На даний час їй належить 4/6 частини квартири, вона одноосібно користується квартирою, несе тягар по її утриманню. Відповідачам належить по 1/6 частки квартири, вони мають у приватній власності квартиру АДРЕСА_2 , де проживають постійно. Оскільки, частка відповідачів у квартирі є незначною просила припинити їх право на цю частку, виплативши з депозитного рахунку суду компенсацію вартості їх частки у нерухомому майні.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 04 травня 2022 року позов задоволено. Припинено право ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право на 1/6 частку кожного у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 35 кв.м., житловою площею 17,4 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101. Стягнуто з депозитного рахунку суду на користь ОСОБА_2 вартість його частки у сумі 95 650 грн. Стягнуто з депозитного рахунку суду на користь ОСОБА_3 вартість її частки у сумі 95 650 грн. Визнано за ОСОБА_1 право на 2/6 частки у спільній сумісній власності (2/3 частки спадкового майна) квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 35 кв.м., житловою площею 17,4 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101. Стягнуто з відповідачів на користь позивачки понесені судові витрати в сумі 768 грн. 40 коп. та судовий збір в сумі 2681 грн. 40 коп. в прибуток державного бюджету України.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 подали апеляційну скаргу. Зазначають, що вони є спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_4 і в установленому законом порядку прийняли спадщину, однак свідоцтва про право власності не отримували, а відтак їх право власності по 1/6 частці на квартиру не оформлене. Суд припинив право власності на те майно, яке за ними фактично не зареєстроване. Судом не враховано висновки постанови Верховного Суду України від 20.06.2018 року у справі № 175/657/16-ц де вказано, що звернувшись із заявами до нотаріуса про прийняття спадщини, особа набуває лише право на набуття право власності, а не саме право власності на нерухоме майно. Суд не надав оцінки тому, що загальна частка, на яку позивачка просить припинити право власності, складає 1/3 частину квартири, а тому не може визнаватись незначною. Суд не врахував положення ст.. 365 ЦК України, яка передбачає підстави и припинення права власності на частку у нерухомому майні. Не взято також їх доводи про те, що припинення їх права на частку у спірній квартирі їм, як пенсіонерам, завдасть істотної шкоди, адже втрата майна є значною втратою. Окрім того, вони брали участь у придбанні сином квартири. Судом не враховано практику ЄСПЛ. З наведених підстав просять скасувати рішення суду, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, суд першої інстанції виходив з того, що частки відповідачів є незначними по 1/6 на кожного; квартира, площею 35 кв.м., є неподільною; спільне володіння і користування майном неможливе через особисті неприязні стосунки сторін; припинення не завдасть істотної шкоди інтересам відповідачів, оскільки вони не мають інтересу до спірної квартири і мають у власності інше житло де постійно проживають.

Такий висновок суду ґрунтуються на наявних у матеріалах доказах, відповідає нормам законодавства і апеляційний суд з таким висновком погоджується.

Судом встановлено: перебуваючи у зареєстрованому шлюбі ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , 11 березня 2005 року купили однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 35,0 кв.м. Подружжя проживали разом у цій квартирі і були там зареєстровані.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після його смерті відкрилася спадщина на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , яка перебувала у спільної сумісної власності подружжя.

Із заявами про прийняття спадщини до нотаріуса звернулись спадкоємці першої черги: позивачка ОСОБА_1 , батьки померлого (відповідачі у справі) ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , що підтверджується довідкою від 19.08.2019 року №269/02-14, виданою приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Дядковою О.М.

Відповідно до свідоцтва про право власності від 12.08.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Дяковою О. М., зареєстрованого в реєстрі за № 747, ОСОБА_1 належить 1/2 частка квартири АДРЕСА_1 . Орім того, ОСОБА_1 успадкувала 1/6 частку цієї квартири після смерті свого чоловіка, про що їй видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 19.08.2019 року, посвідчене приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Дяковою О.М., зареєстроване в реєстрі за № 795. Тобто, позивачка є власницею 2/3 частки спірної квартири.

Відповідачі у встановленому законом порядку прийняли спадщину після смерті ОСОБА_4 і, відповідно, їх спільна частка у спадковому майні складає 1/3 частину, що відповідає по 1/6 частки на кожного. ОСОБА_2 , ОСОБА_3 за видачею свідоцтва про право на спадщину за законом до нотаріуса не звертались.

Сторони не заперечують, що у квартирі проживає позивачка одноосібно, інші співвласники

унктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 липня 2020 року року у справі № 355/340/17-ц зазначено: "Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). У спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, право розпорядження нерухомим майном виникає в нього з моменту державної реєстрації цього майна (частина друга статті 1299 ЦК України).Зазначене відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постанові від 23 січня 2013 року у справі № 6-164цс12. Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).Отже, системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.Проте відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухому майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном".

з огляду на вказане, аргументи апеляційної скарги про те, що свідоцтва про право власності на спадкове майно вони не отримували, їх право власності по 1/6 частці на квартиру не оформлене і суд не вправі був припиняти право власності на те майно, яке за ними фактично не зареєстроване, не узгоджується із нормами матеріального права та правовими висновками Верховного суду.

Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Наявними у матеріалах справи доказами підтверджено, що спірне нежитлове приміщення є неподільною річчю; відповідно до часток співвласників на 1/6 частину приміщення приходиться 5,83 кв. м. загальної площі квартири та 2,9 м.кв. житлової площі, тому є підстави вважати, що частки відповідачів є незначними; спільно володіти та користуватися спірним житлом сторони не можуть через неприязні стосунки; позбавлення відповідачів частки у спільному майні не може завдати їм істотної шкоди, оскільки забезпечені житлом; позивач внесла попередню вартість часток відповідачів на депозитний рахунок суду.

За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги.

За наведених обставин, апеляційний суд приходить до переконання про те, що оскаржуване рішення постановлене місцевим судом з дотриманням норм процесуального права, судом першої інстанції в повній мірі з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а тому апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 04 травня 2022 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 31 серпня 2022 року.

Головуючий Н. М. Ковальчук

Судді: С. В. Хилевич

С. С. Шимків