Справа № 369/4307/22
Провадження №4-с/369/61/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.09.2022 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Пінкевич Н.С.,

секретаря Смушко К.В.

за участі

стягувача ОСОБА_1

боржника ОСОБА_2

заінтересована особа ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи Вишневий відділ державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), боржник ОСОБА_2 про визнання протиправним дій щодо закриття виконавчого провадження та зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

У червні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з даною скаргою. Свої вимоги мотивувала тим, що на виконанні у Вишневому ВДВС Бучанського району перебував виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей. На її звернення-скарги по виконавчому провадження щодо надання витягів, виписок про перерахування боржником аліментів, отримала листа про те, що боржник надав документи по сплаті аліментів, виконавцем було проведено перерахунок заборгованості та встановлено, що існує переплата станом на 01 вересня 2019 року в розмірі 20 674,14 грн. Станом на 30 січня 2020 року виконавцем встановлена переплата в розмірі 11 674,14 грн., тому прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження. Про закінчення виконавчого провадження їй також було повідомлено. З діями виконавця вона не погоджується. Вважає, що виконавцем неправомірно прийнято постанову через одинадцять місяців з моменту сплати заборгованості, вона не отримала жодного підтверджуючого документу про перерахунок коштів та фактично не отримувала аліменти. Вважає, що отримувала формальні відписки, а по суті відповіді не надали, оскільки матеріали виконавчого провадження мають зберігатись три роки в архіві. Начальник відділу зобов`язаний контролювати дії виконавців щодо відповідності їх вимогам Закону України «Про виконавче провадження».

Просила суд:

зобов`язати державного виконавця Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) надати письмові пояснення по суті справи та платіжні доручення бухгалтера як доказ переказу коштів на рахунок стягувача;

зобов`язати державного виконавця Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) звернутись до суду задля отримання дублікату виконавчого листа та поновити виконавче провадження №19700541 для здійснення фактичного виконання рішення суду;

визнати дії державного виконавця Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) незаконними щодо закриття виконавчого провадження №19700541.

05 липня 2022 року ОСОБА_2 подав до суду докази на підтвердження виконання рішення суду по сплаті аліментів.

02 серпня 2022 року до суду надійшли заперечення Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ). Вказали, що на виконанні у відділі перебував виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_1 в розмірі 2000 грн. На час досягнення молодшою дитиною повноліття, державним виконавцем станом на 31 грудня 2020 року встановлена переплата в розмірі 11 674,14 грн. та прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження. Розрахунок проведений відповідно до вимог чинного законодавства. ОСОБА_1 як стягувач у виконавчому провадженні має право у будь-яких час знайомитись з матеріалами виконавчого провадження, робити відповідні копії. Але чинним законодавством не встановлено права виконавця вилучати з матеріалів виконавчого провадження будь-які документи.

Також у встановлені строки ОСОБА_1 були надані вичерпні відповіді на її скарги: на скаргу, яка надійшла 23 листопада 2021 року відповідь надана 01 грудня 2021 року; на скаргу від 10 лютого 2022 року відповідь надана 20 лютого 2022 року.

Вважають доводи скарги необґрунтованими та просили відмовити в задоволенні скарги.

У судовому засіданні ОСОБА_1 скаргу підтримала та просила задоволити вимоги у повному обсязі.

У судовому засіданні представник Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) проти доводів скарги заперечував. Просив суд відмовити в задоволенні скарги.

У судовому засіданні боржник ОСОБА_2 проти доводів скарги заперечував. Просив відмовити в задоволенні скарги.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в розгляді справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

За ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

При цьому виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Встановлено, що 19 жовтня 2021 року та 02 лютого 2022 року ОСОБА_1 звернулась із скаргами на дії державного виконавця по ВП№19700541, а саме неправомірних дій по закриттю виконавчого провадження, необхідності його поновлення та вжиття інших заходів, направлених на реальне виконання рішення суду.

На дані скарги були надані відповіді: 13 жовтня 2021 року заступником директора Департаменту державної виконавчої служби; 30 листопада 2021 року та 31 березня 2022 року начальником Управління забезпечення примусового виконання рішень у м.Києві та Київській області; 31 березня 2022 року начальником Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ).

По суті скарги, з пояснень ОСОБА_1 вбачається, що вона не погоджується зі змістом наданих їй відповідей та вважає, що боржник аліменти не сплатив, існує заборгованість та виконавець неправомірно закінчив виконавче провадження.

З огляду на наведене не знайшли свого підтвердження доводи про бездіяльність виконавчої служби, тому у задоволенні вимог про зобов`язання виконавця надати письмові пояснення по суті справи та платіжні доручення бухгалтера щодо переказу грошей стягувачу суд відмовляє.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

За змістом частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виконання судового рішення відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013 у справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Також встановлено, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн., щомісячно, починаючи з 26.02.2010 року до досягнення дітьми повноліття (цивільна справа №2- 1680/10).

На виконанні в Києво-Святошинському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області (на даний час Вишневий відділ державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ)) перебував виконавчий лист №2-1680 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей: доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн., щомісячно, починаючи з 26.02.2010 року до досягнення дітьми повноліття.

Постановою державного виконавця ВДВС Києво-Святошинського РУЮ від 19 квітня 2010 року відкрито виконавче провадження (ВП №19700541 ).

Відповідно до ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої, частиною чотирнадцятою статті 71 цього Закону, обчислюється з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.

13 вересня 2019 року державним виконавцем складено довідку-розрахунок заборгованості по аліментам по ВП 19700541.

31 грудня 2020 року державним виконавцем в порядку ст..71 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено відсутність заборгованості по сплаті аліментів та наявність переплати в розмірі 11 674,14 грн.

Постановою державного виконавця Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 31 грудня 2020 року виконавче провадження закінчено на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження».

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Суд визначає в межах, встановлених ЦПК України, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо (частина перша статті 11 ЦПК України).

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами (частина перша статті 18 ЦПК України).

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (частина перша статті 1 Закону України «Про виконавче провадження»).

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Порядок стягнення аліментів встановлений статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Так, відповідно до наведеної норми порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України. За наявності заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України. Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до частини першої цієї статті. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: 1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; подання заяви стягувачем або боржником; надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; закінчення виконавчого провадження. У разі стягнення аліментів як частки заробітку (доходу) боржника на підприємстві, в установі, організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця відрахування здійснюються з фактичного заробітку (доходу) на підставі постанови виконавця. Якщо стягнути аліменти в зазначеному розмірі неможливо, підприємство, установа, організація, фізична особа - підприємець, фізична особа, які проводили відрахування, нараховують боржнику заборгованість із сплати аліментів. Спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Зазначений порядок передбачено приписами частини третьої статті 195 СК України, якою визначено, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а у разі виникнення спору - судом.

Аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання. Заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу, - до досягнення нею двадцяти трьох років (стаття 194 СК України).

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У судовому засідання ОСОБА_1 не погоджувалась з розрахунком, наданим державним виконавцем, але свого контр розрахунку вона не надала та не робила, постанову виконавця про закінчення виконавчого провадження не оскаржувала. Вказати який є розмір заборгованості не може.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Відповідно до частини третьої статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

У пунктах 68, 70-72 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 904/7326/17(провадження № 12-197гс18) вказано, що право сторони виконавчого провадження на звернення зі скаргою до суду на підставі статті 339 ГПК України пов`язане з порушенням прав такої сторони під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби.

Згідно з частиною першою статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частин першої-другої статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

ОСОБА_1 , звертаючись до суду зі скаргою на дії державного виконавця, просила визнати неправомірними дії по закриттю виконавчого провадження та зобов`язати виконавця поновити виконавче провадження, отримати дублікат виконавчого листа.

За змістом положень пункту 7 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі, зокрема, закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів.

ОСОБА_1 у своїй скарзі зазначила, що наявним боргом по сплаті аліментів порушені її права та свободи як отримувача аліментів в межах виконавчого провадження № 19700541. Разом з тим, доказів наявного боргу, його розміру суду не надала.

Натомість з поданих державним виконавцем копій матеріалів виконавчого провадження, копій чеків/квитанцій, поданих боржником, виписок з його рахунків, судом встановлено, що ОСОБА_2 на виконання рішення перераховував кошти та станом на 31 грудня 2020 року рішення суду виконав повністю. При цьому судом брались до уваги ті докази сплати, де вказаний отримувач коштів ОСОБА_1 , інші чеки щодо придбання товарів суд до уваги не брав. Посилання скаржника на те, що до уваги слід брати лише ті квитанції, де прописано «сплата аліментів», суд не приймає, оскільки судом не встановлена наявність інших договірних чи боргових зобов`язань між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , на виконання яких здійснювались ці платежі.

Також суд критично оцінює посилання стягувача на не отримання фактично нею коштів, оскільки карточка, куди перераховувались кошти ОСОБА_2 як аліменти, перебувала у старшої доньки та саме вона нею користувалась. Так, встановлено, що дана карточка зареєстрована саме на ОСОБА_1 , матеріали справи не містять доказів того, що боржника або державного виконавця повідомлено про необхідність перерахування коштів на інший рахунок або карточку. Встановити коли саме ця карточка перейшла в користування старшої доньки не можливо та ОСОБА_1 таких доказів не надала.

Будь-яких інших доказів неправильності складеного розрахунку заборгованості або доказів на спростування доказів боржника скаржником суду не надано, а по суті скарга ґрунтується на припущеннях стягувача.

Статтею 451 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Отже, оскільки поданий суду розрахунок заборгованості відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження», вимогам Сімейного кодексу України, порушень при прийнятті постанови про закінчення виконавчого провадження судом не встановлено, тому вимоги скарги є недоведеними та не підлягають до задоволення.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

На підставі зазначеного та керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст.12,81,141,200,206,263-265,447-453ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

У задоволенні скарги ОСОБА_1 , заінтересовані особи Вишневий відділ державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), боржник ОСОБА_2 про визнання протиправним дій щодо закриття виконавчого провадження та зобов`язання вчинити дії відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи(вирішення питання) без повідомлення(виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали виготовлений 14 вересня 2022 року.

Суддя