№ 207/2469/22
№ 2/207/994/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2022 року м. Кам`янське

Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Юрченко І.М.,

при секретарі Сівачук А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Кам`янське цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2022 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовною заявою, у якій просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором №б/н від 16.07.2014 року в розмірі 5092 грн. 63 коп.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що ОСОБА_2 (далі - Позичальник) звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (далі - Позивач, Банк) з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н від 16.07.2014 року.

Заявою Позичальника підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі.

Відповідно до виявленого бажання, Позичальнику було відкрито кредитний рахунок (що підтверджується Випискою по рахунку) та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку.

У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 5100,00 грн., що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку.

АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав Позичальнику можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту).

Позичальник зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов Договору, а саме згідно до п. 2.1.1.12.3. погашення Кредиту - поповнення Картрахунку Держателя, здійснюється шляхом внесення коштів у готівковому або безготівковому порядку і зарахування їх Банком на Картрахунок Держателя, а так само шляхом договірного списання коштів з інших рахунків Клієнта на підставі Договору.

Таким чином, Позичальник зобов`язався здійснювати погашення кредиту та процентів внесенням грошів на кредитний рахунок у розмірі не менше мінімального обов`язковий платежу. Згідно до п. 1.1.1.56. Договору Мінімальний обов`язковий платіж - розмір боргових зобов`язань Позичальника, які щомісяця повинен сплачувати Позичальник протягом терміну дії карти. Мінімальний обов`язковий платіж розраховується в процентному співвідношенні від загальної заборгованості Клієнта.

Позичальник не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором та підтверджується випискою по рахунку. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, Позичальник зобов`язання за вказаним договором не виконав, хоча ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 02.02.2021 року.

Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його Смерті.

Згідно із ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем па час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу (6 місяців від дня відкриття спадщини), він не заявив про відмову від неї.

Виходячи із вищенаведеного, спадкоємці Позичальника мали право подати заву про прийняття або про відмову від спадщини у строк з 29-01-2021 року по 29-07-2021 року.

В даному випадку спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є ОСОБА_1 (далі - Відповідач).

Вказана обставина підтверджується копіями паспортів Позичальника та Відповідача, де в якості адреси реєстрації зазначена: АДРЕСА_1 .

На виконання вимог вищезазначеної норми закону Позивачем 10.07.2021 року була направлена претензія кредитора до Другої кам`янської державної нотаріальної контори, та 22.07.2021 року отримана відповідь, в якій зазначалось, що спадкоємці померлого Позичальника із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались та спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії АТ КБ Приватбанк.

Таким чином, Відповідач прийняв спадщину, до складу якої входять, у тому числі, кредитні зобов`язання померлого Позичальника. Спадкування обов`язків відбулося відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, так як Відповідач не відмовився від спадщини у передбачені цивільним законодавством строки, а саме 6 місяців від дня відкриття спадщини.

Станом на дату смерті заборгованість Позичальника перед Банком за кредитним договором № б/н від 16.07.2014 року становить 5092,63 гри.

Вказану заборгованість позивач просив стягнути з відповідача по справі, оскільки вони проживали з позичальником за однією адресою на день його смерті, а також вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, просив розглянути справу без виклику сторін.

Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Окрім цього від відповідача ОСОБА_1 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона не визнала позовні вимоги та просить відмовити в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» у зв`язку з тим, що їй нічого не було відомо про те, що її брат брав кредит у позивача. Після смерті ОСОБА_2 до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини вона не зверталася, оскільки ніякого майна після його смерті не залишилося. Що стосується квартири, де проживав її брат на момент смерті ( АДРЕСА_2 ), то ніякого відношення до неї брат не мав, так як квартира не приватизована.

Від представника позивача ОСОБА_3 до суду надійшла відповідь на відзив, в якій представник зазначила, що ОСОБА_1 є спадкоємцем, який прийняв спадщину, до складу якої входять не тільки права, а й обов`язки, тому вважає що ОСОБА_1 зобов`язана відповідати по кредитним зобов`язанням ОСОБА_4 . Просила позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 надала заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, в яких пояснила, що відповідно до ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Так як вона ніякого майна у спадщину не отримала, оскільки після смерті брата не залишилось належного йому майна, то відсутні підстави для стягнення з неї заборгованості кредитором спадкодавця. Що стосується квартири, де проживав її брат на момент смерті ( АДРЕСА_2 ), то ніякого відношення до права власності на неї брат не мав, так як квартира не приватизована. Думка позивача про те, що після смерті ОСОБА_2 вона отримала у спадок побутові речі, вартість яких не може бути меншою ціни позову є лише нічим не підтвердженим припущенням. Жодних власних побутових речей померлий не мав. Всі речі, які ОСОБА_2 використовував у побуті належали їй та її сину.

Враховуючи вищенаведене у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, справа підлягає розгляду в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи, наявні у справі письмові докази та оцінивши їх в сукупності суд приходить до наступних висновків.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву б/н від 16.07.2014 року, згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який в подальшому було збільшено до 5100,00 грн.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_2 помер.

Як позивач сам зазначає в позовній заяві та підтверджено матеріалами справи 10.07.2021 року позивач направив претензію кредитора до Другої Кам`янської державної нотаріальної контори.

22.07.2021 року надійшла відповідь, в якій зазначалось, що спадкоємці померлого позичальника із заявами про прийняття до нотаріальної контори не звертались та спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії АТ КБ «ПриватБанк». 09.11.2021 року до спадкоємців позичальника було направлено лист-претензію, згідно з якими позивач пред`явив свої вимоги, але ніяких дій не було виконано.

Станом на дату смерті ОСОБА_2 заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором № б/н від 16.07.2014 року (згідно розрахунку позивача) становить 5092,63 грн., яка складається з наступного: 5092,63 грн. заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.: 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту; 5092,63 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625; 0,00 - нарахована пеня; 0,00 грн. - нараховано комісії.

Так, в позовній заяві Банк посилається на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 16.07.2014 року ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 5100,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Разом з позовною заявою АТ КБ «ПриватБанк» надав розрахунок заборгованості за договором б/н від 16.07.2014 року, тоді як даний договір в матеріалах справи відсутній.

В матеріалах справи міститься Анкета-Заява ОСОБА_2 від 16.07.2014 року, з якої не простежується, що останній отримав кредитні кошти в розмірі 5100,00 грн.

Також позивачем не надано суду доказів оформлення та укладання між сторонами та відповідно отримання позичальником Умов та Правил надання банківських послуг, Пам`ятки клієнта та Тарифів банку, щоб в сукупності із Заявою, свідчило про укладений у належній формі договір між сторонами про надання банківських послуг.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку розумів ОСОБА_2 та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил, а також те, що вказаний документ на момент підписання ним анкети-заяви взагалі містив умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Окрім цього, оскільки, Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювались самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (16.07.2014) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (13.09.2022), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову, вважає, що положення статті 634 ЦК України не можуть бути застосовані до даних правовідносин.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Витяг з Тарифів обслуговування кредитної карти «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 16.07.2014року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Також, згідно долученої до позовної заяви виписки за договором б/н від 16.07.2014 із кредитної картки ОСОБА_2 списано відсотки за використання кредитного ліміту в загальній сумі 13302грн. 43коп. (ар.с.18-23).

Суд враховує, що за даними виписки про рух коштів (ар.с.18-23) у період з 16.07.2014 по 17.01.2021 ОСОБА_2 проводилися поповнення карткового рахунку (кредиту), що стороною позивача не оспорюється. На підставі викладеного суми списані на погашення відсотків у розмірі 13302грн. 43коп. мають бути зараховані на погашення тіла кредиту, оскільки зазначені кошти у загальній сумі 13302грн. 43коп. перераховувалися ОСОБА_2 на свою кредитну картку шляхом її поповнення через термінали самообслуговування або шляхом перерахування з інших кредитних карток з метою погашення заборгованості по тілу кредиту, проте Банком зазначені кошти неправомірно, без правових підстав списувалися на погашення відсотків за використання кредитного ліміту.

Тому суд дійшов висновку, що позивачем безпідставно спрямовувались кошти, які сплачував ОСОБА_2 на оплату відсотків та не зарахування їх у повному обсязі на оплату зобов`язань за тілом кредиту.

Ураховуючи, що ОСОБА_2 за кредитним договором сплачено суму коштів, яка значно перевищує отриманий на картку ліміт (16.07.2014 - 5100 грн. (а.с.24), то суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 у повному обсязі виконав зобов`язання за кредитним договором, а тому підстави для задоволення вимог АТ КБ «Приват банк» відсутні.

Також суд звертає увагу на те, що, згідно наданої банком виписки заборгованості вбачається, що останнім з кредитного рахунку ОСОБА_2 (з сум тіла кредиту) здійснювалося списання кредитних коштів на погашення відсотків, сплата яких у саме цих розмірах та за рахунок тіла кредиту не передбачена договором, підписаним ОСОБА_2 . Зазначена обставина підтверджується випискою руху коштів по картці (ар.с.18-23), з якої видно, що після списання відсотків за використання кредитного ліміту відповідно зменшувався залишок коштів на рахунку на суму такого списання, тим самим збільшувалась заборгованість ОСОБА_2 за тілом кредиту.

Проаналізувавши виписку руху коштів по картці (ар.с.18-23) за вказаним договором, значення колонки «залишок після операції» збільшувався банком, у тому числі шляхом нарахування відсотків за користування кредитним лімітом, непередбаченими укладеним кредитним договором, у зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що банк почав у розрахунку заборгованості протиправно включати до тіла кредиту проценти, водночас у розрахунку заборгованості зазначати, що заборгованість за нарахованими відсотками відсутня.

Будь-яких інших доказів на підтвердження кредитних зобов`язань ОСОБА_2 перед банком суду надано не було.

Тому, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позовних вимог через їх недоведеність.

Отже, суд доходить висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 5092,63 грн., так як позивачем не обґрунтовано законність такого нарахування. Оскільки банком не доведений розмір заборгованості за тілом кредиту в сумі 5092,63 грн., суд обґрунтовано доходить висновку про неможливість стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 5092,63 грн.

Також при вирішенні справи суд виходив з наступного.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, АТ КБ «Приватбанк», як позивач, зобов`язаний довести, що саме відповідач є спадкоємцем померлого, прийняла після нього спадщину та вартість майна, прийнятого спадкоємцем у спадщину, оскільки саме в межах вартості одержаного у спадщину, вона відповідає за борги спадкодавця.

Позивач зазначає, що спадкоємцем померлого ОСОБА_2 в порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України, є відповідачка ОСОБА_1 , яка мала право подати заяву про прийняття або про відмову від спадщини, оскільки згідно копії паспорту позичальника та відповідачки зазначена спільна адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Однак, судом враховується та обставина, що сам факт реєстрації місця проживання відповідача за однією адресою із спадкодавцем на час відкриття спадщини не є належним та допустимим доказом того, що саме вона є спадкоємцем та прийняла після померлого спадщину.

Таким чином, реєстрація за місцем проживання будь-якої особи зі спадкодавцем сама по собі не є безумовним підтвердженням того, що ця особа є спадкоємцем померлого.

Крім того, із матеріалів спадкової справи № 427/2021 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , вбачається, що вказана спадкова справа заведена на підставі претензії кредитора АТ КБ "Приватбанк". Що стосується відповідачки, то вона взагалі не зверталась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та у встановлений законодавством термін ОСОБА_1 не було отримано свідоцтво про право на спадщину.

Будь-які докази, на підтвердження того, що відповідачка прийняла спадщину після померлого ОСОБА_2 відсутні.

Відповідно до ст. 1281 ЦК України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги.

Як було встановлено у судовому засіданні свідоцтво про право на спадщину ніхто не отримував, отже вимоги позовної заяви, пред`явлені до відповідачки є передчасними.

Крім того, відповідно до вимог ч.1 ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 1282 ЦК України, вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Оскільки ОСОБА_2 помер, то відповідати перед АТ КБ «Приватбанк» на підставі ст.ст. 1281, 1282 ЦК України за борги спадкодавця має спадкоємець у межах вартості майна одержаного у спадщину.

Аналогічні роз`яснення надані в абз.2 пункту 32 Постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року, де зазначено, що з урахуванням положення статті 1282 ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту входять до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї статті.

За змістом наведених вище норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ними у спадщину майна. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна особа не набуває статусу спадкоємця і, як наслідок, у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи.

При вирішенні спору про стягнення зі спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора необхідно з`ясувати коло спадкоємців, встановити належність спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартість отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника.

Разом з цим матеріалами справи встановлено, що спадкоємці померлого ОСОБА_2 із заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталися та спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії АТ КБ «ПриватБанк».

Відповідно свідоцтво про прийняття спадщини не видавалося.

У матеріалах справи відсутня інформація щодо наявності будь-якого майна, яке б могло бути успадковане після смерті ОСОБА_2 .

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову банку про стягнення заборгованості зі спадкоємців позичальника ОСОБА_2 .

Вказане узгоджується з правовими висновками, висловленими в постанові Верховного Суду по справі № 320/6489/16-ц від 21 серпня 2019 року.

Частиною 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що доказування, як і рішення суду, не може ґрунтуватися на припущеннях.

Втім позивачем не надано суду будь-яких належних та допустимих доказів наявності спадкового майна та його вартості, одержаного відповідачем у спадщину після смерті ОСОБА_2 .

Отже позивачем не надано суду належних доказів того, що відповідачка є спадкоємицею після смерті ОСОБА_2 , що вона прийняла після нього спадщину та вартість майна, прийнятого спадкоємцями у спадщину.

Враховуючи викладене, у зв`язку з недоведеністю позивачем позовних вимог у суду відсутні правові підстави для задоволення позову АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором спадкодавця.

Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, понесені позивачем судові витрати на підставі ст. 141 ЦПК України розподілу між сторонами не підлягають.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 128, 258, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця за кредитним договором №б/н від 16.07.2014 року в розмірі 5092,63 грн.,- відмовити.

Витрати по сплаті судового збору в сумі 2481 грн. 00 коп. покласти на акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк».

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя І.М. Юрченко