Провадження № 2/643/224/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.02.2022 Московський районний суд м.Харкова у складі:

головуючого судді Єрмак Н.В.

за участю секретаря Постульги О.Г.,

представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав, відібрання дитини та стягнення аліментів та позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, Орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про відібрання дитини та визначення її місця проживання,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернулася з позовною заявою до відповідачів про позбавлення батьківських прав, відібрання дитини та стягнення аліментів.

Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що є матір`ю відповідача ОСОБА_4 та бабусею ОСОБА_5 . Через деякий час донька познайомилася з ОСОБА_3 та одружилася з ним. В шлюбі народилося ще двоє дітей. Батьки дитини відвідують церкву «Нове життя» та постійно змінюють місце проживання. Єдиним доходом родини є лише виплати від держави. Родина на цей час мешкає в Одеській області, в будинку, непридатному для проживання. Дитина ОСОБА_6 неодноразово дзвонила бабусі та скаржилася на те, що батьки жорстоко з нею поводяться, не годують. Через деякий час онука подзвонила та сказала, що батьки десь поїхали, а вона хворіє та хоче їсти. Позивач одразу взяла квитки та поїхала за онукою та забрала її до Харкова. 29.05.2019 року Московським районним судом м.Харкова винесено обмежувальний припис відносно батьків ОСОБА_6 . Позивач зазначила, що вона любить свою онуку і спроможна забезпечити її всім необхідним, постійно слідкує за станом здоров`я дитини, її розвитком, виховує та піклується про неї. Вважає, що в інтересах дитини проживати саме з нею, а не з її батьками. Проживання онуки разом з нею відповідатиме інтересам дитини, оскільки вона має можливість забезпечити їй належні умови проживання, повною мірою займатися вихованням дитини, чого відповідачі забезпечити не в змозі. В зв`язку з викладеним, просить суд позбавити відповідачів батьківських прав відносно ОСОБА_6 , призначити позивача тимчасовим опікуном та стягнути з відповідачів аліменти на утримання дитини у розмірі 2000 грн. щомісячно.

09 серпня 2019 року до Московського районного суду м.Харкова надійшов позов ОСОБА_4 та ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , який в ході розгляду був уточнений про відібрання дитини та визначення її місця проживання.

Позивачі позов обґрунтовують тим, що ОСОБА_2 фактично викрала дитину, поки вони були на служінні в м.Одесі. Відповідач не дозволяє бачитись та спілкуватися з дитиною. Вважають, що обставини, які б не дозволяли проживати дитині разом з батьками, відсутні. Зазначають? що вони кохають свою доньку, піклуються про неї, займаються її вихованням. Просять в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити та задовольнити їх позов, відібрати дитину у ОСОБА_2 , визначити місце проживання дитини з ними, стягнути з ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 20000 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 5000 грн.

Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 30.10.2019 року цивільні справи №643/12724/19 та 643/12846/19 об`єднано в одне провадження.

Інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, зупинення і поновлення провадження, тощо): не застосовувалися.

В судове засідання ОСОБА_2 не з`явилася, неодноразово надавала заяви про відкладення розгляду справи, в зв`язку з встановленням на території України карантину.

Враховуючи викладене, беручи до уваги положення ст. 223 ЦПК України, суд вважає, що повторна неявка позивача в судове засідання не перешкоджає розгляду справи по суті.

У відзиві на позов просила позовні вимоги ОСОБА_4 та ОСОБА_7 залишити без задоволення.

ОСОБА_4 , ОСОБА_7 та їх представник в судове засідання не з`явилися, представник надала заяву, в якій позов підтримала у повному обсязі, просила вимоги позову задовольнити у повному обсязі, позов ОСОБА_2 не визнала, в його задоволенні просила відмовити.

Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив.

Представник третьої особи - Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просить проводити розгляд справи у його відсутність, та винести рішення з урахуванням висновку Департаменту служб у справах дітей ХМР.

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов ОСОБА_4 та ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню, а в задоволенні позову ОСОБА_2 слід відмовити.

Судом встановлено, що батьками ОСОБА_5 є ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 .

Також з матеріалів справи слідує, що у квітні 2019 року між сторонами виник спір щодо місця проживання дитини ОСОБА_8 .

Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 29.05.2019 року винесено обмежувальний припис відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_7 стосовно дитини ОСОБА_5 . Постановою Харківського апеляційного суду від 04.12.2019 року рішення скасовано.

З матеріалів справи вбачається, що сім`я ОСОБА_9 є багатодітною, є служителями церкви «Нове життя», часто змінюють місце проживання. Місце проживання дитини не зареєстровано.

Відповідно до копії листа Голови Петрівської селищної ради від 16.05.2019 року, голова селищної ради пояснив, що 25 квітня 2019 року до нього звернулася громадянка ОСОБА_2 та повідомила, що вона є бабусею своєї онуки ОСОБА_5 , повідомила шо дитина хвора, а батьки залишили хвору дитину без нагляду та відсутні вже більш ніж три доби. Він, як Голова, прибув до помешкання, де проживає родина, за адресою: АДРЕСА_1 , хвороби та високої температури у дитини він не помітив. В подальшому з`ясувалося, що бабуся ввела його в оману, щодо тривалої відсутності батьків, про намір забрати онуку до Харкова не попередила, їх згоди на це не отримала. В своїй довідці вказав, що родина ОСОБА_9 характеризується позитивно, конфліктів з іншими мешканцями селища не мають, не вживають спиртні напої та наркотичні препарати. В школі, де навчається ОСОБА_6 вчителя відзиваються про неї та її батьків добре. Помешкання, де проживають ОСОБА_10 , знаходиться у нормальному стані. Усі діти доглянуті. Вважає, що ОСОБА_8 обов`язково має проживати разом з батьками та молодшими сестрами, що відповідатиме як вимогам законодавства так і інтересам дитини та її батьків.

Згідно характеристики класного керівника, ОСОБА_8 є здібним учнем, володіє навчальним матеріалом на достатньому і високому рівнях, має гарну пам`ять. Чиста, охайна, підготовлена до уроків. Батьки приділяють належну увагу вихованню та навчанню доньки. У родині підтримують добрі стосунки. Батьки приймають активну участь у житті школи.

Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 06.04.2021 року квартири АДРЕСА_2 встановлено, що за даною адресою проживають ОСОБА_4 , (мати) ОСОБА_3 , (батько), ОСОБА_8 , 2016 року народження, (донька), ОСОБА_8 , 2018 року народження, (донька), ОСОБА_8 , 2020 року народження, (донька). На момент обстеження в квартирі чисто, прибрано, дотримані всі санітарно гігієнічні норми, родина забезпечена усім необхідним, є побутова техніка, меблі.

Службою у справах дітей Харківської міської ради під час розгляду справи 18.03.2020 року надано висновок щодо недоцільності відібрання малолітньої ОСОБА_8 від матері, позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , призначення ОСОБА_2 опікуном дитини, та доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_8 з батьками ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

При цьому, суд виходить з балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Суд також враховує принцип 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, Конвенцію про права дитини, ратифіковану постановою Верховної Ради України від 27 грудня 1991 року № 789 - ХІІ, та положення національного законодавства.

Декларація, прийнята резолюцією 1386 ( XIV ) Генеральної Асамблеї ООН - міжнародний договір у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів та Закону України « Про міжнародні договори України ». Вона встановлює основні принципи в сфері забезпечення прав дитини.

У свою чергу, Конвенція про права дитини є міжнародним договором, приєднавшись до якого у 1991 році, Україна взяла на себе зобов`язання щодо забезпечення прав дитини, закріплених у цьому документі. Конвенція - частина законодавства України, як міжнародний договір має пріоритет над національним законодавством, її застосування обов`язкове.

Конвенція про права дитини ґрунтується на принципах, закріплених у Декларації, і розвиває її положення, встановлюючи зобов`язання для країн - учасниць.

Відповідно до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько ( - ки ) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага. Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельно оцінювати низку факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (п.79 рішення ЄСПЛ від 10 січня 2008 у справі «Кірнс проти Франції» (Kearns v. France) (заява № 35991/04). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Ухвалюючи рішення в справі «М.С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), ЄСПЛ наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Під забороною розлучення дитини зі своєю матір`ю в контексті Декларації прав дитини слід розуміти не обов`язковість спільного проживання матері та дитини, а право на їх спілкування, турботу з боку матері та забезпечення з боку обох батьків, у тому числі й матері, прав та інтересів дитини, передбачених цією Декларацією та Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року.

При вирішенні даного спору суд враховує, що як у батьків, так і у бабусі дитині будуть забезпеченні всі необхідні умови для розвитку, навчання, виховання, проведення дозвілля. В умовах проживання з батьком так і матір`ю дитина будє оточена піклуванням, турботою та любов`ю з повним дотриманням її потреб та інтересів. Дитина має беззаперечний зв`язок з бабусею, однак враховуючи її вік, суд вважає, що дитині потрібно вихання та спілкування з матір`ю та батьком.

Батьки довели суду, що вони спроможні надати дитині належний рівень виховання, постійного піклування та розвитку, мають належні житлово-побутові умови, приділяють дитині увагу, опікуються її духовним та інтелектуальним розвитком, а тому, належним чином відносяться до виконання своїх батьківських обов`язків.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Отже, враховуючи ставлення та участь у вихованні, наявність належних матеріально-побутових умов для проживання дитини у батьків, які мають можливість утримувати малолітню дитину матеріально, відсутність належних заперечень бабці щодо місця проживання дитини з батьками, міцність сімейних зв`язків, які склалися в родині позивачів, з метою забезпечення інтересів дитини, суд приходить до висновку про необхідність визначення місця проживання дитини з її батьками, що за встановлених судом обставин найбільш відповідає інтересам дитини, що має першочергового значення при вирішенні зазначеного спору.

В зв`язку з вищевикладеним, суд звертає особливу увагу батьків та бабусі на необхідність компромісу та взаємних поступок у питаннях, пов`язаних з вихованням дитини, та націлює обидві сторони у їх відносинах на максимальне врахування інтересів дитини. Суд радить батькам та бабусі приборкати прояви своєї неприязної поведінки один до одного, невиправданих амбіцій та усвідомити свою відповідальність за подальшу долю дитини, її розвиток та психічне здоров`я.

Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Суд зазначає, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення відповідачами проти позову про позбавлення батьківських прав свідчить про їх інтерес до дитини.

Враховуючи, що позбавлення відповідачів батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставинами цієї справи не доведено, належних та допустимих доказів навмисного ухилення відповідачів від виконання своїх батьківських обов`язків, які б могли бути законною підставою для позбавлення батьківських прав відносно малолітніх дітей, позивачем не надано, не доведено свідомого нехтування відповідачами своїми батьківськими обов`язками, а також враховуючи те, що відповідачі категорично заперечують проти позбавлення батьківських прав, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для позбавлення відповідачів батьківських прав.

Враховуючи те, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження винної поведінки та свідомого нехтування відповідачами своїми батьківськими обов`язками, які б свідчили про ухилення відповідачів від виховання дітей, суд на даний час не вбачає необхідності застосування до відповідачів такого крайнього заходу, як позбавлення їх батьківських прав.

Посилання ОСОБА_2 , що батьки дитини відвідують церкву «Нове життя», як підставу для позбавлення батьківських прав та відібрання дитини, судом не приймаються, так як Конституцією України забезпечено право на свободу світогляду і віросповідання. Це право включає свободу сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої, безперешкодно відправляти одноособово чи колективно релігійні культи і ритуальні обряди, вести релігійну діяльність.

В зв`язку з викладеним, вимоги позову ОСОБА_2 задоволенню не підлягають.

Стосовно вимог ОСОБА_4 та ОСОБА_3 щодо стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості ( ч. 3 ст. 23 ЦК України).

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за №4 від 31.03.1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно п.п.2 п.5 зазначеної Постанови, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Позивачі нічим не обґрунтовують вимоги про моральну шкоду, зокрема, не надали доказів погіршення здоров`я або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, що стали наслідком дій ОСОБА_2 , тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Стосовно витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.

Так, ч. 1 ст. 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

Також, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 визначила докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу: «…На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат».

Документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки та ін.), які б засвідчували факт того, що позивачі дійсно понесли витрати на правничу допомогу, позивачами не надані та матеріали справи таких не містять.

За положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Приймаючи до уваги вищенаведене та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 268, 430 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Позов ОСОБА_4 та ОСОБА_3 задовольнити частково.

Відібрати дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від ОСОБА_2 та передати дитину батькам ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Визначити місце проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьками ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , за адресою: АДРЕСА_3 .

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп.

Рішення може бути оскаржено сторонами в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНКПП: НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНКПП: НОМЕР_3 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНКПП: НОМЕР_4 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .

Третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, місцезнаходження: 61002, м.Харків, вул. Чернишевська, 55.

Третя особа: Орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, 65022, м.Одеса, вул. Косовська, 2-Д.

Суддя Н.В. Єрмак