Постанова

Іменем України

08 серпня 2022 року

м. Київ

справа № 234/10941/20

провадження № 61-20567св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товариство «ДТЕК Донецькі електромережі»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 15 липня 2021 року у складі судді Лебединець Г. С. та постанову Донецького апеляційного суду

від 16 листопада 2021 року у складі колегії суддів: Мальованого Ю. М.,

Агєєва О. В., Космачевської Т. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «ДТЕК Донецькі електромережі» (далі - АТ «ДТЕК Донецькі електромережі») про відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява обґрунтована тим, що з 2006 року вона проживала в м. Донецьк та працювала в ПАТ «ДТЕК Донецькі електромережі», обіймала посаду електромонтера з експлуатації електролічильників споживачів. В її обов`язки входило: встановлення електролічильників, їх експлуатаційне обслуговування, перевірка схем обліку електроенергії, визначення придатності електролічильників та їх заміна, включення та відключення електролічильників, тощо.

15 квітня 2014 року Уряд України оголосив про початок антитерористичної операції (далі - АТО) та до кінця квітня тимчасово виконуючий обов`язки Президента України заявив, що Уряд більше не контролює в повній мірі ситуацію в Донецькій і Луганській областях, і було оголошено в країні «Стан повної бойової готовності». Інтенсивність військових дій на сході України стрімко росла. Незважаючи на кілька спроб забезпечити тривале перемир`я, включаючи підписану в лютому 2015 року другу Мінську угоду, все одно мали місце численні порушення режиму припинення вогню.

Позивач написала дві заяви на ім`я директора Донецьких міських електричних мереж ОСОБА_2 , який в теперішній час обіймає посаду директора

ТЕ «Донецькі міські електричні мережі» Республіканське Підприємство «РЕК»

(за відомостями із вільних джерел мережі інтернет), про те, що українському підприємству на окупованій території працювати стає практично неможливо

та дуже небезпечно. Просила роботодавця роз`яснити, хто відповідає за безпеку людей, які мають щодня працювати в місті Донецьк на території, де не працює українське законодавство, не функціонують українські органи влади, де панує суцільне беззаконня.

03 лютого 2017 року ОСОБА_1 взяла завдання на виконання робіт

в Пролетарському районі, підписала журнал інструктажу та журнал видачі завдання в офісі ПАТ «ДТЕК Донецькі електромережі» по вул. Складська, 16,

м. Донецьк. Вирішила йти на роботу по вул. Постишева, там знаходився офіс

ПАТ «ДТЕК Донецькі електромережі», оскільки жодної інструкції або затвердженого маршруту яким електромонтери, що працюють в ПАТ «ДТЕК Донецькі електромережі», повинні слідувати до місць перевірки електролічильників не було.

Проте до ПАТ «ДТЕК Донецькі електромережі» вона не дійшла, тому що її незаконно затримали та привезли до Ворошилівського районного відділу міліції м. Донецьк.

Після численних допитів був суд. Позивача звинувачували в тому, що вона працює на спеціальні служби України. Вирок суду Донецької народної республіки (далі - ДНР) 17 років позбавлення волі. Після винесення вироку позивач знаходилась у слідчому ізоляторі до звільнення з полону 27 грудня 2017 року.

Наслідками її незаконного затримання та позбавлення волі стало погіршення

її фізичного здоров`я, виникнення низки захворювань. Шкідливих наслідків зазнав також її психологічний стан, травмована її психіка. Травмуючі знущання над нею протягом 11 місяців супроводжують її щодня у всіх життєвих обставинах. Пролонгований стрес перешкоджає діяти механізму успішної адаптації і веде до порушеного соціального функціонування. Психотравмуючі чинники, пов`язані не тільки з пережитим у полоні, але і з обставинами потрапляння в полон, а саме: захопленням під час виконання нею своїх робочих обов`язків, незабезпеченням своєчасної евакуації персоналу з боку керівництва відповідача, відсутністю інформування співробітників, їх захисту і будь-яких зусиль зі звільнення.

Згідно експертного висновку щодо спричиненої їй моральної шкоди, моральні страждання ОСОБА_1 є тривалими та такими, які триватимуть і надалі, тобто

є невідновними, тобто триватимуть довічно; страждання позивача виникли також через загрози, очікування неминучого не лише з 03 лютого по 27 грудня 2017 року, але і до вказаної події. Експерт наголосив, що обставини справи

та негативні наслідки у позивача знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку.

Розмір моральної шкоди позивачем визначений у сумі 3 000 000,00 грн, який

на її думку є справедливою та адекватною компенсацією заподіяних страждань.

З урахуванням наведеного, просила стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду у вказаному розмірі.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 15 липня

2021 року, залишеним без змін постановою Донецького апеляційного суду

від 16 листопада 2021 року, в задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов висновку,

що відповідачем підтверджено факт вжиття ним заходів в умовах озброєного конфлікту щодо інформування працівників про умови праці на неконтрольованій території та можливість переведення, за наявності відповідного волевиявлення працівника, на контрольовану територію. Сама по собі констатація факту про спричинення моральної шкоди позивачу не може бути беззаперечною підставою для її відшкодування без доведеності її заподіяння відповідачем та наявного причинного зв`язку між діями роботодавця та наслідками. Беззаперечних доказів вини роботодавця у спричиненні ОСОБА_1 моральної шкоди

та причинного зв`язку між діями роботодавця та наслідками у вигляді шкоди судом не встановлено. Суди дійшли висновку про те, що позивачу перебуванням у полоні було завдано моральної шкоди, проте АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» не є належним відповідачем у справі.

Узагальнені доводи касаційної скарги

У грудні 2021 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу у якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права

та порушення норм процесуального права, просила оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами залишено поза увагою, що саме

з причин невжиття товариством заходів в умовах озброєного конфлікту зі створення належних та безпечних умов праці, як слідство, відсутності переглянутих та не доповнених інструкцій з охорони праці, не проведення імплементації заходів задля оцінки ризиків, яких не можна уникнути. Підприємство не виконало своїх обов`язків, передбачених статтею 6 Закону України «Про охорону праці», оскільки не розробило інструкції для працівників щодо порядку дій при обстрілах, загрозах від озброєних людей, не забезпечило повне і вичерпне інформування працівників з питання охорони праці про можливі небезпечні ситуації, саме це і стало причиною незаконного затримання позивача.

Крім того, підставою касаційного оскарження судових рішень зазначає пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України, та посилається на висновки Верховного Суду України, викладені в постанові від 25 квітня 2012 року у справі № 6-23цс12.

Доводи інших учасників справи

У лютому 2022 року АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» надіслало до Верховного Суду відзиви на касаційну скаргу в яких просило оскаржувані судові рішення залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення. Зазначало,

що твердження скаржника є безпідставними, необґрунтованими та такими,

що не підлягають до задоволення.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 14 січня 2022 року відкрито касаційне провадження у справі № 234/10941/20, витребувано її з Краматорського міського суду Донецької області.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

З 2006 року ОСОБА_1 працювала електромонтером в ПАТ «ДТЕК Донецькі електромережі» та продовжувала працювати на посаді на непідконтрольній території.

03 лютого 2017 року її затримали представники незаконних збройних формувань. Після цього вона утримувалася у слідчому ізоляторі м. Донецька

та перебувала у полоні по день її звільнення 27 грудня 2017 року. Вироком суду квазіреспубліки ДНР її було засуджено до 17 років позбавлення волі.

Згідно повідомлення Штабу АЦ при СБУ від 16 січня 2018 року

та від 20 листопада 2019 року ОСОБА_1 03 лютого 2017 року потрапила

у заручники до незаконних збройних формувань в районі проведення АТО та була визволена 27 грудня 2017 року.

Згідно з повідомленням Слідчого управління Головного управління Національної поліції в Донецькій області (далі - СУ ГУПН в Донецькій області) від 20 березня 2018 року № 2221/20/02-2018 та Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, в провадженні Селидівського відділення поліції Покровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області перебуває кримінальне провадження № 0000632 від 06 березня

2017 року за частиною другою статті 146 КК України, за фактом незаконного позбавлення волі ОСОБА_1 . Відповідно до нотаріально засвідчених заяв ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які перебували у полоні незаконних збройних формувань разом із позивачем в районі проведення АТО, позивач мала незадовільний стан здоров`я, нелюдські умови утримання в слідчому ізоляторі.

Факт незадовільного стану фізичного здоров`я ОСОБА_1 підтверджується випискою з історії хвороби № 5889/2 Клінічної лікарні «Феофанія», діагностичними висновками від 29 грудня 2017 року, 30 грудня 2017 року, 15 січня 2018 року.

Згідно з довідкою Громадської організації «Блакитний птах» від 06 вересня

2019 року ОСОБА_1 отримує психологічний супровід адаптації та подолання наслідків катування та полону з 15 січня 2018 року по теперішній час.

Відповідно до висновку психологічного дослідження «Selev Consulting Group»

від 12 травня 2020 року була визначена тривалість та глибина моральних страждань у зв`язку із перенесеними фізичними та психологічними стражданнями. Так, експерт прийшов до висновку, що відновити психологічне благополуччя ОСОБА_1 можливо лише справедливою та адекватною компенсацією спричинених їй страждань. Оскільки жодна сума принципово

не може компенсувати спричинені страждання такого ступеню, сума, яку просить ОСОБА_1 є психологічно адекватною та справедливою.

Відповідачем в обґрунтування своєї позиції щодо вжиття товариством всіх можливих в умовах озброєного конфлікту заходів забезпечення безпеки працівників надані: від 08 травня 2015 року наказ № 289-ОД про організацію діяльності на непідконтрольній території щодо проведення розподілу бухгалтерських операцій, кадрового обліку на контрольованій

та неконтрольованій територіях; копію заяви відповідача від 16 березня

2017 року про вчинення кримінального правопорушення - незаконного блокування невідомими особами діяльності підприємства та відсутність можливості забезпечувати безпеку життя та здоров`я співробітників; витяг

з ЄДРД від 18 березня 2017 року у кримінальному провадженні

№ 0000150 за вказаною заявою; лист ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» від 17 березня 2017 року № 01/1723/ис, яким товариство повідомило відповідні державні установи про втрату контролю над здійсненням господарської діяльності на неконтрольованій території; наказ від 17 березня 2017 року

№ 188а-ОД про припинення виробничої діяльності підприємства

із використанням майна ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго», над яким втрачений контроль з 13 березня 2017 року; наказ від 11 липня 2016 року № 690-к про переведення ОСОБА_5 на контрольовану територію з підписом про ознайомлення; наказ від 20 липня 2016 року № 685-к про переведення сімох працівників; наказ від 17 вересня 2014 року № 648-ОД про введення в дію конспекту цільового інструктажу та пам`ятки з питань дотримання заходів безпеки та поведінки в зоні бойових дій; додаток № 1 до вказаного наказу - пам`ятка; додаток № 2 до вказаного наказу - конспект цільового інструктажу; наказ від 25 лютого 2015 року № 105-ОД про Правила взаємодії та комунікації між керівником та підлеглими в разі обстрілів; додаток № 1 до наказу - правила взаємодії; наказ від 18 вересня 2015 року № 583-ОД про введення в дію карток ризиків з додатками; лист ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» від 19 грудня

2014 року № 14-20/646 щодо необхідності проведення з робітниками інструктажу про дотримання заходів безпеки з додатком.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції

в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

В ухвалі Верховного Суду від 14 січня 2022 року вказано, що касаційна скарга містить підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Перевіривши доводи касаційної скарги, а також матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю,

що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно з частинами першою, другою статті 153 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці.

Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно з частинами першою та третьою статті 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів,

а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників

у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність

за порушення зазначених вимог.

Статтею 173 КЗпП України закріплено право працівника на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним

з виконанням трудових обов`язків.

Частиною першою статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується

як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права, так

і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин. КЗпП України не містить будь-яких обмежень

чи винятків щодо компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а ст. 2371 цього Кодексу передбачає право працівника

на відшкодування моральної шкоди в обраний ним спосіб, зокрема, повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань,

їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин.

Відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральних втрат потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральними втратами потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння

її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних

чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин

чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані,

на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів),

що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги

чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина перша та друга статті 77 ЦПК України).

Згідно з частинами першою та шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оцінивши докази в сукупності, суди дійшли правильного висновку про недоведеність вини саме відповідача у вчиненні дій, наслідком яких завдано моральну шкоду позивачу, а також причинно-наслідкового зв`язку між

її затриманням і ув`язненням та діями відповідача. Факт затримання ОСОБА_1 представниками незаконних збройних формувань та подальше тримання її під вартою, не пов`язане із діяльністю товариства та виходить за межі трудових відносин сторін.

Доводи касаційної скарги, що підприємство не виконало своїх обов`язків, передбачених статтею 6 Закону України «Про охорону праці», оскільки

не розробило інструкції для працівників щодо порядку дій при обстрілах, загрозах від озброєних людей, не забезпечило повне і вичерпне інформування працівників з питання охорони праці про можливі небезпечні ситуації, що стало причиною незаконного затримання позивача не заслуговують на увагу

та спростовуються вищенаведеними нормами матеріального права.

З огляду на вказане відхиляються доводи касаційної скарги про те, що суди попередніх інстанцій допустили порушення норм процесуального права

та не врахували висновки Верховного Суду України, викладені у постанові

від 25 квітня 2012 року № 6-23цс12, оскільки ухвалені у справі, яка переглядається, судові рішення не суперечать цим висновкам.

Інші наведені в касаційній скарзі аргументи не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, ґрунтуються на власному тлумаченні ним норм матеріального права та зводяться до необхідності переоцінки доказів

і встановлення обставин, які не були встановлені судами попередніх інстанції.

В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Доводи касаційної скарги не дають підстави для висновку, що оскаржувані судові рішення ухвалені без додержання норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає необхідним касаційну скаргу залишити без задоволення, оскаржувані судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 15 липня 2021 року та постанову Донецького апеляційного суду від 16 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту

її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Бурлаков

В. М. Коротун

М. Є. Червинська