Справа № 601/826/20
Провадження № 2/602/9/2022
ЛАНОВЕЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
Тернопільської області
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" червня 2022 р. м.Ланівці

Лановецький районний суд Тернопільської області в складі:

головуючої судді - Холява Л.І.,

секретар - Домчук В.І.,

з участю сторін :

представника позивача за

первісним позовом,

відповідача за зустрічним позовом - ОСОБА_1 ,

відповідача за первісним позовом,

позивача за зустрічним позовом - ОСОБА_2 ,

під час розгляду в режимі відеоконференцзв`язку у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ланівці цивільної справи за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», представник позивача ГРЕБЕНЮК Олександр Сергійович до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та зустрічним позовом ОСОБА_3 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживача, розірвання кредитного договору, скасування нарахованих відсотків за кристування кредитними коштами, відновлення залишку коштів на рахунку, -

В С Т А Н О В И В:

Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», в особі представника Гребенюка О.С., звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н, укладеним 08 грудня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем, посилаючись на те, що у відповідності до умов вищевказаного кредитного договору відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт. У подальшому розмір кредитного ліміту був збільшений до 29500.00 грн. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору на підставі яких відповідач дав свою згоду щодо прийняття будь якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Власник картрахунку зобов`язувався слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, який відповідно до п.1.1.1.52. Договору - короткостроковий кредит, який надається банком клієнту у разі перевищення суми операції за платіжною карткою над сумою залишку коштів на його рахунку в розмірі ліміту кредитування.

Відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, внаслідок чого станом на 22 березня 2020 року має заборгованість за кредитним договором в розмірі 56972.86 грн., з яких:

31139.57 грн. - заборгованість за тілом кредиту, в тому числі:

0.00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту;

31139.57 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту;

0.00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками;

0.00 грн. - заборгованість за простроченими відсотками;

12809.14 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України;

9834.97 грн. - нарахована пеня;

0.00 грн. - нараховано комісії,

а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:

500.00 грн. - штраф (фіксована частина);

2689.18 грн. - штраф (процентна складова),

які просить стягнути з останнього, а також понесені судові витрати.

Ухвалою суду від 18 червня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Від відповідача ОСОБА_2 до суду надійшла зустрічна позовна заява до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживача, розірвання кредитного договору, скасування нарахованих відсотків за користування кредитними коштами, відновлення залишку коштів на рахунку.

Позовні вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_2 мотивує тим, що він є клієнтом АТ КБ «Приватбанк». 08 грудня 2011 року між ними було укладено кредитний договір №б/н за кредитною угодою №SAMDN1211, після чого він отримав картку із встановленим кредитним лімітом, шляхом заповнення анкети-заяви про приєднання. Станом на 00 годин 00 хвилин 16 жовтня 2018 року у нього в наявності була кредитна картка за № НОМЕР_1 , заборгованість по якій перед АТ КБ «ПриватБанк» становила 26494 грн. 91 коп. Дану заборгованість він погасив декількома платежами на загальну суму 26800 гривень, а саме: 23 листопада 2018 року - 1500 гривень, 15 грудня 2018 року - двома платежами у сумі 12000 та 13000 гривень, 08 лютого 2019 року - 300 гривень.

16 жовтня 2018 року в другій половині дня до нього зателефонував представник АТ КБ «Приватбанк» та повідомив йому, що з його картковим рахунком відбуваються підозрілі банківські операції і з цього часу всі його рахунки будуть заблоковані до вияснення. Аналогічна інформація йому прийшла на електронну пошту. Того ж дня, о 13 год 56 хв він зателефонував до керуючого найближчим відділенням банку ОСОБА_4 за телефонним номером НОМЕР_2 , який повідомив, що для хвилювання немає підстав. З метою вияснення причин блокування карткового рахунку 17 жовтня 2018 року він звернувся до найближчого відділення АТ КБ «Приватбанку», яке знаходиться в м.Кременець Тернопільської області, де йому повідомили, що протягом 16-17 жовтня 2018 року з карткового рахунку № НОМЕР_3 були здійснені підозрілі банківські операції і через це всі його рахунки було заблоковано. На початку здійснення шахрайських операцій з його рахунком, 16 жовтня 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» повідомляв та двічі надсилав на електронну скриньку kre про підозрілі банківські операції, які можуть бути шахрайськими та про заблокування його рахунку з метою безпеки, однак чомусь не здійснив сам факт блокування рахунку.

Внаслідок шахрайських дій невідомих осіб, протягом 16-17 жовтня 2018 року на картковий рахунок № НОМЕР_3 спочатку було зараховано 46850 грн 00 коп; знято, шляхом видачі коштів через банкомат та оплачено послуги на суму 45528 гривень 67 копійок, збільшено кредитний ліміт до 29500 гривень, а також оформлено дві миттєвих розстрочки на суми 8000 і 11250 гривень. Вказані банківські операції він не здійснював.

В ході вияснення ситуації, АТ КБ «ПриватБанк» надав відповідь з якої вбачається, що картка за № НОМЕР_3 , з якої було здійснено шахрайські дії, була замовлена ще 10 жовтня 2018 року в м.Кривий Ріг Дніпропетровської області клієнтом прізвище якого приховано та відправлена безоплатно (за рахунок банку) замовнику, прізвище якого теж приховано через компанію кур`єрської доставки «Міст-Експрес», як додаткова до основної за № НОМЕР_1 . Жодного доручення на замовлення додаткової картки він нікому не надавав, банком не була встановлена наявність належним чином посвідченої довіреності на вчинення дій по отриманні додаткової картки.

Повідомлень від Банку ні на його номер телефону, ні на електронну пошту про замовлення та виготовлення ще однієї - додаткової картки за № НОМЕР_3 йому не надходило, про її існування він дізнався лише з відповіді Банку. Тому, номер додаткової картки з якої здійснювалися шахрайські операції він дізнався лише з відповіді банку, а ПІН код до неї йому не відомий і на даний час, також він ніколи не мав її в наявності.

Вважає, що шахрайські дії було здійснено за допомогою працівників Банку, так як працівники Банку порушили взяті на себе зобов`язання та порушили пункт 2.1.1.2.9 «Умов та Правил надання банківських послуг» та «Тарифів», здійснивши видачу картки невідомо кому і не повідомивши про це його, як власника рахунку. Представник Банку надав фото невідомої особи, яка знімала грошові кошти в м. Кривий Ріг з його рахунку.

Таким чином, у зв`язку із злочинною недбалістю та незабезпеченням працівниками АТ КБ «ПриватБанк» належної безпеки особистих даних, Банк надав можливість шахраям виготовити Додаткову банківську картку та з її допомогою 16-17 жовтня 2018 року здійснювати шахрайські операції, а саме: оформити дві «Миттєвих розстрочки» на суму 8000 гривень та 11250 гривень.

З приводу шахрайства він звернувся до Кременецького РВП ГУНП в Тернопільській області, де за його заявою порушено кримінальне провадження №000012, зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за ознаками ч.1 ст.190 КК України, в якому його визнано потерпілим. В ході здійснення досудового розслідування встановлено, що до шахрайський дій з його рахунком була задіяна ще одна банківська картка за № НОМЕР_4 , яка належить ймовірно ОСОБА_5 . На даний час досудове розслідування триває, однак Банк ухиляється від надання інформації стосовно вище вказаних подій. Ухвали суду про доступ до речей та документів не виконує, зазначаючи, що інформація відсутня.

Жодних розпоряджень на списання грошових коштів зі свого рахунку він не вчиняв та не здійснював будь-яких дій, що могли б призвести до списання грошових коштів третіми особами. Додаткову картку за № НОМЕР_3 не замовляв, та послугу «Миттєва розстрочка» не оформлював.

Відповідно до виписки по картках/рахунках за № НОМЕР_1 та за № НОМЕР_3 йому щомісячно нараховувалися щомісячні платежі за послугою «Миттєва розстрочка» які він не оформляв, а також нараховувалися відсотки на залишок заборгованості, пеня за прострочення за кредитом та проценти відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України.

Всього за період з 16 жовтня 2018 року по 01 березня 2020 року з його рахунку в рахунок сплати щомісячних платежів за послугою «Миттєва розстрочка» списано 25825 гривень 80 копійок, а також проценти та пеня за прострочку за кредитом всього на загальну суму 56972 гривні 86 копійок.

Протягом 16-17 жовтня 2018 року у нього були постійні «перебої» з його телефоном, в якому була картка оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» з телефонним номером НОМЕР_5 , а на номер телефону не приходило жодного СМС на підтвердження банківських операцій.

На неодноразові звернення до Банку з проханнями призупинити нарахування відсотків за кредитом та списати заборгованість, а також надати відомості щодо видачі «додаткової» картки за № 312182 Банк відповідав відмовою. В свою чергу, ним, як клієнтом банку виконано усі передбачені законом та договором вимоги щодо користування картковим рахунком. Таким чином, має місце порушення АТ КБ «ПриватБанк» приписів Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, а тому просить суд:

- розірвати кредитний договір №SAMDN1211 від 08 грудня 2011 року;

- зобов`язати AT КБ «ПриватБанк» відновити йому залишок коштів на картковому рахунку № НОМЕР_1 в AT КБ «ПриватБанк» та всіма додатковими рахунками згідно угоди № SAMDN1211 від 08 грудня 2011 року процентів, пені та інших штрафних санкцій за користування використаним кредитним лімітом, що утворився внаслідок проведення операцій (транзакцій) у період з 16 жовтня 2018 року по 17 жовтня 2018 року включно, тобто станом на 00 годин 00 хвилин 16 жовтня 2018 року із врахуванням внесених грошових коштів у сумі 26800 гривень 00 копійок на погашення дійсної кредитної заборгованості;

- визнати недійсними операції щодо видачі додаткової картки за № НОМЕР_3 , за допомогою якої здійснювалися шахрайські операції та яка була «підв`язана» 16 жовтня 2018 року о (13:08) як «додаткова» до рахунку, згідно угоди № SAMDN1211%:

- скасувати раніше нараховані платежі за Миттєвими розстрочками №8181 та № 8163 по картці за № НОМЕР_3 на суму 8000 гривень та 11250 гривень та заборгованість по ним на загальну суму 56972 гривні 86 копійок, які були оформлені на нього 16 жовтня 2018 року, внаслідок шахрайських дій.

20 червня 2022 року судом прийнято зустрічний позов ОСОБА_2 до спільного розгляду з первісним позовом та винесено ухвалу про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

Від представника позивача надійшло письмове пояснення щодо зустрічного позову в якому АТ КБ «Приватбанк» зустрічний позов ОСОБА_2 не визнав, позовні вимоги вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, при цьому зазначив, що ОСОБА_2 08 грудня 2011 року підписавши Анкету-Заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у відділенні банку, приєднався до Умов та правил надання банківських послуг. На офіційному сайті ПАТ КБ «Приватбанк» розміщено «Умови та правила здійснення банківських послуг», цей документ є публічною офертою, що містить умови та правила надання послуг банком, до якої приєднується клієнт, підписуючи заяву у відділенні банку. Позивачем підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк». Анкетою-заявою позивач уклав з ПАТ КБ «ПриватБанк» договір приєднання про відкриття банківського рахунку та випуск картки. Відповідно до п.6 Розділу VI Постанови Правління НБУ від 05.11.2014 №705, якою затверджено Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це законного права або повноважень.

Відповідно до п.6 Розділу VI Постанови НБУ № 705, користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Згідно пункту 9 Розділу VI Постанови НБУ № 705, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції».

ОСОБА_2 16 жовтня 2018 року через особистий кабінет у Приват24 було здійснено перевипуск картки з № НОМЕР_6 на НОМЕР_7 . Надалі по картці № НОМЕР_7 було підключено послугу «Миттєва розстрочка». Зазначена картка була активною, не перевипущеною. Реєстрація в Приват 24 здійснюється Клієнтом самостійно на сайті Банку (www.pb.ua) або в відділенні після успішної авторизації. Крім того, у разі коректного введення даних платіжної картки в мережі інтернет банк не несе відповідальності за викрадення грошей з картки.

Як зазначає сам Позивач, шахрайські дії були вчинені через Приват24, доступ до якого можливий тільки через мережу інтернет, а тому відповідальність Відповідача за зустрічним позовом виключається, оскільки тільки Позивачу за зустрічним позовом була відома інформація про платіжну карту, номер платіжної картки, термін її дії, та CVV код, мав в наявності мобільний телефон Клієнта, який зареєстрований ним в банківській системі, для отримання ОТП-паролю.

Щодо підключення Позивачем за зустрічним позовом послуг за сервісом «Миттєва розстрочка» зазначає, що згідно до п. 1.1.1.129 Умов і Правил надання банківських послуг Сервіс «Миттєва розстрочка» - це послуга Банку, яка надається держателям платіжних карток «Універсальна» та «Універсальна Gold» на умовах терміновості, платності та зворотності Терміновість кредиту визначається кількістю платежів, яку вибрав клієнт, але не більше 24 платежів. Платність визначається комісією за користування кредитом, яка сплачується одночасно з погашенням кредиту рівними частинами з кожним платежем Повернення визначається вимогою погасити кредит не більше ніж за вибрану клієнтом кількість платежів Кредит з використанням сервісу Миттєва розстрочка, повертається шляхом встановлення клієнтом регулярного платежу з картки клієнта в розмірі щомісячного платежу за кредитом і проводиться Банком на підставі договірного списання.

Згідно з п.2.7.6.1.2.1 Умов та правил надання банківських послуг (надалі - Умов) Утримувач кредитної карти має право користуватися сервісом «Миттєва розстрочка» для отримання споживчого кредиту, якщо Утримувач погодився з умовами даного пункту та отримав кредитні кошти.

Згідно з п.2.7.6.1.2.2 Умов рахунок спеціального платіжного засобу є карта- № НОМЕР_3 , відкривається індивідуально для кожного клієнта в момент авторизації операції по сервісу Миттєва розстрочка шляхом: а). введення і відправки ОТП-паролю; б). натискання клавіші, що озвучена як згода з умовами кредитного договору; в). введення логіна і пароля при авторизації в Приват24; г). натисканням клавіші «згоден» або «підтверджую» в ТСО, банкоматах ПриватБанку, при показі умов кредитного договору та після введення пін-коду кредитної карти; д). відправка SMS-команди chast2 на номер 10060; е). натисканням клавіші "згоден" або "підтверджую" в системі електронних платежів Liqpay, мобільному додатку Sender або Приват24 Sender; є). натисканням клавіші «згоден» при IVR обзвоні.

Згідно з п.2.7.6.1.2.3 Умов дії Клієнта описані в п.2.7.6.1.2.2 даних Умов, вчинені Клієнтом, прирівнюються Сторонами до заяви на відкриття карткового рахунку для отримання кредиту по сервісу «Миттєва розстрочка».

Відповідно до п.2.7.6.1.2.4 Умов Клієнт доручає Банку щомісячно перераховувати платежі на погашення заборгованості по карті в кількості і розмір, зазначеному в кредитному договорі, який є невід`ємною частиною цих Умов.

Згідно з п.2.7.6.2 Умов щомісячна комісія за користування сервісом «Миттєва розстрочка» вказана в розділі 2.7.6 Умов та правил надання банківських послуг.

Згідно з п.2.7.6.4.1 Умов у разі списання регулярного платежу по сервісу Миттєва розстрочка з кредитних коштів, клієнт сплачує комісію карти в розмірі 4% від суми платежу Комісія картки регулюється п.2.1.1 діючих Умов та правил надання банківських послуг.

Як вбачається з виписки по рахункам, 16 жовтня 2018 року ОСОБА_2 скористався послугою «Миттєва розстрочка», після чого були оформлені переноси заборгованості з карти універсальної за допомогою вищевказаного сервісу. На виконання умов укладеної кредитної угоди за послугою «Миттєва розстрочка», на картрахунок № НОМЕР_3 Банком було зараховано грошові кошти у розмірі 11250.00 грн. та 8000 грн. Скориставшись даною послугою Позивач за зустрічним позовом, «обнулив» свою заборгованість за використаний кредитний ліміт, а саме встановлений кредитний ліміт став доступний до його використання. Однак, скориставшись даною послугою, у ОСОБА_2 виникло зобов`язання в рамках сервісу «Миттєва розстрочка», зі здійсненням регулярних платежів для погашення перенесеної заборгованості.

Крім того, послуги, які пов`язані з платіжною карткою надаються при умові володіння особистою інформацією Клієнта. Саме тому Банк постійно акцентує увагу про нерозголошення такої інформації.

З виписки по рахункам вбачається, що Позивач за зустрічним позовом активно користувався послугами банку, здійснював погашення заборгованості, протягом тривалого часу, в тому числі після підключення до послуга «Миттєва розстрочка».

Оскільки послуга «Миттєва розстрочка» не є окремим кредитним договором, а є тільки додатковою послугою для власників кредитних карт підписання окремого кредитного договору не вимагається.

16 жовтня 2018 року кошти з карти № НОМЕР_3 ОСОБА_2 було використано для розрахунків в ТСП та знято в банкоматах м.Кривий Ріг. Отже, списання коштів відбувалось з рахунку платника за електронною ідентифікацією електронного платіжного засобу і його користувача та будь-яких порушень зі сторони Банку допущено не було.

Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року №705 передбачає обов`язок емітента (Банку) відновити залишок на рахунку клієнта у випадку здійснення помилкового або неналежного переказу.

Списання коштів відбувалось з рахунку платника за електронною ідентифікацією електронного платіжного засобу і його користувача, що не є неналежним переказом, а тому й п. 6.7 Положення, як підстава для негайного відновлення Банком залишку коштів на рахунку користувача в даному випадку застосована бути не може, оскільки докази, що надані Позивачем за зустрічним позовом спростовують припущення Позивача про несанкціонованість списання коштів з рахунку Позивача.

Розділом 6 ст. 5 постанови передбачено обов`язок користувача контролювати рух коштів за своїм рахунком, а розділ 6 ст.8 розмежовує ризики та відповідальність користувача за збитки від здійснення операцій моментом повідомлення користувача банку про втрату електронного платіжного засобу або втрату чи розповсюдження стороннім особам інформації про ідентифікацію.

Вважає, що позивачем за зустрічним позовом не наведено та не надано достатніх доказів винуватості Відповідача в здійснені розрахункових операцій за картковим рахунком, що виключає його відповідальність.

На даний час за результатами проведення досудового розслідування у кримінальному провадження жодну особу не було визнано винною у вчиненні злочину, отже, заперечення ОСОБА_2 з цього приводу не можуть прийматися до уваги. Позивач за зустрічним позовом в свою чергу має право стягнути суму відшкодування з винних осіб, встановлених в кримінальному порядку. В такому випадку позивач вправі звернутися до винних осіб з вимогою про повернення та витребування коштів, які отримані без достатніх правових підстав поза договірними відносинами у відповідності до ч.1 ст.1212 ЦК України.

Згідно зі ст.32.3 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банки зобов`язані виконувати доручення клієнтів, що містяться в документах на переказ, відповідно до реквізитів цих документів та з урахуванням положень, встановлених пунктом 22.6 ст.22 цього Закону. Відповідно до ст.33.2 зазначеного Закону платник несе відповідальність за відповідність інформації, зазначеної ним у документі на переказ, суті операції, щодо якої здійснюється цей переказ. Згідно з п.1.19 Інструкції банк не несе відповідальність за достовірність змісту платіжного доручення. Платники й отримувачі коштів здійснюють контроль за своєчасним проведенням розрахунків та розглядають претензії, що виникли, без участі банку. Закон України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» містить у даному випадку спеціальну статтю, яка регламентує спірні перекази за вини платника, а саме ст.33 «Відповідальність платника за проведені перекази»: згідно з п.33,3 платник зобов`язаний відшкодувати шкоду, заподіяну банку або іншій установі - учаснику платіжної системи, що його обслуговують, внаслідок недотримання цим платником вимог щодо захисту інформації і проведенням незаконних операцій з компонентами платіжних систем (платіжні інструменти, обладнання, програмне забезпечення тощо). При цьому банк або інша установа - учасник платіжної системи, що обслуговує платника, звільняється від відповідальності перед платником за проведення переказу. В даному випадку Позивач за зустрічним позовом не довів порушення свого права, а саме те, що перерахування коштів зроблено не за його дорученням. По-друге, не доведено і протиправної поведінки Банку, але в будь-якому разі через недоведеність шкідливого результату такої поведінки відсутній склад цивільного правопорушення. Окрім того, право власності на кошти, після їх перерахування на розрахункові Рахунки набуває одержувач, і вразі безпідставного їх отримання несе відповідальність за ст.1212 ЦК України.

Враховуючи вищенаведене, АТ КБ «ПриватБанк» вважає зустрічні позовні вимоги недоведеними та необґрунтованими, в задоволені яких просить відмовити.

В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом, представник відповідача за зустрічним позовом - ОСОБА_1 первісний позов підтримала у повному обсязі та просила задовольнити, проти задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 заперечила та просила в його задоволенні відмовити, підтримавши письмове пояснення щодо зустрічного позову.

Відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримав поданий ним зустрічний позов до АТ КБ «ПриватБанк» та просив його задоволити.

Проти позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» заперечив та просив відмовити в задоволені позову в зв`язку із його безпідставністю та необґрунтованістю, підтримавши письмовий відзив на первісний позов, в якому зазначив, що він є клієнтом АТ КБ «ПриватБанк» з 2011 року. Станом на 16 жовтня 2018 року в його користуванні знаходилась пластикова картка за № НОМЕР_8 . Однак, того дня без його згоди було здійснено перевипуск даної картки з № НОМЕР_8 на НОМЕР_7 . З даної картки протягом 16-17 жовтня 2018 року відбувалися банківські операції, які він не здійснював та не давав на це добровільної згоди. За цей період, його рахунок було поповнено різними платежами на загальну суму 46850 грн, знято з банкомату готівки і оплачено послуг на суму 45528.67 грн., а також оформлено дві миттєві розстрочки на 8000 і 11250 грн. Всі несанкціоновані ним банківські операції відбувалися в м.Кривий Ріг Дніпропетровської області, в регіоні де ні він, ні його рідні ніколи не були. Конфіденційної інформації по банківських рахунках, Пін-коди своїх банківських карток він нікому не повідомляв, картка за № НОМЕР_8 не була втрачена. З приводу цього він звернувся в Кременецький відділ поліції ГУНП в Тернопільській області, де було відкрито кримінальне провадження за №0000012, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України. Про дані дії він одразу повідомив Банк та в своїх неодноразових зверненнях вимагав надати інформацію за яких обставин була випущена картка № НОМЕР_7 , з якої здійснювалися шахрайські операції (зокрема яким чином була здійснена заявка на отримання картки, хто отримував сам пластик, із зазначенням часу і місця). На початку здійснення шахрайських дій з його рахунком Позивач за первісним позовом двічі сам повідомляв про підозрілі банківські операції, що можуть бути шахрайськими в телефонному режимі та на електронну пошту. Відповіді на звернення до АТ КБ «Приватбанк» щодо причини нездійснення самого факту блокування його рахунку після повідомлення про тимчасове блокування внаслідок підозрілих банківських операцій, він не отримав. Всі шахрайські дії з його рахунком відбувалися вже після так званих двох блокувань банком рахунків.

А тому, оскільки був наявний факт несанкціонованого списання та зняття з його рахунку грошових коштів, несанкціоноване збільшення кредитного ліміту та користування послугою «Миттєва розстрочка», що не відповідало його волевиявленню, а банк покладені обов`язки не виконав, чим порушив його право, вважає, що його право повинно бути поновлене шляхом зупинення нарахування відсотків, пені та інших штрафних санкцій за користування використаним кредитним лімітом, що утворився внаслідок проведення операцій (транзакцій) у період з 16 жовтня 2018 року по 17 жовтня 2018 року, а також шляхом відновлення залишку коштів на його рахунку.

Представник АТ КБ «Приватбанк» Меркулова В.В. надіслала на адресу суду відповідь на відзив відповідача на первісний позов, в якому вказала, що шахрайські дії, як зазначає сам ОСОБА_2 , були вчинені через Приват24, доступ до якого можливий тільки через мережу інтернет, а тому відповідальність Банку виключається, оскільки тільки Відповідачу була відома інформація про платіжну карту, номер платіжної картки, термін її дії, та CVV код, мав в наявності мобільний телефон Клієнта, який зареєстрований ним в банківській системі, для отримання ОТП-паролю. Відповідачем не наведено достатніх доказів винуватості Позивача в здійснені розрахункових операцій за картковим рахунком, що виключає його відповідальність. За результатами проведення досудового розслідування у кримінальному провадження жодну особу не було визнано винною у вчиненні злочину, отже, заперечення Відповідача з цього приводу не можуть прийматися до уваги. Відповідач в свою чергу має право стягнути суму відшкодування з винних осіб встановлених в кримінальному порядку шляхом звернення до винних осіб з вимогою про повернення та витребування коштів які отримані без достатніх правових підстав поза договірними відносинами у відповідності до ч. 1 ст. 1212 ЦК України.

Щодо підключення Відповідачем послуг за сервісом "Миттєва розстрочка" повідомила, що як вбачається з виписки по рахункам, 16 жовтня 2018 року, Відповідач скористався послугою "Миттєва розстрочка", після чого були оформлені переноси заборгованості з карти універсальної за допомогою вищевказаного сервісу. 16 жовтня 2018 року на виконання умов укладеної кредитної угоди за послугою "Миттєва розстрочка", на картрахунок № НОМЕР_3 Банком було зараховано грошові кошти у розмірі 11250.00 грн. та 8000 грн. Скориставшись даною послугою Відповідач "обнулив" свою заборгованість за використаний кредитний ліміт, однак, скориставшись даною послугою, у нього виникло зобов`язання в рамках сервісу "Миттєва розстрочка", зі здійсненням регулярних платежів для погашення перенесеної заборгованості. Послуги, які пов`язані з платіжною карткою надаються при умові володіння особистою інформацією Клієнта, саме тому Банк постійно акцентує увагу про нерозголошення такої інформації.

З виписки по рахункам вбачається, що Відповідач активно користувався послугами банку, здійснював погашення заборгованості, протягом тривалого часу, в тому числі після підключення до послуги "Миттєва розстрочка". Оскільки послуга "Миттєва розстрочка" не є окремим кредитним договором, а є тільки додатковою послугою для власників кредитних карт підписання окремого кредитного договору не вимагається. Отримавши грошові кошти на умовах повернення, строковості та платності, Відповідач належним чином умови Договору не виконує, чим порушує свої договірні зобов`язання, що призвело до виникнення простроченої заборгованості. Таким чином, твердження Відповідача, що його заборгованість за кредитною карткою була погашена в повному об`ємі є помилковими, адже заборгованість було переведено на сервіс "Миттєва розстрочка", внаслідок чого відбувалося щомісячне стягнення грошових коштів.

В запереченні на відповідь на відзив позивача за первісним позовом, ОСОБА_2 вказав, що згідно Заяви про надання інформації, наданої АТ КБ «ПриватБанк» щодо обставин отримання кредитної картки НОМЕР_3 , з якої було здійснено шахрайські дії, дана картка була замовлена 10 жовтня 2018 року в м.Кривий Ріг Дніпропетровської області клієнтом прізвище якого (приховано) та відправлені безоплатно (за рахунок банку) замовнику через компанію кур`єрської доставки «Міст-Експрес». По інформації УБ Криворізької філії, за адресою м.Кривий Ріг, проспект Миру, б.35 - розміщено багатоквартирний дім, під фамілією (приховано) в переліку жильців не зареєстровано та в подальшому була «підв`язана» 16 жовтня 2018 року о 13:08 год, як «додаткова» до угоди реф.SAMDN1211 (основна картка НОМЕР_9 ), в аканті «приват24» ОСОБА_2 .

Термін дії даної картки закінчився ще в 2015 році. Однак, позивач не вказав прізвище замовника та прізвище особи, яка отримала картку за № НОМЕР_3 в м. Кривий Ріг. Отже, невідомій особі була надіслана кур`єрською доставкою «Міст-Експрес» платіжна картка за № НОМЕР_3 , з якої в подальшому здійснювалися шахрайські операції. Ніяких дій по випуску даної картки він не здійснював, нікому не надавав доручення це робити, не замовляв послуги кур`єрської доставки її по вказаній адресі тане доручав це робити іншим особам. Твердження позивача про те, що йому була відома інформація про платіжну картку, її номер, термін її дії, та СVV код з якої здійснювалися шахрайські операції ґрунтується на припущеннях, оскільки про те що шахрайські операції було здійснено за допомогою пере випущеної картки, а не за допомогою додаткової про існування якої він дізнався лише з відповіді Банку під час розгляду справи в суді, а тому ПІН код до неї йому не відомий і на даний час. Відповідно до повідомлення Кременецького ВП ГУНП в Тернопільській області про хід досудового розслідування кримінального провадження №0000012, яке проводиться за ч.1 ст.190 КК України, в якому його визнано потерпілим, також встановлена ще одна картка за № НОМЕР_4 з допомогою яких здійснювались шахрайські операції.

Крім того, на момент здійснення шахрайських операцій з його рахунком станом на 16 жовтня 2018 року його заборгованість перед АТ КБ «ПриватБанк» по кредитній картці за № НОМЕР_8 становила 26494, 91 грн, яку він сумлінно погасив трьома платежами: 23 листопада 2018 року - 1500 гривень, 15 листопада 2018 року - 13000 та 12000 гривень, а послугу «Миттєва розстрочка» на суму 11250 та 8000 гривень не підключав. А тому, вважає, що жодних зобов`язань, які встановлені Законом чи Договором не порушив.

Суд, вивчивши матеріали справи, з`ясував наступні обставини.

08 грудня 2011 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», та відповідачем на підставі заяви відповідача укладено договір про надання банківських послуг.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», складає між ним та банком договір про надання банківських послуг (далі - Договір), що підтверджується підписом у заяві.

Згідно з умовами даного кредитного договору відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який згодом було збільшено до 29500.00 грн.

До кредитного договору банк додав витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку.

Відповідач ознайомлений із Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується підписом Відповідача у анкеті-заяві, де є відповідні запевнення Відповідача щодо ознайомлення та надання документів у письмовому виді, а також наказом банка про їх затвердження (Витяг із Умов та правил надання банківських послуг, з якими ознайомлено Відповідача, копія наказу банку щодо затвердження редакції Умов та правил надання банківських послуг на момент підписання заяви додається до позовної заяви).

Відповідно до положень Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті Позивача ( www.privatbank.ua) АТ КБ «Приватбанк», що діяв на підставі Ліцензії НБУ №22 від 29 липня 2009 року, а зараз діє на підставі Ліцензії НБУ № 22 від 05 жовтня 2011 року, керуючись законодавством України, публічно пропонує невизначеному колу осіб можливість отримання банківських послуг» які є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його клієнтам. Таким чином, клієнт отримує доступ до всіх без виключення послуг Банку.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_2 за вказаним кредитним договором станом на 22 березня 2020 року становить 56972.86 грн., з яких:

31139.57 грн. - заборгованість за тілом кредиту, в тому числі:

0.00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту;

31139.57 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту;

0.00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками;

0.00 грн. - заборгованість за простроченими відсотками;

12809.14 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України;

9834.97 грн. - нарахована пеня;

0.00 грн. - нараховано комісії,

а також штрафи відповідно до пункту 2.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:

500.00 грн. - штраф (фіксована частина);

2689.18 грн. - штраф (процентна складова), які просить стягнути з останнього, а також понесені судові витрати.

Однак, позивачем належним чином не обґрунтовано правову природу виникнення заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 31139.57 грн.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Виходячи із юридичної природи кредитних договорів випливає, що його істотними умовами є: сума кредиту (кредитного ліміту), процентна ставка за користування кредитними коштами, відповідальність за невиконання умов договору, порядок сплати кредиту та строк дії кредитної лінії.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника від 08 грудня 2011 року процентна ставка не зазначена.

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, зазначив, що заборгованість відповідача за поточним тілом відсутня.

Натомість просив стягнути заборгованість за простроченим тілом кредиту (правову природу якого не обґрунтовано), а також заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит, пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами, в тому числі нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 08 грудня 2011 року, посилався на Витяг з «Умов та правил надання банківських послуг» та Витяг з «Тарифів», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, вказав, що приєднаний до позовної заяви витяг стосується Умов та правил надання банківських послуг, які діяли на момент підписання заяви.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (08 грудня 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (08 травня 2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Зважаючи на відсутність підпису Відповідача безпосередньо на Умовах та Тарифах банку, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, оскільки Витяг з Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів розміщених на сайті: www.privatbank.ua не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору (правова позиція Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17).

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (рішення від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії», заява № 28342/95, § 61). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (рішення від 29 листопада 2016 року у справі «Парафія греко-католицької церкви в м.Люпені та інші проти Румунії», заява № 76943/11, § 123).

ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції», заява № 17862/91, § 31-32; від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява № 20372/11, § 65). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (рішення від 22 листопада 1995 року у справі «S. W. проти Сполученого Королівства», заява № 20166/92, § 36).

Суд вважає, що Витяг з «Умов та правил надання банківських послуг» та Витяг з «Тарифів банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 08 грудня 2011 року шляхом підписання анкети-заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_2 , АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, приймаючи до уваги відсутність заборгованості відповідача за поточним тілом кредиту суд не вбачає підстав для стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту (правову природу якого позивачем не обґрунтовано), пені і штрафів за несвоєчасну сплату кредиту, а також процентів за користування кредитними коштами, в тому числі нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України.

Щодо зустрічного позову ОСОБА_2 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживача, розірвання кредитного договору, скасування нарахованих відсотків за користування кредитними коштами, відновлення залишку коштів на рахунку, суд зазначає наступне:

Відповідно до ст. 4 ЦПК України ст. 15 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Частиною другою статті 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 неодноразово звертався з письмовими заявами до АТ КБ «Приват Банк» за адресою м.Київ вул.Грушевсько,1д та м.Дніпро вул.Набережна Перемоги,30 з проханням провести службове розслідування з метою встановлення детальної інформації про вчинення відносно нього шахрайських дій невідомими особами 16-17 жовтня 2018 року. За час розслідування просить розірвати з ним угоду та не нараховувати відсотків за користування кредитними коштами. А також з проханням надати відомості на підставі яких документів було прийняте рішення про видачу додаткової картки. (а.с.11-12, 16-17, 21, 25, 29, 30 Том 2).

Згідно копій відповідей АТ КБ «Приват Банк» на письмові звернення ОСОБА_2 , 16 жовтня 2018 року, використовуючи особисту інформацію ОСОБА_2 , була підключена послуга «Миттєва розстрочка» на картковий рахунок НОМЕР_7 через банкомат, послуги, які пов`язані з платіжною карткою надаються виключно при умові володіння особистою інформацією клієнта. Грошові кошти були зараховані на картку та згодом отримані в банкоматі з введеням вірного Пін-коду картки. У випадку впевненості в наявності шахрайських дій щодо укладення кредитного договору, рекомендовано звернутися до правоохоронних органів. АТ КБ «Приват Банк» відмовляє позивачу в задоволенні запиту щодо припинення нарахування відсотків, штрафів за кредитом. Просить найближчим часом погасити прострочену заборгованість по картці «Універсальна» та надалі здійснювати погашення кредиту у відповідності до умов укладеного договору. Станом на 20 травня 2019 року позивач має заборгованість в сумі 27885,94 грн.(а.с. 13-15, 18-20, 22-23, 24, 26-28 Том 2).

Згідно роздруківок повідомлень АТ КБ «Приват Банк», що надійшли на електронну адресу позивача 16 жовтня 2018 року о 13 год 18 хв та 14 год 18 хв,, нещодавно за його карткою НОМЕР_10 було зафіксовано підозрілі операції, що могли виявитися шахрайськими, зв`язатися за номерами телефонів, залишеними в банку, Банк не зміг, тому з метою безпеки картку було тимчасово заблоковано (а.с.34,35 Том 2).

Як вбачається з копії повідомлення Т.в.о. старшого дізнавача СД Кременецького РВП ГУНП в Тернопільській області №1213/109/01-2021 від 01 лютого 2021 року, здійснюється досудове розслідування по кримінальному провадженню №000012 від 10 січня 2020 року, внесеному до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України у якому ОСОБА_2 є потерпілим. В грудні 2020 року підготовлено та направлено до Кременецького районного суду два клопотання про дозвіл на тимчасовий доступ до інформації, яка містить охоронювану законом таємницю для отримання нових відомостей за попередньо отриманою інформацією. Дані клопотання були задоволені слідчим суддею та скеровано до АТ «ПриватБанк» для виконання. (а.с.37 Том 2).

Згідно копії роздруківки Приват24 Графіку списання платежів по картковому рахунку НОМЕР_3 , станом на 16 жовтня 2018 року здійснено послугу «Миттєва розстрочка» на суму 11250 та 8000 гривень (а.с.31 Том 2).

Згідно копії роздруківки Приват24, станом на 16 жовтня 2018 року було здійснено ряд переказів з карти ПриватБанку через додаток Приват24, відправник ОСОБА_5 , здійснена оплата товарів та проведено інші операції з коштами на рахункув м.Кривий Ріг, а також здійснено зарахування коштів за кредитними договорами 8181 та 8163 (а.с.32-33 Том 2).

Згідно п.2.7.4.1.2 «Умов та Правил надання банківських послуг» сторони погодили, що Клієнт на підставі ст. 634 ЦК України приєднується до Умов та правил надання кредиту шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг та: у разі придбання товару/послуги у торговій точці - шляхом введення Клієнтом в POS-терміналі пін-коду кредитної карти; у разі оформлення кредиту через інші віддалені канали обслуговування (система «Приват24», месенджери, інтернет сайти, чекаути, банкомата, термінали самообслуговування та інші віддалені канали обслуговування, які дають таку технічну можливість) - шляхом введення отп-пароля, який надходить на фінансовий телефон Клієнта, у відповідне поле інтерфейсу відповідного каналу обслуговування. Сторони узгодили, що введення ОТР-паролю в якості електронного підпису, Клієнт здійснює підписання чеку, який надається йому шляхом друку у віддаленому канаті обслуговування, а у випадку відсутності технічної можливості друку - надсилається на електронну пошту Юіієнта та завжди є доступним у системі «Приват24» незалежно від канату оформлення кредиту.

Послуги пов`язані з платіжною картою надаються виключно при умові володіння особистою інформацією клієнта.

Відповідно до п.1.1.6.72 «Умов та Правил надання банківських послуг» Банк не несе відповідальності у випадку, якщо інформація про рахунки Клієнта, Карту, контрольну інформацію Клієнта, відправленому в SMS-повідомленні ПІН-коді, Ідентифікаторі користувача, паролях системи Приват24 або Клієнтом операціях стане відомо іншим особам внаслідок несумлінного виконання Клієнтом умов їхнього зберігання та/або прослуховування або перехоплення інформації у каналах зв`язку під час використання цих каналів.

Пунктом 2.1.4.7 «Умов та Правил надання банківських послуг» встановлено, що Клієнт несе повну відповідальність за несанкціоноване отримання грошових коштів з розрахунку третіми особами, в разі якщо його дії або бездіяльності призвели до втрати електронного засобу, розголошенню ПІНа або іншої інформації, яка дає можливість ініціювати платіжну операцію.

Згідно із статтею 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до вимог п. 3. ст. 1092 ЦК України , якщо порушення банком правил розрахункових операцій спричинило помилковий переказ банком грошових коштів, банк несе відповідальність відповідно до цього Кодексу та закону.

У пунктах 32.1, 32.7 статті 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (надалі - Закон) визначено, що банк, що обслуговує платника, та банк, що обслуговує отримувача, несуть перед платником та отримувачем відповідальність, пов`язану з проведенням переказу, відповідно до цього Закону та умов укладених між ними договорів. Банк платника не має права на списання з рахунка платника коштів за розрахунковим документом після отримання документа на його відкликання.

Згідно із пунктом 37.2 статті 37 Закону у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Пунктами 1.15, 1.23, 1.24, 1.32 статті 1 Закону визначені умови, за яких рух коштів вважається неналежним (неправомірним) переказом, а саме: ініціатором такого переказу має бути особа, яка не є платником, тобто якій не належить рахунок, з якого ініціюється платіж (неналежний платник), а кошти мають бути списані з рахунку неналежного платника помилково або неправомірно та зараховані на рахунок неналежного отримувача, тобто особи, яка не має законних підстав на одержання переказу.

Ініціювання переказу коштів може здійснюватися шляхом використання держателем електронного платіжного засобу, тобто платіжної картки (стаття 21 Закону).

Згідно з пунктом 14.16 статті 14 цього Закону користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу зобов`язаний негайно повідомити банк у спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.

Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення держателем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів.

Відповідно до пункту 14.14 статті 14 цього Закону під час реєстрації банком повідомлення користувача щодо втрати електронного платіжного засобу банк зобов`язаний відобразити дату та час повідомлення.

Загальні вимоги Національного банку до емісії банками-резидентами, філіями іноземних банків (далі - банки) електронних платіжних засобів, а також порядок здійснення операцій з їх використанням передбачений положенням «Про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням» (надалі - Положення), затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705 «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів».

Вимоги цього Положення поширюються на платіжні організації, учасників платіжних систем, які є суб`єктами відносин, що виникають під час здійснення операцій, ініційованих із використанням електронних платіжних засобів цих платіжних систем та користувачів електронних платіжних засобів (далі - користувач).

Так, згідно п.п.5-9 Положення користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем.

Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.

Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів.

Емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором.

Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.

Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок.

Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН-у або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.

Пунктом 9 розділу VI Положення «Про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України 05 листопада 2014 року № 705, встановлено, що користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71 цс 15.

Отже, з урахуванням вищезазначеного, саме позивач за зустрічним позовом повинен нести відповідальність за здійснення платіжних операцій.

Згідно з п.14.3. ст.14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» порядок проведення емісії електронних платіжних засобів та здійснення операцій із їх використанням, у тому числі обмеження щодо порядку емісії та здійснення операцій із їх використанням, визначаються нормативно-правовими актами Національного банку України.

Загальні вимоги Національного банку до емісії банками-резидентами, філіями іноземних банків електронних платіжних засобів і порядок здійснення операцій з їх використанням визначені Положенням про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705 (далі - Положення № 705).

Згідно з пунктом 14.12. статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та пунктом 1 розділу VI Положення № 705 користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Пунктами 2, 5 розділу VI Положення № 705 встановлено, що користувач зобов`язаний надійно зберігати та не передавати іншим особам електронний платіжний засіб, ПІН та інші засоби, які дають змогу користуватися ним.

Користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем.

Відповідно до п.7 розділу X Положення № 705 контроль за рухом і цільовим використанням коштів за рахунками користувачів з використанням електронних платіжних засобів здійснюється власниками цих рахунків.

3a змістом п. 6 розділу VI Положення № 705 та п. 14.6. ст.14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.

За загальним правилом зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства (ст.526 ЦК України). Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Як вбачається із матеріалів справи, пере випуск картки з подальшим оформленням оплати частинами було здійснено в акаунті «Приват 24» клієнта ОСОБА_2 . Для входу в Приват 24, необхідно мати номер телефону користувача та володіти паролем входу або ж у випадку його зміни знати ПІН-код будь-якої своєї активної картки.

В зв`язку із зазначеним, можна зробити висновок про те, що для здійснення дій в акаунті, не недостатньо лише випустити іншу сім-картку клієнта або мати фінансовий телефон клієнта, потрібно володіти паролем входу до Приват24 або, щоб його змінити, знати ПІН - код картки Клієнта.

Отже, без розголошення позивачем ОСОБА_2 ПІН-коду своєї картки, номеру своїх карток, інша особа перевипустивши сім-картку, або маючи фінансовий телефон клієнта не змогла б зайти до Приват 24, змінити фінансовий номер клієнта та зняти чи переказати кошти.

Тому, є всі підстави вважати, що ОСОБА_2 не надав суду інформацію про передачу особистої конфіденційної інформації третім особам, якими в подальшому і було знято кошти з його рахунку.

Враховуючи вищевикладене, положення умов договору між сторонами, ЗУ "Про платіжні системи та переказ коштів в України", Положення № 705 Банком не порушено жодних вимог чинного законодавства.

З огляду на викладене, підстави для звільнення ОСОБА_2 від обов`язку належного виконання зобов`язання та виконання Умов та Правил про надання банківських послуг, відсутні.

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 , а тому в задоволенні зустрічного позову слід відмовити.

Щодо стягнення судових витрати, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, розподілу підлягають судові витрати.

У відповідності до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір у разі відмови в позові покладено на позивача.

Згідно частин 1, 6 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 є особою, яка звільнена від сплати судового збору при подачі позову до суду, тому судовий збір слід компенсувати за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі ст.ст. 509, 526, 553, 614, 625, 1046, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України та керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141, 263, 265, 279, 352 ЦПК України, ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»(місце знаходження 01001 м.Київ вул.Грушевського, 1Д, ), представник позивача ГРЕБЕНЮК Олександр Сергійович (місце знаходження 49094 м.Дніпро вул.Набережна Перемоги, 50) до ОСОБА_3 (зареєстрованого АДРЕСА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_11 ) - відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 (зареєстрованого АДРЕСА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_11 ) до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»(місце знаходження 01001 м.Київ вул.Грушевського, 1Д, ) про захист прав споживача, розірвання кредитного договору, скасування нарахованих відсотків за кристування кредитними коштами, відновлення залишку коштів на рахунку - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складене 08 липня 2022 року.

Суддя: Л. І. Холява