Провадження № 2/359/1684/2022
Справа № 359/1727/22
13 липня 2022 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді - Муранової-Лесів І.В.,
при секретарі - Шляхетко Ю.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Борисполі Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «БрайтІнвестмент», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, приватний виконавець виконавчого округу Київської області Канцедал Олександр Олександрович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-
Крім того позивач зазначає, що виконавчий напис № 217686, виданий приватним нотаріусом КМНО Остапенко Є.М., є таким, що не підлягає виконанню, оскільки вимоги ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» є спірними, так як жодних договорів з відповідачем він не укладав. Письмової вимоги від ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» про погашення заборгованості не отримував, тому був позбавлений можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між мною та відповідачем щодо суми заборгованості.
Таким чином, оригінал кредитного договору та засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою про непогашення заборгованості виключено з переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, а отже нотаріус не мав права видати виконавчий напис у спірних правовідносинах. Оскільки нотаріус при вчиненні виконавчого напису не пересвідчився у безспірності заборгованості перед відповідачем, він вважає, що виконавчий напис вчинено із грубим порушенням Порядку вчинення нотаріальних дій та Закону України «Про нотаріат».
Ухвалою від 21.02.2022 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, якою також витребувано докази ( а. с. 20-21).
У судове засідання позивач не з`явився, від представника позивача ОСОБА_2 надійшла заява з проханням слухати справу без її участі, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.
Відповідач та треті особи у судове засідання повторно не з`явились, вважаються такими, що повідомлені про дату та час судового розгляду належним чином, про причину неявки суд не повідомили, відзив, письмових пояснень та інших заяв до суду не надійшло, витребуваних судом доказів, не надано.
Дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов до наступного висновку.
Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За змістом ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу.
Відповідно до вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
З наданих позивачем документів встановлено, що 21.11.2007 між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 465/П/42/2007-980 ( а.с. 13-14).
Відповідно до п. п. 1, 1.2. Кредитного договору, банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах повернення, строковості та платності грошові кошти на споживчі цілі у сумі 10 000 гривень, в порядку в на умовах визначених договором.
Пунктами 1.3.1. та 1.3.2. Кредитного договору визначено, відсотки за користування кредитом розраховуються банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 2,7 % на місяць. Нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється за фактичну кількість днів у період (28-29-20-31/360) на залишок заборгованості. При розрахунку відсотків враховується день надання та не враховується день погашення кредиту.
Комісія за розрахунки за цим договором складає 1 % від суми кредиту і сплачується одноразово на дату перерахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника.
Відповідно до п. 1.4. Кредитного договору, банк надав позичальнику кредит строком до 15.11.2010.
Крім того, у вказаному виконавчому провадженні постановою приватного виконавця Канцедалом О.О. від 17.12.2021 звернуто стягнення на доходи ОСОБА_1 ( а.с. 11-12).
Відповідно до положень ч.ч.1-3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Враховуючи що витребувані за клопотанням позивача письмові докази суду надані не були, суд, з урахуванням вищенаведених вимог ст.ст.2,4,81 ЦПК України, дійшов висновку, що факт видачі виконавчого напису підтверджується вищезазначеною постановою приватного виконавця Канцедала О.О. про відкриття виконавчого провадження ВП №67662144, та відповідачем і третіми особами не оспорюється.
За змістом ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняється нотаріусами.
Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону «Про нотаріат»).
Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5.
Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
Аналогічні правила і умови вчинення виконавчого напису містяться у пунктах 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку.
Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.
Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).
Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає у посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує виникнення права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання безспірного зобов`язання боржником.
Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість боржника перед стягувачем.
З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.
Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису, зокрема неповідомлення боржника про вимогу кредитора, так і необґрунтованість вимог до боржника.
Відповідно до п. п. 3.1, 3.2, 3.5, п.3 Глави 16 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів.
Так, жодних належних і допустимих доказів на підтвердження того, що виконавчий напис було вчинено на підставі нотаріально посвідченого договору, суду надано не було та, як стверджує позивач, про що також зазначено у вищевказаній постанові приватного виконавця, підставою для видачі виконавчого напису був кредитний договір №465/П/42/2007/980 від 21.11.2007, укладений між ним та ПАТ «КБ «Надра», що відповідачем не оспорюється.
Разом із цим, сторонами та третьою особою приватним нотаріусом Остапенко Є.М., жодних належних і допустимих доказів того, що право вимоги за вищевказаним Кредитним договором №465/П/42/2007/980 від 21.11.2007 перейшло до ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» суду надано не було, в тому числі тих, що були витребувані судом ухвалою від 21 лютого 2022 року.
Разом із з цим, належних і допустимих доказів того, що приватному нотаріусу, були подані відомості про безспірність цієї суми заборгованості, а також, що період виникнення заборгованості не виходить за межі трирічного строку з дати виникнення права вимоги за грошовим зобов`язанням, суду надано не було. Як і не надано доказів направлення стягувачем (ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ») повідомлення боржнику про погашення заборгованості.
Так, як було зазначено вище, зі змісту долученої позивачем до позовної заяви копії Кредитного договору №465/П/42/2007-980 від 21 листопада 2007 року , Банк надає позичальнику кредит строком до 15 листопада 2010 року; кінцевий термін повернення Кредиту 15.11.2010 року (п.п. 1.4, 2.3.3 Кредитного договору) (а.с.13.-14).
Будь-яких доказів того, що строк дії договору та відповідно користування кредитом було в подальшому продовжено, суду надано не було.
Таким чином, зазначений у виконавчому написі період стягнення з період з 10.02.2019 по 22.06.2021 жодним чином не обґрунтований та не доведений, оскільки виходить за межі трирічного строку з дати настання прави вимоги (кінцевої дати повернення кредиту 15.11.2010).
Отже, ця обставина мала бути перевірена приватним нотаріусом Остапенко Є.М. перед вчиненням виконавчого напису в силу вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат».
Відповідно до висновків Верховного Суду, наведених у Постанові від 23.01.2018 в справі № 310/9293/15ц, вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису.
Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Так, зі змісту виконавчого напису, який відтворено у постанові приватного виконавця, не вбачається, що при його вчиненні нотаріус отримував від стягувача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо).
З урахуванням викладеного слід дійти висновку, що у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості за кредитним договором зазначений у написі є безспірним.
Доказів, які б доводили протилежне, суду надано не було.
Таким чином, приватним нотаріусом Остапенко Є.М. не міг бути вчинений оспорюваний виконавчий напис на підставі кредитного договору, який не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.
Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що виконавчий напис вчинений з порушенням вимог ст.ст.87,88 Закону України «Про виконавчий напис», а отже має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню.
Відповідно до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати, понесені позивачем по оплаті судового збору в сумі 992,40 гривень (а. с. 1), підлягають стягненню на його користь з відповідача.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 12, 13, 81, 82, 89, 141, 223, 258, 259, 263-265, 266, 273, 280-282 ЦПК України, суд
Позов задовольнити повністю.
Заочне рішення може бути переглянуте Бориспільським міськрайонним судом Київської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Київського апеляційного суду через Бориспільський міськрайонний суд протягом тридцяти днів,який обчислюється з дня складення повного судового рішення. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст судового рішення виготовлено 22.07.2022 .
Суддя: І. В. Муранова-Лесів