Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/1861/19
Провадження № 2/376/109/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" серпня 2022 р. Сквирський районний суд Київської області

у складі: Головуючого судді - Коваленка О.М.,

за участю секретаря - Щур Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сквира Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів,

Встановив:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із вищевказаним позовом.

У позовній заяві позивачка вказує, що сторони від спільного проживання мають неповнолітнього сина: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з позивачкою і знаходяться на її утриманні та вихованні.

Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 08 вересня 2010 року з ОСОБА_2 стягнуто щомісячно аліменти в розмірі 500,00 гривень на утримання неповнолітнього сина: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення дитиною повноліття.

Неповнолітній ОСОБА_3 , 2008 року народження, підростає і, відповідно, збільшилися витрати на його утримання, аліменти визначені за рішенням суду є недостатніми.

ОСОБА_2 матеріально забезпечений, стан його здоров`я задовільний, непрацездатних батьків немає.

З урахуванням наведеного та поданої уточнюючої позовної заяви, позивачка просить суд:

Ззмінити спосіб стягненняаліментів та стягувати з відповідача щомісячно на утримання дитини аліменти в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Заочним рішенням Сквирського районного суду Київської області від 27 січня 2020 року позовні вимоги задоволено: стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця Узбекистану, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 , щомісячно аліменти в розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу) на утримання неповнолітнього сина: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Стягнення аліментів у новому розмірі проводити з дня набрання рішенням суду законної сили, в особі матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 .

10.11.2020 року відповідач ОСОБА_2 подав до суду заяву про перегляд заочного рішення, у якій просить поновити пропущений строк на подання заяви про перегляд заочного рішення та скасувати заочне рішення, призначити справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Зокрема, зазначив, що йому не було вручено та не надіслано засобами поштового зв`язку заочного рішення. Відповідач нещодавно дізнався про наявність даного рішення, з повним текстом якого ознайомився з Єдиного реєстру судових рішень за порадою адвоката. З 01.03.2020 року по теперішній час має іншу адресу проживання, а саме: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою від 09.09.2020 року №274. Тому вважає, що відповідач має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, оскільки такий строк пропущено з поважних причин.

Відповідач не погодився із заочним рішенням від 27.01.2020 у цивільній справі №376/1891/19 з огляду на те, що при визначенні розміру аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не було враховано, що на його утриманні знаходиться ще двоє неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .Також при визначенні розміру аліментів просить врахувати його матеріальне становище.

Ухвалою Сквирського районного суду Київської області від 31.03.2021 року задоволено заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Сквирського районного суду Київської області від 27 січня 2020 року у справі № 376/1861/19, поновлено строк на перегляд заочного рішення, заочне рішення Сквирського районного суду Київської області від 27 січня 2020 року у справі № 376/1861/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментівскасовано та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Представник позивача адвокат Соболь Б.В. в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги ОСОБА_1 підтримує у повному обсязі (а. с. 162).

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Сухая М.В. в судове засідання не з`явилася, подала до суду клопотання про розгляд справи без участі відповідача та його представника. Позовні вимоги ОСОБА_1 просить задовольнити частково, а саме: стягнути з ОСОБА_2 щомісячно аліменти в розмірі 1500,00 грн на утримання неповнолітнього сина: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття (а.с. 131- 134, 164, )

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності; якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів (ч.3 ст. 211 ЦПК України).

З`ясувавши обставини справи, перевіривши їх поданими доказами, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне.

Судом встановлено, що сторони від спільного проживання мають неповнолітнього сина: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серія НОМЕР_3 , актовий запис № 191 (а.с. 6) та який проживає з позивачкою і знаходяться на її утриманні та вихованні, що також не заперечується відповідачем.

На утримання неповнолітнього сина з ОСОБА_2 стягнуто щомісячно аліменти в розмірі 500,00 гривень до досягнення дитиною повноліття згідно рішенням Сквирського районного суду Київської області від 08 вересня 2010 року, про що видано виконавчий лист (а.с. 27).

Неповнолітній ОСОБА_3 , 2008 року народження, підростає і, відповідно, збільшилися витрати на його утримання, аліменти визначені за рішенням Сквирського районного суду Київської області від 08 вересня 2010 року є недостатніми.

ОСОБА_2 матеріально забезпечений, стан його здоров`я задовільний, непрацездатних батьків немає. На утримання відповідача окрім сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходиться ще двоє неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується копіями Свідоцтв про народження Серія НОМЕР_4 , актовий запис № 918 та Серія 1- БК № 221 868, актовий запис № 105 (а. с. 48, 49).

Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадках, коли закон або договір не використовує ефективний спосіб захисту порушеного, невизнаного або оскарженого права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може застосувати у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не підтвердить закону.

За змістом статей 15, 16 ЦК України особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною 2 статті 16 ЦК України .

У статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради Української PCP від ??27 лютого 1991 року закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, містяться вони державними чи приватними установами, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які доповнюють її благополуччя, забезпечуючи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які застосовуються до неї за законом, і з цією послугою здійснюються всі відповідні законодавчі акти. і адміністративних заходів.

Відповідно до частин першої та другої статті 27, названої Конвенцією, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, не несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, переважно для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей.

Статтею 51 Конституції України проголошено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Таким чином, держава визнає захист прав і свобод дитини одним із пріоритетів своєї політики та гарантує дитині рівень життя, необхідний для гармонійного розвитку.

У частинах 8, 9 статті 7 СК України зазначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не страждає на обсяг їхніх прав і не звільняється від обов`язків щодо дитини.

Обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх одночасно чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечити такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають обґрунтування на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (частини 1, 2 статті 155 СК України).

Згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За змістом ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Отже, прерогатива обрання способу стягнення аліментів (у частці від доходу або у твердій грошовій сумі), якщо останні вже визначені початково судовим рішенням, належить одержувачу аліментів.

Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення,

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Посилання відповідача ОСОБА_2 на те, що судом не з`ясовані обставини щодо матеріального становища платника аліментів, не приймаються до уваги за такі підстави.

Частиною 1 статті 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, частинами 1 та 2 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України.

Згідно із ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд постановою від 02 жовтня 2019 року у справі N 522/16724/16 постановив правовий висновок, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі про досягнення протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторони та інших осіб, які беруть участь у справі.

Вимога позивачки про перехід зі стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку від заробітку (доходу) є зміненим способом стягнення аліментів, а не збільшенням розміру аліментів, як стверджує відповідач.

Суд, враховуючи те, що обов`язок утримувати дітей за законом покладається на обох батьків у рівних частках, а також враховуючи засади справедливості, добросовісності та розумності, вік, стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність на утриманні у відповідача ще двох неповнолітніх дітей, відповідач є працездатною особою, вбачає за доцільне змінити спосіб стягнення аліментів, визначених рішенням Сквирського районного суду Київської області від 08 серпня 2010 року у справі N 376/1861/19 та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно із подальшою індексацією з моменту подачі позовної заяви до суду та до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ст. 191 ч. 1 ЦПК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Згідно ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до вимог ст. 5 Закону України "Про судовий збір", а тому судовий збір необхідно стягнути з відповідача в дохід держави у розмірі 768,40 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. 51 Конституції України, ст. ст. 2,5, 10, 11, 12, 13, 19, 76, 81, 141, 191,211,223,247, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 351,352,354,430ЦПК України, ст.ст. 7,141,150,155,180-183 СК України, ст. ст. 15,16 ЦК України, ст. ст. 3,27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, суд

Вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів задовольнити частково.

Змінити спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Сквирського районного суду Київської області від 08 серпня 2010 року у цивільній справі №376/1861/19.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця Узбекистану, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , аліменти на утримання неповнолітнього сина: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частини від усіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно із подальшою індексацією з дня надходження позовної заяви до суду, тобто з 24 липня 2019 року, до досягнення дитиною повноліття.

Допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця Узбекистану, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 , судовий збір у розмірі 768,40 грн.

В інший частині позовних вимог відмовити.

З текстом рішення можливо ознайомитися за адресою: court.gov.ua

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції на протязі 30 днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення справи) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя О.М. Коваленко