Справа № 354/20/17
Провадження по справі № 2/354/89/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2022 року м. Яремче

Яремчанський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Ваврійчук Т.Л.

з участю секретаря судового засідання Старунчак Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Яремче цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 10 січня 2017 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування даного позову зазначив, що 02 вересня 2015 року між ним та відповідачем був укладений договір позики відповідно до якого ОСОБА_2 отримав в позику грошові кошти у сумі 385000,00 грн., які зобов`язався повернути не пізніше 01 жовтня 2015 року. Факт передачі коштів та виникнення боргових зобов`язань підтверджується борговою розпискою ОСОБА_2 від 02 вересня 2015 року. В установлений строк відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, борг за позикою не погасив. Починаючи з 02 жовтня 2015 року він постійно вимагав повернення боргу, проте станом на 23 грудня 2016 року відповідач отримані у позику грошові кошти не повернув. Із урахуванням наведеного просить позовні вимоги задовольнити та стягнути з ОСОБА_2 на його користь заборгованість за договором позики від 02 вересня 2015 року у сумі 385000,00 грн., а також понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3850,00 грн.

Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 27 вересня 2017 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження. Одночасно судом за клопотанням позивача постановлено ухвалу про забезпечення позову шляхом накладення арешту на належне ОСОБА_2 нерухоме майно-житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та на земельну ділянку із кадастровим номером :11:003:0201.

23 жовтня 2017 року від відповідача надійшли письмові заперечення на позов, в яких останній вказав, що із заявленими позовними вимогами не згідний. Зазначив, що він особисто не знайомий із позивачем, а тому не міг укласти з ним договір позики та написати боргову розписку. Дана розписка була написана під психологічним тиском, а договір позики був укладений внаслідок обману. Події відбувались без участі позивача, інтереси якого представляла довірена особа на ім`я ОСОБА_4 . Факт того, що він не отримував будь-яких грошових коштів від позивача може підтвердити свідок ОСОБА_5 . Наданий ОСОБА_3 договір позики є удаваним та приховує інший правочин, а саме: угоду на демонтаж будівельних споруд-закинутих тваринних ферм поблизу с. Коропець Івано-Франківської області. Цю ділову пропозицію він отримав від довіреної особи позивача, за усною домовленістю із яким він повинен був організувати робота по демонтажу ферм та після реалізації отриманих будматеріалів провести розрахунок із представником позивача. Роботи по демонтажу не були проведені через те, що міст через річку Дністер через який мали перевозити будматеріали знаходився в аварійному стані і мешканці села заборонили розбирати закинуті ферми. Через свою неуважність він забув про боргову розписку та договір позики від 02 вересня 2015 року, які залишились у представника позивача, який від імені підставної особи ОСОБА_3 подав зазначений позов та вимагає стягнення коштів за надуманою борговою розпискою та договором позики.

Відповідно до розпорядження керівника апарату Яремчанського міського суду Івано-Франківської області №95 від 01 березня 2018 року та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01 березня 2018 року у зв"язку із продовженням терміну відрядження судді дану справу потворно передано у провадження судді Іванова А.П.

Ухвалою від 12 березня 2018 року дану справу прийнято до провадження суддею Івановим А.П. та призначено у ній підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 16 травня 2018 року закрито підготовче провадження у даній справі та призначено її до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 11 червня 2018 року визнано обов`язковою явку у судове засідання позивача ОСОБА_3

20 липня 2018 року судом постановлено ухвалу про залишення даного позову без розгляду.

Постановою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 06 вересня 2018 року ухвалу Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 20 липня 2018 року скасовано та направлено справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29 березня 2019 року дану справу передано у провадження судді Польської М.В.

Ухвалою від 26 квітня 2019 року дану справу прийнято до провадження суддею Польською М.В. та призначено у ній підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 27 листопада 2019 року підготовче провадження у даній справі закрито та призначено її до судового розгляду по суті.

Відповідно до розпорядження керівника апарату Яремчанського міського суду Івано-Франківської області №140 від 03 серпня 2020 року та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03 серпня 2020 року у зв`язку із закінченням повноважень попереднього складу суду(закінчення терміну відрядження судді Польської М.В.) дану справу передано у провадження судді Ваврійчук Т.Л.

Ухвалою від 14 серпня 2020 року дану справу прийнято до провадження суддею Ваврійчук Т.Л. та призначено у ній підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 13 листопада 2020 року підготовче провадження у даній справі закрито та призначено її до судового розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, проте у матеріалах справи міститься ряд поданих позивачем заяв про розгляд справи у його відсутності та заяв про ненадання згоди на його допит в якості свідка. Заявлені позовні вимоги підтримує та просить задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні заявлений позов не визнав та просив у його задоволенні відмовити у повному обсязі. Вказав, що між ним та позивачем була досягнута домовленість про те, що він здійснить демонтаж належних ОСОБА_6 приміщень дев`яти закинутих ферм, які знаходяться у с. Лука Городенківського району Івано-Франківської області та продасть отримані будматеріали, а частину отриманих коштів, а саме: 50% з кожного відвантаження сплатить позивачу. 02 вересня 2015 року вони поїхали на місце, оглянули ферми, порахували приміщення, техніку, кількість перевезень і позивач сказав написати боргову розписку на що він погодився, але грошові кошти у борг йому передані не були. Через тиждень він під час особистої зустрічі повідомив позивача, що не буде займатись демонтажем ферм, оскільки міст через який повинна була їздити важка техніка знаходився в аварійному стані і мешканці села висловлювали свою незгоду. При цьому він забув про існування договору позики та розписку, які залишились у ОСОБА_3 . Після того як останній звернувся в суд, він написав заяву у ГУНП в Івано-Франківській області і за даним фактом було порушене кримінальне провадження. Також вказав, що він долучив до матеріалів справи аудіозапис розмови із позивачем, в ході якої останній підтвердив той факт, що не передавав йому грошей в позику.

В подальшому у судове засідання, призначене на 02 лютого 2021 року відповідач не з`явився, проте до суду прибув представник відповідача адвокат Лукінів М.П., який просив відкласти судове засідання та надати можливість долучити додаткові докази за результатами розгляду кримінального провадження, порушеного за заявою ОСОБА_2 .

У судове засідання призначене на 04 березня 2021 року відповідач та його представник будучи належно повідомленими про день та час судового розгляду не з`явились, не повідомивши причин неявки.

У судове засідання, призначене на 14 квітня 2021 року представник відповідача не прибув, проте направив до суду клопотання про відкладення розгляду справи з посиланням на те, що зайнятий у розгляді іншої справи в Івано-Франківському апеляційному суді.

У судове засідання, призначене на 24 травня 2021 року, 05 липня 2021 року відповідач не з`явився, не повідомивши причин неявки, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. У зв`язку із відсутністю підтвердження щодо належного повідомлення представника відповідача у справі було оголошено перерву до 11 жовтня 2021 року.

Судове засідання, призначене на 11 жовтня 2021 року не було проведене у зв`язку із відсутністю електропостачання у Яремчанському міському суді Івано-Франківської області.

У судовому засіданні 22 листопада 2021 року представник відповідача адвокат Лукінів М.П. заявлені позовні вимоги не визнав та просив у задоволенні позову відмовити з посиланням на його безпідставність та необгрунтованість та повторно клопотав про відкладення судового розгляду з метою отримання та долучення інформації щодо кримінального провадження, порушеного за заявою відповідача.

У судове засідання, призначене на 24 січня 2022 року представник відповідача не з`явився, проте направив до суду клопотання про відкладення судового засідання у зв`язку із захворюванням на коронавірусну інфекцію COVID-19.

У судове засідання, призначене на 25 березня 2022 року відповідач та його представник не з`явились, не повідомивши причин неявки, хоча про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином.

У судове засідання, призначене на 09 травня 2022 року відповідач та його представник повторно не з`явились. Адвокат Лукініва М.П. направив на адресу суду клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду по суті та набрання законної сили рішенням суду у цивільній справі №338/144/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору позики недійсним, провадження у якій відкрито ухвалою Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 09 лютого 2022 року.

Ухвалою суду від 09 травня 2022 року у задоволенні вказаного клопотання відмовлено.

У судове засідання, призначене на 14 червня 2022 року відповідач не з`явився, не повідомивши причин неявки, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. У зв`язку із відсутністю доказів щодо належного повідомлення представника відповідача про день та час судового розгляду у справі було оголошено перерву до 29 серпня 2022 року.

У судове засідання, призначене на 29 серпня 2002 року відповідач та його представник в черговий раз не з`явились, проте відповідач направив на електронну адресу суду заяву про відкладення судового засідання у зв`язку із зайнятістю його представника у розгляді інших справ. Доказів щодо підтвердження поважності причин неявки представника до вказаної заяви не долучив.

Відповідно до ст.223 ЦПК України суд відкладає розгляду справи у судовому засіданні в межах встановленого цим кодексом строку у випадках: 1) неявка у судове засідання учасника справи щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

В свою чергу сторони справи зобов`язані демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, утриматися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідач та його представник неодноразово звертались до суду із клопотанням про відкладення судового засідання. Про день та час останнього судового засідання були повідомлені належним чином, наведені відповідачем доводи про неможливість участі його представника у судовому засіданні не підтверджені належними доказами та не є підставою для відкладення розгляду справи чи оголошення перерви в судовому засіданні, оскільки відповідач не позбавлений права особисто приймати участь у судовому засіданні, а також надавати повноваження на представництво своїх інтересів будь-якій кількості осіб та будь-якому іншому представникові, а нез`явлення в судове засідання учасників справи, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи не перешкоджає розгляду справи у судовому засіданні.

За таких обставин, з врахуванням тривалості провадження у справі, забезпечення судом можливості сторонам у повній мірі реалізувати свої процесуальні права, суд приходить до переконання про наявність законних підстав для вирішення спору по суті, не відкладаючи розгляду справи, оскільки наявних у справі матеріалів достатнього для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення.

При цьому суд наголошує, що основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні учасника справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Отже, з метою забезпечення розумних строків розгляду справи, суд вважає, що розгляд справи у відсутності відповідача та його представника є можливим, а законні підстави для відкладення розгляду справи відсутні.

Заслухавши пояснення відповідача та його представника, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до п.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 02 вересня 2015 року між сторонами у справі був укладений договір позики відповідно до якого ОСОБА_2 отримав в борг від ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 385000,00 грн., які зобов`язався повернути в повному обсязі не пізніше 01 жовтня 2015 року. Вказаний договір позики укладений у письмовій формі.

У пункті п.2.1 договору зазначено, що на момент підписання даного договору кошти в повному обсязі передані позикодавцем позичальнику, про що оформлено відповідну розписку.

Згідно п.2.2. договору виконання зобов`язання за договором має бути здійснено готівкою.

Зі змісту п.п.4.3, 4.5, 4.7 зазначеного договору вбачається, що у момент його укладення сторони договору усвідомлювали значення своїх дій, розуміли природу даного правочину, свої права та обов`язки за договором, при укладенні договору відсутній будь-який обман чи інше приховування фактів, які б мали істотне значення та були свідомо приховані ними, договір укладений у відповідності з їх справжньою волею, без будь-якого застосування фізичного чи психічного тиску, правочин укладається на вигідних умовах, з наміром створення відповідних правових наслідків(не є фіктивним)та не приховує інший правочин(не є удаваним). Сторони засвідчили, що між ними досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору. Договір укладено у двох оригінальних примірниках, по одному для кожної із сторін.

Факт отримання ОСОБА_2 грошових коштів за договором позики від 02 вересня 2015 року підтверджується долученим до матеріалів справи оригіналом боргової розписки від 02 вересня 2015 року за підписом позичальника.

Зі змісту боргової розписки слідує, що ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_3 в якості позики грошові кошти готівкою у сумі 385000 грн., які зобов`язувався повернути не пізніше 01 жовтня 2015 року у повному обсязі.

Із супровідного листа ГУНП в Івано-Франківській області №73/108/24/02-2018 від 02 січня 2018 року вбачається, що звернення ОСОБА_2 з приводу вчинення можливого кримінального правопорушення було направлене до Івано-Франківського ВП ГУНП в Івано-Франківській області для реєстрації у Журналі єдиного обліку заяв та повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події з метою перевірки та прийняття рішення у відповідності до чинного законодавства.

Згідно повідомлення Івано-Франківського ВП ГУНП в Івано-Франківській області від 12 січня 2018 року за вих. №П-2/108/46/01-2018 в ході перевірки звернення ОСОБА_2 , яке було зареєстроване у Журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події за №743 від 05 січня 2018 року прийнято рішення про направлення даних матеріалів за територіальністю до Богородчанського ВП ГУНП в Івано-Франківській області.

Надаючи оцінку правовідносинам, що склались між сторонами суд встановив наступне.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямованими на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частинами 1,2 ст.207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку та у разі якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною(сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України.

Відповідно до ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Як зазначено у п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 09 листопада 2009 року, відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину.

За приписами ч.1 ст.218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків.

Частиною першою ст.230 ЦК України передбачено, що у разі якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Відповідно до ч.1 ст.235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Відповідно до ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст.627 ЦК України відповідно до ст.6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахування вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною першою ст.628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Поняття позикових відносини і договору позики визначаються положеннями глави 71 ЦК України.

Відповідно до вимог ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч.ч. 1,3 ст.1049 ЦК України, - позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Частиною другою ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок Позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

В силу ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з положенням ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. (ч.1ст.625 ЦК України).

Відповідно до ч.1ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Виходячи з вимог статей 1046, 1047, 1049 ЦК України у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц вказано, що «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки.

При цьому, факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця, оскільки факт отримання позичальником грошових коштів, момент їх отримання (як певний проміжок часу) є обов`язковою та істотною умовою договору позики, яку повинен встановити суд в справах цієї категорії.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 22 серпня 2019 року у справі № 369/3340/16-ц.

Судом встановлено, що на момент звернення позивача до суду та до ухвалення рішення судом, відповідач не виконав зобов`язання за договором позики, отримані від нього кошти в сумі 385000,00 гривень не повернув, що підтверджується наявністю у позикодавця оригіналу боргової розписки, у якій відсутня відмітка про повернення отриманих у позику коштів.

У постанові від 12 листопада 2020 року у справі № 154/3443/18 Верховний Суд вказав, що наявність оригіналу боргової розписки у позивача без зазначення на ній про повернення оспорюваних сум, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 09 листопада 2009 року правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Норми статті 230 ЦК України не застосовуються щодо односторонніх правочинів.

Однією з засад судочинства, регламентованих п.4 ч.3 ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень ст.ст.12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В обґрунтування заявлених заперечень відповідач послався на долученим ним до справи диск із звукозаписом, на якому за його твердженням міститься аудіозапис розмови із позивачем, в ході якої останній підтвердив, що не надавав йому грошові кошти у позику.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; ) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч.1 ст.100 ЦПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

визначено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

Стаття 77 ЦПК України закріплює принцип належності доказів - належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Правила допустимості доказів наведені у статті 78 ЦПК України. Відповідно до вказаної норми суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статей 79, 80 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Долучений відповідачем диск із аудіозаписом не може слугувати доказом у справі, оскільки не відповідає критеріям належності, достовірності та достатності, визначеним чинним ЦПК України.

Дослідженням вказаного аудіозпису не можливо ідентифікувати осіб, розмова яких записана, не можливо встановити, дослідити і перевірити хто і коли здійснював цей аудіозапис, голоси яких осіб (дикторів) на ньому зафіксовано, з`ясувати чи не вносилися до нього будь-які зміни та підтвердити автентичність записаної розмови.

Даний аудіозапис також не можна вважати таким, що отриманий в передбаченому законом процесуальному порядку. Голос фізичної особи належить до проявів особистого характеру, що охороняється, його звуковий запис можна здійснювати або використовувати тільки з відома фізичної особи. Здійснення звукового запису голосу особи без її згоди порушує право на охорону інтересів особи.

Із клопотанням про призначення у даній справі судової фоноскопічної експертизи відповідач та його представник до суду не звертались.

Твердження відповідача про те, що договір позики від 02 вересня 2015 року укладений ним під впливом обману та є удаваним правочином, грошові кошти за договором позики ним не були отримані, а боргова розписка була написана під психологічним тиском є голослівними та не підтверджені належними, допустимими та достатніми доказами.

Позивачем не надано суду інформації про результати розгляду поданої ним заяви з приводу вчинення кримінального правопорушення за даним фактом, а провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору позики було відкрите лише у лютому 2022 року і на даний час вказаний спір перебуває на стадії підготовчого провадження.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У відповідності до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні

За таких обставин, суд на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, приходить до переконання, що в даному випадку має місце порушення відповідачем прав позивача, які підлягають захисту, шляхом стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 суми неповернутого боргу за договором позики від 02 вересня 2015 року в розмірі 385000,00 грн.

Відповідно до ч.1ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 3850,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 89, 259, 263-265, 268, 273, 289, 293, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 3, 21, 60, 74 Сімейного кодексу України , суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики-задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 02 вересня 2015 року у розмірі 385000(триста вісімдесят п`ять тисяч) гривень. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 3850(три тисячі вісімсот п`ятдесят) гривень 00 коп. сплаченого судового збору.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Повне судове рішення складено 05 вересня 2022 року.

Головуючий суддя: Т.Л. Ваврійчук