г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/1462/22
Номер провадження 2/213/1150/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2022 року м. Кривий Ріг

Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Мазуренко В.В., розглянувши заочно в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу №213/1462/22 за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника,

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що з 03 серпня 1995 року по 11 жовтня 2010 (15 років 02 місяці) позивач працював на Інгулецькому ГЗК. Звільнений з роботи 11 жовтня 2010 року за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію. 11 липня 2022 року він дізнався, що при звільненні роботодавець зобов`язаний був виплатити позивачу одноразову допомогу у розмірі двомісячної середньої заробітної плати. Вважає, що відповідач зобов`язаний сплатити йому одноразову вихідну допомогу в розмірі 6 232,32 грн, а також сплатити середній заробіток за час затримки розрахунку. За період з 12 жовтня 2010 року по 11 липня 2022 року його розмір становить 427 138,00 грн, але, враховуючи принцип справедливості і співмірності просить стягнути суму 90 000,00 грн.

Представник позивача зазначає, що згідно з Угодою гірничо-металургійного комплексу України на 2007-2008 роки, яка була чинною на день звільнення позивача й положення якої розповсюджувалися на відповідача встановлено, що Угода набирає чинності з 1 січня 2007 року і діє до укладення нової або перегляду цієї Угоди. Відповідно до п.6.1 Угоди встановлено обов`язок роботодавця виплачувати працівнику при виході на пенсію одноразову допомогу в розмірі, залежному від стажу його роботу на підприємстві, але не менше: при стажі від 7,5 до 15 років середньомісячної заробітної плати; від 15 до 20 років двомісячної заробітної плати; від 20 і більше років тримісячної заробітної плати. Статтями 5,9 Закону України «Про колективні договори і угоди» встановлено, що умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються та сторін, які їх уклали. Вимоги угоди розповсюджуються на всі підприємства відповідної галузі. Оскільки відповідач відноситься до підприємств металургійної і гірничодобувної промисловості України, на нього розповсюджуються умови Угоди та поширюються на позивача як на такого, який уклав трудовий договір з підприємством гірничо-металургійного комплексу України.

Строк виконання зобов`язання відповідача визначено ст.47 КЗпП України, згідно якої власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівнику належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, передбачені ст.116 КЗпП України, норми якої позивачем були порушені, тому установа, організація повинні виплатити працівнику його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (ст.117 КЗпП).

Щодо строку позовної давності, представник позивача зазначає, що рішенням Конституційного Суду України №8-рп/2013 від 15 жовтня 2013 року надано офіційне тлумачення положення ч.2 ст.233 КЗпП України та ст.ст.1, 12 Закону України «Про оплату праці» і роз`яснено, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь - яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, що дає підстави вважати, що порушення законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з відповідним позовом незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Враховуючи, що вихідна допомога, яка мала бути виплачена позивачу у зв`язку з виходом на пенсію за власним бажанням, входить до виплат, які входять до структури заробітної плати, право працівника на звернення до суду за захистом своїх прав не обмежено будь-яким строком в силу ч.2 ст.233 КЗпП України.

Відповідач відзив на позов не подав.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило.

У відповідності до вимог ст. ст. 280 - 281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлявся про перебування в провадженні суду даної справи, однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву та/або клопотання про розгляд справи з викликом сторін - не подала, крім того, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Ухвалою від 18 липня 2022 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 працював на Інгулецькому гірничо-збагачувальному комбінаті. Звільнений за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію за ст.38 КЗпП України. Її загальний стаж роботи становить понад 15 років.

Згідно з довідкою від 29 березня 2022 року за останні 2 місяці перед звільненням, за серпень-вересень 2010 року заробітна плата ОСОБА_1 склала 2 180,00 грн: за серпень 2010 року - 2 180,00 грн, за вересень 2010 року - 0 грн; відпрацьовано 120 годин. Середньогодинна заробітна плата позивача становила 18,17 грн, середньоденна заробітна плата 144,94 грн, середньомісячна заробітна плата за два останні місяці перед звільненням становила 3 116,16 грн.

Встановленим у судовому засіданні обставинам відповідають правовідносини, які регулюють трудові відносини.

Відповідно до ст.97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.

Відповідно до вимог ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку, провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України.

Згідно зі ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніш наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган, повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що передбачений ч.1 ст.117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, при цьому визначальними у даному випадку є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Відповідно до ст.15 Закону України «Про оплату праці», госпрозрахункові підприємства самостійно в колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами, встановлюють умови та розміри оплати праці працівників.

Положеннями ст.5 Закону України «Про колективні договори і угоди» передбачено, що умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали. Умови колективних договорів або угод, що погіршують порівняно з чинним законодавством становище працівників, є недійсними, і забороняється включати їх до договорів і угод.

Статтею 9 цього ж Закону передбачено, що Положення генеральної, галузевої (міжгалузевої), територіальної угод діють безпосередньо і є обов`язковими для всіх суб`єктів, що перебувають у сфері дії сторін, які підписали угоду. Вимоги Галузевої угоди розповсюджуються на всі підприємства відповідної галузі.

Галузева угода гірничо - металургійного комплексу України на 2007-2008 роки діє безпосередньо і поширюється на всіх працівників, які уклали договори про трудові відносини з підприємствами гірничо-металургійного комплексу України, незалежно від форм власності, а також у частині, обумовленій окремими пунктами, - на осіб, що потребують особливої соціальної підтримки згідно з п.6.14, яким передбачено, що сторона власника за рахунок коштів підприємства у порядку та на умовах, передбачених колективним договором, зобов`язується поширювати окремі соціальні пільги та гарантії: зокрема, на непрацюючих пенсіонерів підприємства (п.1.4).

Відповідно до п.1.13 Угоди, вона набуває чинності з 01 січня 2007 року і діє до укладення нової або перегляду цієї угоди в цілому або окремих її положень, і вона зберігає чинність у випадку зміни складу, структури, найменування уповноваженого власником органу, від імені якого її укладено (п.1.5).

Пунктом 6.1 розділу VI «Соціальні гарантії» зазначеної Угоди на 2007-2008 роки, передбачено виплачувати працівнику при виході на пенсію одноразову допомогу в розмірі, залежному від стажу роботи на підприємстві, але не менше двомісячної середньої заробітної плати при стажі від 15 до 20 років.

Частиною 1 ст.233 КЗпП України передбачено скорочені строки позовної давності для звернення працівника до суду: один місяць - у справах про звільнення; три місяці - щодо вирішення інших трудових спорів. Однак, відповідно до ч.2 ст.233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Аналізуючи спірні правовідносини в контексті вказаних норм права, судом встановлено наступне.

З тексту Галузевої угоди вбачається, що її укладено між власниками (роботодавцями) підприємств, установ, організацій галузі, їх уповноваженими представниками або органами в особі Міністерства промислової політики України, Фонду державного майна України, Федерації металургів України, господарських об`єднань, та профспілкою трудящих металургійної і гірничо-добувної промисловості України в особі Центрального комітету ПУГУ, тому застосовується до врегулювання даних спірних правовідносин між сторонами у справі.

Також суд враховує судову практику у справах даної категорії, зокрема у справі №212/908/17-ц, в якій Верховний Суд України визнав необхідність застосування до спірних правовідносин умов Галузевої Угоди, виконання якої є обов`язком відповідача.

Оскільки позивач на момент виходу на пенсію мав стаж роботи на підприємстві відповідача понад 15 років, на нього розповсюджується дія пункту 6.1. Галузевої угоди гірничо-металургійного комплексу України на 2007-2008 роки та їй при звільненні роботодавцем повинна бути сплачена вихідна допомога в розмірі двомісячної середньої заробітної плати, у зв`язку з чим відповідач зобов`язаний був виплатити йому одноразову вихідну допомогу в розмірі двох середньомісячних заробітних плат. Оскільки така умова не була дотримана роботодавцем, суд вважає, що позивач правомірно звернувся до відповідача з такою вимогою.

Щодо розміру невиплаченої позивачу при звільненні заробітної плати, суд погоджується із зазначеним в позовній заяві розрахунком, проведеним відповідно до п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 08 лютого 1995 року №100, згідно з яким середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, у даному випадку такою подією є звільнення позивача.

Середньомісячна заробітна плата позивача на момент звільнення згідно з довідкою становила 3 116,16 грн, тому двомісячний її розмір становить 6 232,32 грн, у зв`язку з чим суд вважає, що саме така сума підлягає стягненню з відповідача.

Щодо вимог стягнення позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд вважає, що, оскільки позивачу не були виплачені всі належні йому суми у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, то наявні підстави для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, оскільки механізм здійснення розрахунку середнього заробітку за час затримки його виплати визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100. Згідно з цією постановою, під час його проведення слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні з використанням даних про середній заробіток позивача, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплати. Обчислення середньої заробітної плати при нарахуванні виплат у випадку збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної заробітної плати (пункт 5 вказаного Порядку).

Згідно з довідкою підприємства, середньоденна заробітна плата позивача за два останні місяці перед звільненням (серпень-вересень 2010 року) становила 144,94 грн і цей показник необхідно враховувати при обчисленні суми середнього заробітку за час затримки розрахунку. А тому за весь період затримки, який становить 2947 робочих днів - з 12 жовтня 2010 року (наступний день після звільнення) по 11 липня 2022 року (дата здійснення розрахунку позивачем), сума середнього заробітку за час затримки розрахунку становить

427 138,00 грн (144,94 грн х 2 947 днів).

З урахуванням принципу співмірності із заявленою сумою невиплаченої заробітної плати (вихідної допомоги) та виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд вважає за можливе зменшити розмір відшкодувань, визначений статтю 117 КЗпП України. Так, розмір простроченої заборгованості, що виникла через несвоєчасну виплату позивачу сум розрахунку при звільненні, становить 6 232,32 грн.

При цьому, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку, яку просить стягнути позивач, значно перевищує суму невиплаченої позивачу одноразової вихідної допомоги.

Тому, враховуючи правову позицію, викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц, де зазначено, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця, у зв`язку з чим, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, зокрема розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково, суд вважає, що буде співмірним, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам справи розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку 50 000,00 грн.

Щодо строку позовної давності до даних позовних вимог, суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про оплату праці» структура заробітної плати складається з основної заробітної плати, додаткової заробітної плати, а також інших заохочувальних та компенсаційних виплат. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Рішенням Конституційного Суду № 8-рп/2013 від 15 жовтня 2013 року надано офіційне тлумачення положення ч. 2 ст. 233 КЗпП України та ст.ст. 1, 12 Закону України «Про оплату праці», роз`яснено, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Слід зауважити, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою (винагородою, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу), а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою у розумінністатті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати, а є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника, отже строк пред`явлення до суду позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні обмежується трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Заробітна плата не може сплачуватися особі, яка не перебуває в трудових відносинах з роботодавцем, який проводить виплату.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 08 лютого 2022 року (справа № 755/12623/19), 27 січня 2020 року (справа №682/3060/16-ц).

Частиною 1 ст. 233 КЗпП України передбачено скорочені строки позовної давності для звернення працівника до суду: один місяць - у справах про звільнення; три місяці - щодо вирішення інших трудових спорів.

Згідно зі ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Враховуючи, що позивач дізнався про порушення свого права на отримання належного розміру вихідної допомоги при звільненні 11 липня 2022 року (а.с.17), до суду звернувся 13 липня 2022 року, суд вважає, що строки звернення до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника не пропущені.

На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Також підлягає частковому стягненню з відповідача на користь позивача 551,33 грн - судовий збір, сплачений ним за вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 10, 12, 19, 23,76-81,89,95,141,258-259,263-265,274, 279, 280, 352,354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 заробітну плату у виді одноразової допомоги при звільненні у розмірі 6 232 (шість тисяч двісті тридцять дві) гривні 32 копійки.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 12 жовтня 2010 року по 11 липня 2022 року у розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень 00 копійок.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» судовий збір в сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок в дохід держави.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 на повернення сплаченого судового збору 551 (п`ятсот п`ятдесят одну) гривню 33 копійки.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд судового рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 .

Представник позивача: адвокат Гузєв Ігор Григорович, свідоцтво №2780, вул. Володимира Бизова, 5-Б, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область.

Відповідач: ПРАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат», код ЄДРПОУ 0019090, вул. Рудна, 47, м. Кривий Ріг, 50102.

Дата складення повного тексту судового рішення - 14 вересня 2022 року.

Суддя В.В.Мазуренко