Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

20 грудня 2022 року м. Селидове

Селидівський міський суд Донецької області в складі: головуючого - судді Владимирської І.М., при секретарі Гандзюк К.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , до Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» про відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, в інтересах якого діє ОСОБА_2 , звернувся до суду з позовною заявою до ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» про відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 перебував у трудових правовідносинах з ПАТ «Шахтоуправління «Покровське», де працював прохідником з повним робочим днем в шахті. В результаті довгого часу праці в шкідливих умовах отримав професійне захворювання, у зв`язку з яким 14.09.2022 року висновком МСЕК йому вперше була встановлена втрата професійної працездатності у сукупності 65% безстроково та 3 група інвалідності. Пошкодженням здоров`я позивачу завдано тяжкі фізичні та моральні страждання, було змінено його звичний уклад життя. З наведених підстав позивач просить стягнути моральну шкоду з відповідача 120 000,00 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 27.09.2022 року провадження у зазначеній цивільній справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження та призначено до судового засідання.

Позивач та його представник у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали суду заяву, в якій просять розглянути справу в їх відсутність.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату та час слухання справи належним чином повідомлений, надав до суду відзив, в якому зазначив, що позовні вимоги вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідач не приховував від позивача тяжкість та шкідливість технологічного процесу. За роботу в шкідливих та небезпечних умовах праці позивач, відповідно до ст. 7 ЗУ «Про охорону праці» користувався скороченням тривалості робочого часу, додатковою оплачуваною відпусткою, оплатою праці в підвищеному розмірі та іншими пільгами та компенсаціями, що надаються в порядку, визначеному законодавством. Таким чином, під час працевлаштування позивач усвідомлював, що під час роботи у шахті буде піддаватися впливу шкідливих факторів. Хронічна хвороба має довготривалий повільний процес. Однак, усвідомлюючи ризик виникнення професійного захворювання, умисно тривалий час позивач не повідомляв адміністрацію ПРАТ «Шахтоуправляння» «Покровське» про необхідність переведення його на іншу, менш шкідливу або менш важку працю у зв`язку з погіршенням стану здоров`я. Позивачем в якості факту спричинення моральних страждань помилково прийнятий акт розслідування причин виникнення хронічного захворювання (отруєння) за формою П-4 та висновки МСЕК про встановлення йому 3 групи інвалідності. Однак, висновок МСЕК про відсоток втрати професійної працездатності не є підтвердженням факту спричинення моральної шкоди. Висновком медичних органів, як підставою для відшкодування моральної шкоди, може бути висновок лікаря-психіатра лікувально-профілактичної установи, або медично-консультаційної або медично-соціально експертної комісії про стрес, що зазнав потерпілий в результаті трудового каліцтва чи професійного захворювання, або їх наслідків, про депресію чи інші негативні стани постраждалого. Зазначені обставини позивачем, щодо тривалого часу знаходження на лікування, підтверджують, що він знав про погіршення стану свого здоров`я, однак при цьому продовжував працювати в умовах впилу шкідливих факторів протягом тривалого часу, тобто навмисно сприяв розвиненню свого професійного захворювання та збільшення шкоди для свого здоров`я, у зв`язку з чим допустив порушення ст. 14 ЗУ «Про охорону праці». Працівник несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Позивачем не доведена неправомірність поведінки відповідача, внаслідок якої могла бути спричинена така моральна шкода, наявність вини відповідача у виникненні профзахворювання. Крім того, позивачу встановлена 3 група інвалідності, яка є робочою, тобто позивач у зв`язку з отриманими професійними захворюваннями та травмою права на працю не позбавлений. Таким чином, враховуючи обставини отримання позивачем професійного захворювання, ступінь втрати працездатності (65%), вимоги про стягнення моральної шкоди не відповідають вимогам розумності, виваженості і справедливості, глибині моральних та фізичних страждань позивача. Тому вимога позивача є безпідставно завищеною, оскільки розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб позивача і не повинен приводити до його збагачення. Враховуючи все вищенаведене, просить суд частково задовольнити позовні вимоги та стягнути з ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» на користь ОСОБА_1 в якості відшкодування моральної шкоди, спричиненої професійним захворюванням, 52000 грн. 00 коп. з утриманням обов`язкових платежів, а у решті позовних вимог відмовити.

Суд, вивчивши матеріали справи, законодавство, що регулює дані правовідносини, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 перебував у трудових правовідносинах з відповідачем, працюючи з 16.12.2013 року по 12.04.2022 року в ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» прохідником 5 розряду підземним з повним робочим дне у шахті, звільнений 12.04.2022 року наказом №1039 вк від 12.04.2022 року за ст. 40 п. 2 КЗпП України у зв`язку з невідповідністю робітника виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, що підтверджується наданою копією трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 11.01.1990 року та 16.12.2013 року.

Відповідно до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 08.09.2022 року за формою П-4, були встановлені професійні захворювання ОСОБА_1 за діагнозом: пневмоконіоз (t/p, 1/1, pi), ускладнений хронічним бронхітом II ст., фаза затихаючого загострення, ЛН I-II (перша-друга), (J 60.0). Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з легким ступенем зниження слуху (II ст.) за класифікацією ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (Н 90.3). Хронічна радикулопатія L5,S1 праворуч в ст. затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромам (М 54.1). Захворювання професійні, встановлені вперше. Загальний стаж роботи - 31 рік 06 місяців 26 днів, з яких 25 рік 08 місяців 23 дні - за професією, 26 рік 01 місяць 23 дні- в умовах впливу шкідливих факторів. Професійне захворювання виникло за обставин тривалої роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів - важкості праці, фізичне динамічне навантаження, виробничий шум, пилу фіброгенної дії, робоча поза в нахиленому положенні та нахилення корпусу.

Відповідно до довідки серії 12 ААВ № 781907 від 14.09.2022 року та серії 12 ААА № 119697 від 14.09.2022 року, виданих МСЕК, ОСОБА_1 первинно встановлена ІІІ група інвалідності по професійному захворюванню, з встановленням втрати професійної працездатності, яка у сукупності складає 65% безстроково.

Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із пошкодженням здоров`я.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно з вимогами ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування працівникові моральної шкоди покладено на власника або уповноважений ним орган.

Відповідно до вимог ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Згідно з ч. 1,3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно з п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Згідно з п.4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 р. №1-9 рп/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо. У випадку втрати потерпілим працездатності він зазнає значно більше моральної шкоди, ніж яка заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Рішенням Конституційного Суду України № 20-пр/2008 від 08 жовтня 2008 року обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди громадянам, які постраждали на підприємствах внаслідок виробничої травми чи професійного захворювання, покладено на підприємства, з чиєї вини відбулися відповідні події.

Таким чином, саме на відповідача покладено обов`язок відшкодувати працівнику моральну шкоду за наявності факту заподіяння йому шкоди.

Відповідно до ст. 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно - побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виникненню професійних захворювань працівників.

При встановлених обставинах, оцінюючи надані в силу ст. 13,81 ЦПК України докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивач отримав хронічне професійне захворювання, у зв`язку з тривалим перебування у трудових відносинах з відповідачем, при наявності шкідливих умов праці, що було встановлено актом розслідування причин виникнення хронічного захворювання від 08.09.2022 року, що в свою чергу заподіює йому моральні страждання, в результаті чого він змушений докладати додаткових зусиль для нормального життя. Втрата працездатності та отримання інвалідності призвели до порушення звичайного ритму життя позивача, постійного знаходження на лікуванні. До теперішнього часу він відчуває негативні наслідки професійного захворювання, а саме: фізичний біль, переживання, погіршились взаємини з близькими, порушений звичний уклад життя. Зазначені обставини приводять суд до переконання, що моральна шкода позивачу дійсно заподіяна. З урахуванням конституційної значимості здоров`я, як невідчужуваного і нерушимого блага, що належить людині від народження й охороняється державою, суд вважає що заявлена позивачем вимога обґрунтована.

Суд звертає увагу, що відповідно до діючого законодавства втрата працездатності, яка встановлена висновком МСЕК, вже сама по собі свідчить про спричинення моральної шкоди, оскільки стан здоров`я потерпілого погіршено.

Викладене є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди відповідачем.

При вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань внаслідок нещасного випадку, ступень вини відповідача, стан здоров`я позивача, важкість змушених змін у його життєвих і виробничих зв`язках, неможливість їх поновлення, те, що позивач постійно відчуває хворобливі відчуття, має потребу в медикаментозному лікуванні.

Задовольнити вимоги позивача про стягнення з відповідача 120 000,00 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди, суд не находить можливим, оскільки така грошова сума не відповідає глибині моральних та фізичних страждань позивача.

З огляду на наведене, враховуючи надані позивачем докази, процент втрати професійної працездатності, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд вважає за необхідним визначити розмір моральної шкоди завдану внаслідок отримання позивачем професійного захворювання у розмірі 65 000 грн.

При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує наступне.

На підставі п. 2 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача по справі підлягає стягненню судовий збір на користь держави (оскільки позивач на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від його сплати за подання позову до суду) пропорційно до задоволеної частини вимог в розмірі 649 грн. 92 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 23,1167 ЦК України, ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, ст.ст. 12, 13, 76, 77, 81,141, 247, 258, 263-265 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ), в інтересах якого діє адвокат Верченко Ольга Олександрівна (місце проживання: АДРЕСА_2 ) до Приватного акціонерного товариства Шахтоуправління «Покровське» (місцезнаходження: 85300, Донецька область, м. Покровськ, площа Шибанкова, б.1А, ) про стягнення моральної шкоди, - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства Шахтоуправління «Покровське» () на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) у рахунок відшкодування моральної шкоди 65 000 (шістдесят п`ять тисяч) грн. 00 коп.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства Шахтоуправління «Покровське» () судовий збір у розмірі 649 (шістсот сорок дев`ять) грн. 92 коп. на користь держави.

Сума вказана без урахування податків та інших обов`язкових платежів.

В іншій частині заявлених вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.М. Владимирська