Житомирський апеляційний суд
Справа №279/6884/21 Головуючий у 1-й інст. Волкова Н.Я.
Категорія 39 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2022 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Миніч Т.І.

суддів: Трояновської Г.С.,

Павицької Т.М.

секретаря судового засідання Кузьменко А.О.

без участі сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Альфа-Банк"

на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 08 квітня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Волкової Н.Я.

у цивільній справі №279/6884/21 за позовом Акціонерного товариства "Альфа-Банк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

в с т а н о в и в:

У грудні 2021 року Акціонерне товариство "Альфа-Банк" (далі-Банк) звернувся до суду з позовом. Просив звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру загальною площею 39,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 283/1-100, стягнути з відповідачів понесені судові витрати зі сплати судового збору. В обґрунтування поданого позову зазначав, що відповідач ОСОБА_1 та правопопередникпозивача АТ "Укрсоцбанк" уклали кредитний договір №283/1-100, відповідно до якого ОСОБА_1 отримав кредит в сумі 10498,04 доларів США. В забезпечення виконання договору з відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено іпотечний договір, предметом якого є двокімнатна квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач-позичальник неналежним чином не виконує зобов`язання та має заборгованість станом на 06.10.2021 року в сумі 19194,04 доларів США. У зв`язку з чим Банк просив позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 08 квітня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі Акціонерне товариство "Альфа-Банк" просить вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції незаконне та необґрунтоване, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема апелянт зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що рішення суду про стягнення боргу не є перепоною чи обмеженням для іпотекодавця/кредитора звернутися з позовом до суду про звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку не погашення заборгованості по кредитному договору, що узгоджується з позицією Верховного суду у постанові від 18.09.2018р. у справі № 921/107/15-г/16. Крім того, на думку апелянта, законодавство не передбачає такої підстави для відмови в задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, як неспівмірність заборгованості за основним зобов`язанням з вартістю майна переданого в іпотеку в рахунок забезпечення його належного виконання, що узгоджується з позицією суду касаційної інстанції, що викладена у постанові Верховного суду від 12.08.2020р. у справі № 450/2216/15-ц. Проте, суд першої інстанції не врахував висновків суду касаційної інстанції у подібних правовідносинах.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 09.02.2007 року між АТ "Укрсоцбанк" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №283/1-100 про отримання кредиту в сумі 10 000,00 доларів США зі сплатою 13% на рік, за користування ним.

Додатковою угодою №2 від 30.06.2009 року внесено зміни до кредитного договору №283/1-100, відповідно до якої ОСОБА_1 отримав кредит в сумі 10498,04 доларів США зі сплатою 13% на рік, а з 20.10.2008 року - 15% на рік за користування ним. Строк повернення кредиту згідно додаткової угоди до 08.02.2022 року.

В забезпечення виконання договору 09.02.2007 року було укладено іпотечний договір (з майновим поручителем). Предметом іпотеки є двокімнатна квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 101000,00 гривень або 20000 доларів США.

13.06.2009 року сторонами укладено договір про внесення змін до договору іпотеки (з майновим поручителем) від 09.02.2007 року за №758, яким визначено кінцевий термін повернення основної заборгованості 08.02.2022 року. Проте, ОСОБА_1 неналежним чином не виконує зобов`язання та має заборгованість станом на 06.10.2021 року в сумі 19 194,04 доларів США.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що за судовим рішенням стягнуто суму заборгованості та розмір боргу не є співмірним із вартістю іпотечного майна.

Проте, погодитися з висновками суду неможливо.

Так, відповідно до ч.ч.1,2 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися ви вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 2 ст.509 ЦК України передбачено, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього кодексу. Однією з таких підстав є договори (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

Нормами частини 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою.

Частиною 1 статті 575 ЦК України встановлено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Абзацом 3 статті 1 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (частина перша статті 5 Закону України «Про іпотеку»).

Згідно ст.589 ЦК України, ст.33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення на предмет застави.

В даному випадку з матеріалів справи вбачається, що на підставі кредитного договору №283/1-100 відповідач ОСОБА_1 отримав кредит в сумі 10498,04 доларів США. В забезпечення виконання цього договору з відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено іпотечний договір, предметом якого є двокімнатна квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Судом встановлено, що рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 03.08.2018 року (набрало чинності 04.09.2018 року) у справі №279/1676/18 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому була заявлена вимога про дострокове стягнення заборгованості за договором №283/1-100 від 09.02.2007 року в сумі 14 501,30 дол.США, що еквівалентно 388 714,83 грн., було стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість за договором №283/1-100 від 09.02.2007 року за період з 01.04.2015 року по 01.03.2018 року в сумі 6273 (шість тисяч двісті сімдесят три) долари США 74 центи, що еквівалентно 164202 (сто шістдесят чотири тисячі двісті дві) гривні 59 копійок. В решті вимог було відмовлено за пропуском строку позовної давності.

Разом з тим, наявність рішення суду, яким було стягнуто заборгованість не позбавляє іпотекодержателя звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. Іпотекодержатель може подати позов і про стягнення боргу, і про звернення стягнення на предмет іпотеки. Якщо одне з рішень буде виконано, то по іншій справі виданий виконавчий лист визнається таким, що не підлягає виконанню. До такого правового висновку прийшов Верховний Суд у постановах: № 714/870/15-ц від 03.12.2020 року; № 295/3978/14-ц від 10.06.2020 року.

Крім того, неспівмірність заборгованості за кредитним договором та вартістю предмету іпотеки не може бути підставою для відмови в задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки положення Закону України «Про іпотеку» не передбачають такої підстави для відмови в задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки. До такого правового висновку прийшов Верховний Суд у постановах: № 444/215/12 від 11.11.2020 року; №450/2216/15-ц від 12.08.2020.

За наведених обставин оскаржуване рішення підлягає скасуванню.

По справі можливо ухвалити нове рішення.

При цьому апеляційний суд виходить з наступного.

Стаття 16 ЦК України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Крім того, у цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок розглядати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі, та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Формування змісту й обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно в межах заявлених ними вимог і наданих доказів (статті 12, 13 ЦПК України).

В даному випадку, звертаючись до суду з позовом, Банк просив звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру загальною площею 39,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 283/1-100.

Разом з тим, Закон України «Про іпотеку» передбачає два способи звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку шляхом продажу іпотеки кредитором від свого імені будь-якій третій особі та продажу майна на прилюдних торгах. Якщо ж позивач у позовній заяві просить просто звернути стягнення на предмет іпотеки, то суд повинен відмовити в задоволенні позову, так як позивач фактично самостійно не визначився з конкретним способом судового захисту, який він просить суд застосувати. Суд теж не може самостійно вказати конкретний спосіб, так як вийде за межі своїх повноважень. А тому, судове рішення просто про звернення стягнення на предмет іпотеки буде суперечити закону, як процесуальному так і матеріальному Закону України «Про іпотеку». До такого правового висновку прийшов Верховний Суд у постанові № 405/1873/14-ц від 30.09.2020 року.

За наведених обставин та відповідно до положень п.4 ч.1 ст.376 ЦПК оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в позові з інших підстав.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,376,381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Альфа-Банк" задовольнити частково.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 08 квітня 2022 року скасувати.

Ухвалити нове рішення про відмову в позові з інших підстав.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і з цього дня протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: Судді: