Номер провадження: 22-ц/813/8370/22
Головуючий у першій інстанції Свячена Ю. Б.
Доповідач Воронцова Л. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.12.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого ? ? ? ? Воронцової Л.П., (суддя - доповідач)

суддів: ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? Базіль Л.В.,

? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? Полікарпової О.М.

секретар? ? ? ? ? ? ? ? ? Кузьміч Г.Р.

розглянув у відкритому судовому апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 серпня 2022 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права особистої приватної власності на квартири,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом? ? про поділ спільного майна подружжя, в обґрунтування якого зазначила, що? ? 12 червня 2009 року між нею та ОСОБА_1 укладено шлюб, який 14.12.2018 року розірвано рішенням суду.

За час перебування у шлюбі, подружжям було набуто спільне майно, а саме:

- квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 67,0 кв.м., що відповідно до договору купівлі-продажу від 20 грудня 2013 року посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Р.В. належить ОСОБА_1 , її оціночна вартість відповідно до п.4 вказаного договору складає 213 810,00 грн.;

- квартира АДРЕСА_2 , загальною площею 54,8 кв. м., що за договором купівлі-продажу від 11 серпня 2016 року посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пашичевою Г.Л. належить ОСОБА_1 , оціночна вартість якої? ? складає? ? 741 720,00 грн.

Зважаючи на те, що зазначене майно було набуто спільно подружжям, позивач просила визнати право особистої приватної власності за собою на Ѕ частку вищевказаних? ? квартир.

В жовтні 2021 року ОСОБА_1 подав до суду зустрічну позовну заяву, в обґрунтування якої? ? зазначив, що спірне майно не є спільним сумісним майном, оскільки придбане ним за кошти, отримані від продажу його дошлюбного майна , яке він? ? придбав у шлюбі з ОСОБА_3 у період з 1974 по 2006 рік.

Вказує , що за час перебування у шлюбі з відповідачкою жодних накопичень вони не мали, ніякого спільного майна не придбавали, остання зі своїм неповнолітнім сином до жовтня 2017 року проживала у його квартирі за адресою АДРЕСА_3 ., користувались належним йому дошлюбним майном, яке він здавав до продажу в оренду під стоматологічний кабінет.

Зазначає, що є пенсіонером з 2013 року, не має постійної роботи, розмір його пенсії складав у певні періоди від 1600 до 2610 гривень , відповідачка не працювала.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 06 листопада 2008 року у справі № 2-1799/08 в порядку поділу спільного майна з ОСОБА_3 йому було виділено: квартиру АДРЕСА_4 , квартиру АДРЕСА_5 , автомобіль «Ніссан Максіма» держномер НОМЕР_1 , 1996 року випуску.

Продавати частину належного йому майна та купувати менше за площею він був змушений для забезпечення утримання сім`ї, неповнолітнього сина відповідачки та надання допомоги її матері.

Зазначає, що на підставі договору дарування від 20 жовтня 2005 року йому особисто належала трикімнатна квартира АДРЕСА_6 , загальною площею 93,3 кв.м., житловою - 61,1 кв.м., яку він продав 11 серпня 2016 року і того ж дня придбав за кошти, отримані від продажу, квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 54,8 кв.м. Вказаний договір оформлено одразу ж після продажу дошлюбної квартири.

19 грудня 2013 року він продав за договором купівлі-продажу, посвідченим нотаріусом Мозолевою О.В., реєстровий номер 5424, належну йому особисто дошлюбну трикімнатну квартиру АДРЕСА_5 , загальною площею 71,3 кв.м, і 20 грудня 2013 року за кошти, отримані від її продажу придбав квартиру АДРЕСА_1 .

11 серпня 2016 року він продав за нотаріально посвідченим договором належну йому особисто дошлюбну трикімнатну квартиру АДРЕСА_6 , загальною площею 93.3 кв.м,, і одразу ж, за отримані від продажу кошти придбав квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 54,8 кв.м.

Вважає, що за таких обставин спірні квартири не є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а є його особистим майном.

Відповідачка ніколи не користувалась цим житлом, коштів на ремонт і облаштування квартир не витрачала, комунальних послуг не сплачувала, її майна в квартирах немає.

В квартирі по АДРЕСА_7 проживає його молодша дочка з сім`єю.

Зазначає, що відповідачка у жовтні 2017 року сім`ю залишила, виселилась з сином із його квартири до свого житла за адресою: АДРЕСА_8 . З того часу вони проживають окремо. 14 грудня 208 року їх шлюб розірвано.

Звертає увагу? ?на те, що одразу після розірвання шлюбу, 04.04.2019 року? ? відповідачка придбала у спільну власність з сином квартиру за адресою АДРЕСА_9 загальною площею 51,2 кв.м.

Просив визнати за ним право особистої приватної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_10 , житловою площею 43,2 кв.м., загальною площею 67,0 кв.м. та квартиру за адресою: АДРЕСА_11 , житловою площею 42,6 кв.м., загальною площею 54,8 кв.м.

У позові ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя відмовити , стягнути? ? судові витрати.

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 23 серпня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя - задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на:

-Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 , загальною площею: 67,0 кв. м.;

-Ѕ частку квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 54,8 кв. м.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права особистої приватної власності на квартири - відмовлено.

Стягнуто судові витрати і витрати на правничу допомогу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення? ? суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити, зустрічні позовні вимоги - задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що воно не відповідає вимогам законності та обґрунтованості, прийняте з грубим порушеннями норм процесуального і матеріального права, та призвело до невірного вирішення справи по суті. Висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник вказує, що суд дійшов невірного висновку про те, що спірні квартири є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та кожному із подружжя належить по 1 /2 частині кожної із спірних квартир, висновки суду ґрунтуються виключно на позиції ОСОБА_2 , а його численні аргументи та докази безпідставно залишені поза увагою суду.

Майно, яке суд визнав спільним майном подружжя, таким не є, оскільки придбане скаржником за гроші, отримані від продажу його дошлюбного майна.

Вказує на те, що? ? ОСОБА_2 повністю підтвердила зазначені ним у позові обставини? в судовому засіданні 23.08.2022 року, повністю визнала факт купівлі ним квартир на ОСОБА_4 та Спирідонівській за його особисті гроші, отримані від продажу дошлюбних квартир. Законних підстав для визнання їх спільною сумісною власністю у суду не було.

Наголошує, що відповідачка ніколи не користувалась цим житлом, коштів на ремонт і облаштування квартир не витрачала, комунальних послуг не сплачувала, її майна в квартирах немає.

Зазначає, що суд помилково посилається на те, що продаж ним квартир та придбання в той же день або наступного дня інших квартир прямо не свідчить про придбання спірного майна саме за кошти від продажу майна, таке придбання майна нібито здійснено за рахунок спільних накопичень, такі твердження не відповідають дійсності, спростовуються матеріалами справи, крім того ОСОБА_5 не заперечує, що все це майно належало виключно йому.

Звертає увагу на порушення судом норм процесуального права, а саме суд необґрунтовано та безпідставно, в порушення ст.ст. 83, 126 ЦПК України поклав в основу рішення неналежний, недопустимий документ - а саме довідку про доходи фізичної особи- платника податків від 03 лютого 2022 року, оскільки такий доказ поданий ОСОБА_2 зі спливом встановленого законом строку, а саме після закриття підготовчого засідання. Суд безпідставно не взяв до уваги письмові пояснення ОСОБА_6 і письмову розписку про отримання ним від продажу ОСОБА_6 квартири по АДРЕСА_12 за суму еквівалентну 62 000 дол.США, оскільки вони є письмовими доказами, не звернув уваги та не дав належної оцінки тому, що продана ним квартира на АДРЕСА_12 удвічі більша розміром, ніж придбана ним натомість квартира по АДРЕСА_12 .

Скаржник зазначає, що сам факт придбання спірного майна в шлюбі не є безумовною підставою віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя, про що наголошував Верховний Суд у своїх постановах. Посилається на те, що судом, у порушення норм процесуального права - ст.ст.83,126 ЦПК України покладено в основу мотивів прийнятого рішення неналежний і недопустимий доказ - довідку про доходи фізичної особи-платника податків ОСОБА_2 від 03.02.2022 , яка залучена у порушення встановленого порядку - після закриття підготовчого судового засідання; зі змісту довідки не вбачається, яка сума є прибутком, тобто доходом за вирахуванням витрат; довідка охоплює період з 2003 по 2009 рік, при цьому суд не дав оцінки, що у період 2007-2009 рік дохід відповідачки склав 3 500 грн., тоді як щлюб між ними укладено в 2009 році, а спірне майно придбано через сім та десять років відповідно.

Вважає, що докази судом оцінено односторонньо. Відповідачка не має права на спірне майно, оскільки воно придбано за рахунок продажу належного йому особисто майна, жодних грошових коштів на придбання квартири АДРЕСА_1 та квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_5 не надавала. В період перебування у шлюбі не працювала, доходів не мала, що нею не спростовується. ОСОБА_5 має у власносності дві квартири, при цьому намагається поділити чуже майно, позбавивши житла його дітей і внуків.

Вказує , що у першому шлюбі з ОСОБА_3 він перебував впродовж 32 років, вони багато працювали, їм залишили майно померлі батьки. Довгий час він працював за кордоном як представник Чорноморського морського пароплавства, що дало можливість придбати чотирьохкімнатну кооперативну квартиру в Одесі, яку вони потім продали та купили інше житло. В той період була придбана вся інша нерухомість, яка належала йому, тобто позивачка ніякого права на неї не має.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників справи до суду не надходив.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 адвокат Рогаліна Г.В. апеляційну скаргу підтримала на підставах, зазначених у ній.

Представник ОСОБА_2 адвокат Ніц А.С. доводи апеляційної скарги не визнав, зазначив, що вони не відповідають нормам матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, які правильно застосовано судом та дана правильна оцінка, наданим сторонами доказам. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду? ? в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 та визнаючи спірне майно спільною сумісною власністю подружжя і право позивачки на 1/2 його частку та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 про визнання права особистої приватної власності на квартири, суд першої інстанції виходив з того, що спільна власність подружжя презюмується, тягар доведення належності спірного майна на праві особистої власності лежить на відповідачеві, який відповідних обставин належними і допустимими доказами не довів, зокрема, придбання майна за особисті кошти.

З висновком суду колегія суддів погодитися не може з наступних підстав.

Відповідно до частини третьої, четвертої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Згідно із статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя у судовому порядку у разі оспорювання ним поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Вказаний висновок викладений, зокрема у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається і це встановлено судом ? 12 червня 2009 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено шлюб, який 14 грудня 2018 року рішенням суду розірвано.(а.с.21-23).

Відповідно до договору купівлі-продажу від 20 грудня 2013 року посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Р.В. ОСОБА_1 , належить квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 67,0 кв.м., та за договором купівлі-продажу від 11 серпня 2016 року, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пашичевою Г.Л. йому належить квартира АДРЕСА_2 , загальною площею 54,8 кв. м.(а.с.24-27).

Відповідно до рішення Приморського районного суду м.Одеси від 06 листопада 2008 року при поділі майна подружжя ОСОБА_3 і ОСОБА_1 за останнім визнано право власності на квартиру АДРЕСА_5 , квартиру АДРЕСА_4 , автомобіль "Ніссан Максіма".(а.с.56-57).

Крім того, на підставі договору дарування від 20 жовтня 2005 року посвідченого нотаріально, ОСОБА_1 належить квартира АДРЕСА_6 .(а. с.60-61).

19 грудня 2013 року ОСОБА_1 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу продав належну йому квартиру АДРЕСА_5 за 228 211 грн, а 20 грудня 2013 року, відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу, придбав квартиру АДРЕСА_1 (спірний об`єкт) вартістю 213 810 грн.(а.с.24,25,62).

11 серпня 2016 року ОСОБА_1 , відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу, продав належну йому квартиру АДРЕСА_6 площею 93,3 кв.м, житловою площею 61,1 кв.м за 149 900 грн і цього ж дня придбав відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 11 серпня 2016 року квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 54,8 кв.м., житловою площею 42,6 кв.м вартістю 741 720 грн. (а.с.26,27,63).

На спростування презумпції спільності майна подружжя ОСОБА_1 посилався на придбання спірних квартир за рахунок коштів від реалізації належних йому квартир.

ОСОБА_1 пояснював продаж належних йому квартир і придбання інших необхідністю наявності грошових коштів для існування їх з відповідачкою сім`ї і утримання її сина, оскільки окрім отримання ними обома пенсій у незначних розмірах, яких було недостатньо для потреб сім`ї, інших доходів ні він, ні відповідачка не мали, продавалися більші і вартісніші квартири, натомість придбавалися менші і дешевші, а різниця йшла на потреби сім`ї.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 суд зазначив, що договори купівлі-продажу спірних квартир не містять відомостей про їх придбання за особисті кошти останнього, а навпаки, містять пункти про згоду дружини на їх укладення, що вважав одним із доказів факту спільної сумісної власності подружжя на спірні квартири.

Колегія суддів з такою оцінкою судом першої інстанції змісту договорів купівлі-продажу спірних квартир не погоджується, оскільки зміст договорів купівлі-продажу спірних квартир не містить тверджень про те, що квартира набувається у спільну сумісну власність подружжя та не підтверджують волевиявлення ОСОБА_1 на придбання вказаних квартир у спільну сумісну власність. Окремої домовленості щодо визначення часток між подружжям у праві власності на спірні квартири сторонами не укладено. Нотаріально посвідчена згода ОСОБА_2 на укладення ОСОБА_1 договору купівлі-продажу спірної квартири є одностороннім правочином (згодою-дозволом) і не може кваліфікуватись як договір між подружжям. Такої позиції з даного питання дотримується у своїй практиці Верховний Суд.

Суд першої інстанції вважав, що ОСОБА_1 не довів належними доказами придбання ним квартири АДРЕСА_2 за особисті кошти, оскільки отримана ним сума від реалізації квартири АДРЕСА_6 була значно меншою, ніж вартість придбаної квартири, при цьому не взяв до уваги як заяву ОСОБА_7 - покупця квартири по АДРЕСА_12 , так і надану їй ОСОБА_1 розписку про отримання ним від ОСОБА_7 від продажу вказаної квартири суми еквівалентної 62 000 дол. США.

Колегія суддів повністю з висновком суду у зазначеній частині погодитися не може з наступних підстав.

Як вбачається із договору купівлі-продажу від 11 серпня 2016 року квартири АДРЕСА_6 , її загальна площа становить 93,3 кв.м., житлова 61,1 кв.м, вказана квартира розташована у центрі м.Одеса, що не заперечувалося стороною відповідача, тоді як придбана ним того ж дня за суму 741 720 грн спірна квартира АДРЕСА_2 загальною площею 54,8 кв.м., житловою 42,6 кв.м., майже у два рази менша від площі проданої квартири.

Суду надана розписка, оригінальність якої посвідчена ОСОБА_7 , - покупцем квартири по АДРЕСА_12 про те, що від продажу вказаної квартири ОСОБА_1 отримав від неї суму еквівалентну 62 000 дол.США , що за відповідним курсом Національного Банку становила 1 538 220 грн (НБУ_ 24,81) Дана розписка ОСОБА_2 не оспорена і не спростована. Тому колегія суддів вважає, що вказана розписка є доказом ціни, за яку було здійснено продаж ОСОБА_1 квартири.

Висновок суду про те, що доводи відповідача про відсутність у позивачки будь-яких джерел доходу на момент укладення правочинів не спростовують презумпцію спільності майна подружжя, оскільки закон не пов`язує обов`язок однієї із сторін подружжя мати джерело доходів для запровадження вказаного режиму, оскільки вклад в шлюб може вноситися іншим шляхом, і про те, що відповідно до довідки про доходи фізичної особи-платника податків за період 2003 -2009 рр. загальний дохід ОСОБА_2 склав 1 884 923 грн, якими остання користувалася під час шлюбу, в тому числі і для придбання спірного майна, на думку колегії суддів, не ґрунтується на законі та встановленим судом обставинам справи.

Надана ОСОБА_2 довідка про доходи не містить інформації про чистий прибуток, отриманий нею у зазначений період, не свідчить про наявність суми накопичення нею коштів на момент придбання спірних квартир та її вклад у їх придбання.

Натомість, як зазначив представник ОСОБА_1 , після розірвання шлюбу з останнім ОСОБА_5 придбала квартиру, що стороною позивачки не заперечувалося.

Таким чином, колегія суддів вважає доведеними позовні вимоги ОСОБА_1 та спростована презумпція спільності майна подружжя.

Враховуючи зазначене, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, рішення суду скасуванню та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 і задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 .

Відповідно до положень частини 13 статті 141 ЦПК України підлягають розподілу судові витрати, понесені ОСОБА_1 в суді першої і апеляційної інстанції. Із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати останнього на сплату судового збору при подачі позову в сумі 7 555,30 грн і апеляційної скарги в сумі 12 382,96 грн, а всього 19 938,26 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 376, 381 -384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 серпня 2022 року скасувати, ухвалити нове.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя відмовити.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права особистої приватної власності на квартири задовольнити.

Визнати особистою приватною власністю ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 , та квартиру АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 19 938,26 гривень.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції - Верховного Суду.

Головуючий Л.П.Воронцова

Судді : Л.В. Базіль

О.М.Полікарпова

Повний текст постанови складено 20 грудня 2022 року.