Справа № 456/973/22
Провадження № 2/456/682/2022
РІШЕННЯ

іменем України

08 вересня 2022 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Саса С. С. ,

при секретарі Карпин О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Стрий справу за позовом ОСОБА_1 до Грабовецько-Дулібської сільської ради Стрийського району Львівської області, третя особа державний нотаріус Стрийської державної нотаріальної контори Костур Уляна Тарасівна про визнання права власності на спадкове майно,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом та просить визнати за нею право власності на житловий будинок житловою площею 65,8 кв.м, загальною площею 165,5 кв.м, разом з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . В обгрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що спірне господарство знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яке складається з житлового будинку та господарських будівель, та належало до суспільної групи господарства «колгоспний двір», головою якого був батько позивача ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , членами якого станом на 01 березня 1991 року були мама позивача ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 та позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка постійно проживала та проживає за вказаною адресою. Позивач успадкувала належні ОСОБА_2 та ОСОБА_3 частки домоволодіння, так як проживала з ними на день відкриття спадщини і фактично вступила в управління спадковим майном.У січні 2022 р. позивач вирішила зареєструвати за собою право власності на вказане будинковолодіння та звернулась до Стрийської державної нотаріальної контори для оформлення права власності. Однак, після заведення спадкової справи позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на спірний будинок та порекомендовано звернутися до суду.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, покликаючись на викладені в позовній заяві обставини та просить позов задоволити.

Представник відповідача Грабовецько-Дулібської сільської ради Стрийського району Львівської області в судове засідання не з`явився, однак подав до суду відзив, в якому позов визнає та не заперечує проти його задоволення.

Третя особа державний нотаріус Стрийської державної нотаріальної контори Костур У.Т. в судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву про розгляд справи без її участі.

Згідно з ч.ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд приходить до висновку, що визнання позову відповідачем слід прийняти, а позов задовольнити, виходячи з наступного.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (1950р.), ратифікована Законом України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР (далі - Конвенція), зокрема ст.1 Протоколу № 1 (1952 р.) передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускає позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів.

З витягу із погосподарської книги Грабовецько-Дулібської сільської ради Стрийського району Львівської області №899 від 05.10.2021 року вбачається, що згідно запису в погосподарській книзі Грабовецько-Дулібської сільської ради Стрийського району Львівської області станом на 01.06.1991 року згідно запису погосподарської книги №4 за 1991-1995 роки сторінки 50-51 особовий рахунок № НОМЕР_1 АДРЕСА_1 , двір був «колгоспним», головою «колгоспного» двору був ОСОБА_2 1954р.н.,зареєстрованими в даному господарстві були його дружина ОСОБА_3 1954 року народження та дочка ОСОБА_1 1980 року народження.

З свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 виданого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 вбачається, що її батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Зі свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 виданого 16.03.2007 року Нижньостинавською сільською радою Стрийського району Львівській області вбачається, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис №7.

З свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 виданого 05.07.2007 року Нижньостинавською сільською радою Стрийського району Львівській області вбачається, що ОСОБА_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис №11.

З довідки виданої виконавчим комітетом Грабовецько-Дулібської сільської ради Стрийського району Львівської області вбачається, що ОСОБА_2 дійсно до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 був зареєстрований та проживав в АДРЕСА_1 разом із своєю дочкою ОСОБА_1 .

З технічного паспорта на житловий будинок по АДРЕСА_1 , виготовленого ФОП ОСОБА_5 03.12.2021 року вбачається, що загальна площа будинку «А-1» становить 165,5 кв.м, житлова площа 65,8 кв.м.

З відповіді Стрийської державної нотаріальної контори №52/02-14 від 27.01.2022 року вбачається, що у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів оформлених належним чином на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 видати свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , не можливо, а тому рекомендовано звернутися до суду про визнання права власності на будинок (колгоспний двір) в порядку спадкування.

Згідно з положеннями статті 120 Цивільного кодексу УРСР (1963 року), що був чинним на час виникнення спірних відносин, колгоспний двір є сімейно-трудовим об`єднанням осіб, які використовують на праві спільної власності майно двору для ведення підсобного господарства та сімейних потреб. Сім`я селянина-колгоспника складає основу колгоспного двору, а належність до неї - одна з умов членства в колгоспному дворі.

Виходячи із змісту пункту 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (із відповідними змінами) необхідно врахувати те, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. При цьому розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 01 липня 1990 року.

Згідно із ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно із ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Статтею 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч.1 ст. 1297 ЦК України).

Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно зі ст. 16 цього Кодексу може бути, зокрема, визнання права.

Обставин, які б вказували, що на спірне майно, окрім позивача, в порядку спадкування чи з інших підстав претендують інші особи, в суді не встановлено.

Вимогами ст. 392 ЦК України та наданих до неї роз`яснень у листі ВССУ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визначено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ч.3.1). Окрім того, зазначено, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Отже, якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Законодавцем встановлений певний порядок набуття права власності на нерухоме майно в порядку спадкування - нотаріальний порядок. Лише у випадку неможливості оформлення права власності на спадщину в нотаріальному порядку, спадкоємець має право на судовий захист свого невизнаного, оспорюваного чи порушеного права.

Судом встановлено, що реалізувати своє законне право спадкування в позасудовому порядку позивач не змогла, так як відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок, оформлені належним чином, позивач вчинила усі дії, які були необхідними для видачі свідоцтва про право на спадщину, однак з незалежних від неї причин у видачі такого їй було відмовлено.

Таким чином, проаналізувавши зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо, їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини, що свідчать про те, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 259, 263, 265, 268 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов задоволити.

Визнати заОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на житловий будинок житловою площею 65,8 кв.м, загальною площею 165,5 кв.м, разом з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 16.09.2022 року.

Головуючий суддя С. С. Сас