Справа № 544/55/22
№ 2/544/93/2022
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

07 вересня 2022 року м. Пирятин

Пирятинський районний суд Полтавської області у складі:

головуючої - судді Сайко О.О.,

за участі секретаря Костенко Т.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду по вул. Соборна, 41 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про захист прав споживача та визнання недійсним договору споживчого кредиту з підстав вчинення правочину під впливом обману із застосуванням нечесної підприємницької практики,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 в січні 2022 року звернувся до суду з указаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 07.08.2019 між ним та АТ « ІдеяБанк»,ТОВ «НьюФайненсСервіс» (надалі - страховик) було укладено договір кредиту та страхування № Z52.19921.005568175, згідно п 1.2 якого йому був наданий кредит в сумі 38006 грн., строком на 36 місяців зі сплатою річних відсотів та комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості. З 38006 грн. ним було фактично було отримано 30000 грн. Після цього він сплачував платежі за тілом кредиту, відсотками та комісією до того часу поки у 2021 році не дізнався що існує відповідна судова практика по прикладу рішень Верховного Суду України, де комісійна винагорода за обслуговування кредитної заборгованості - є незаконною. Більше того, наприкінці 2021 року йому стало відомо, що відповідач у справі - AT « ІдеяБанк» здійснював надання кредитів у період з 2019 по 2021 рік із застосуванням нечесної підприємницької практики та порушуючи умови рекламної компанії щодо надання кредитів населенню, вводячи потенційних клієнтів в оману щодо умов кредитування (зокрема, розміщуючи у ЗМІ неправдиві рекламні оголошення), а також порушуючи умови добросовісної конкуренції у сфері підприємницької діяльності та порушуючи антимонопольне законодавство України. На підтвердженням вищевикладених обставин є рішення суду у справі № 910/20506/20. Після накладення відповідного штрафу на відповідача Антимономонопольним комітетом України за порушення антимонопольного законодавства у сфері надання відповідних послуг, відповідач АТ «ІдеяБанк» почав розміщувати оголошення про надання кредитів без відповідної комісії. Підтвердженням вказаних обставин є оголошення у ЗМІ та мережі Інтернет, а також на сайті відповідача Співставивши усі вищевикладені обставини у їх сукупності, він дійшов висновку, що договір кредиту та страхування № Z52.19921.005568175 укладений між AT «ІдеяБанк», TOB «НьюФайненсСервіс» та ОСОБА_2 - є правочином, вчиненим під впливом обману із застосуванням нечесної підприємницької практики. Також суперечить вимогам законодавства та розцінюється як несправедлива умова та нечесна підприємницька практика у вигляді вимоги відповідача про укладення ним договорів страхування зі страховими компаніями, погодженими відповідачем до співпраці. Надання йому можливості обрати іншу страхову компанію, але виключно після перевірки відповідачем такої страхової компанії за власними критеріями, є не чим іншим, як обмеження вільного волевиявлення клієнта, завуальоване під уявну свободу вибору. Законодавством України не передбачено повноваження банків проводити оцінку діяльності страхових компаній, зокрема на предмет надійності, якості та доступності страхових послуг чи їх сумнівності. Кредитний договір був укладений між Банком із визначенням його змісту на основі стандартної форми, запропонованої Банком для будь - яких клієнтів - фізичних осіб. Якщо б на момент укладення договору йому було відомо, що розмір процентної ставки за кредитом, ціна договору та розмір фактичного удорожчання кредиту в кінці періоду кредитування не відповідають фактично встановленим у договорі розмірами і є великими, то він міг би відмовилася від його укладення. Відповідно до договору про надання споживчого кредиту згідно з умовами якого він як позичальник отримав у Банку кредитні кошти у розмірі 38 000 грн, але фактично було отримано 30 000 грн, а 8000 грн, було направлено на страховий платіж по договору, без його згоди. Крім того, він як позичальник був зобов`язаний сплатити разову винагороду за надання фінансового інструменту та укласти договір щорічного страхування майна, підвищених процентів, комісійної винагороди. Він як клієнт був введений в оману відповідачем щодо істотних умов договору, ціни та відсоткової ставки, сплати комісії та загальної сукупної вартості та абсолютного значення подорожчання кредиту. Несправедливі умови договору - це умови, які призводять до істотного дисбалансу між договірними правами та обов`язками сторін та є підставою для визнання такого договору недійсним.

Банк ввів його в оману, оскільки відповідно до розрахунків отримується зовсім інша сума коштів, яку б він мав би сплатити банку в рахунок повернення кредиту, внаслідок чого він отримав зовсім не той кредит на який розраховував під час отримання та прийняття пропозиції укласти кредитний договір.

Відповідач скористався тим, що позивачу об`єктивно бракувало знань, необхідних для здійснення правильного вибору при підписанні оспорюваного договору і він був введений в оману при отриманні кредитних послуг, а відповідач, в порушення вимог ЗУ «Про захист прав споживачів» не надав йому відомості, які потрібні клієнту при укладенні кредитного договору та не зазначив їх в його змісті. Оскільки всі зазначені відмінності в розрахунках здійснені виключно на користь відповідача, аналізуючи всі інші наявні факти в сукупності, позивач прийшов до висновку, що підписання оспорюваного кредитного договору було здійснено ним під впливом обману з боку відповідача. Мотивом обману, в даному випадку, було одержання відповідачем прихованого додаткового прибутку.

Крім того, з положень кредитного договору випливає, що фактично правочин починає вважатись укладеним з моменту сплати позичальником разової комісії за надання кредиту. Тобто банк фактично змушує позичальника виразити у грошовому вигляді своє волевиявлення щодо отримапня Кредиту. В таких діях відповідача вбачаає обмеження свого волевиявлення, що є порушенням ч.3 ст.203 ЦК України.

Вважає, що п.1.5. кредитного договору та ( п.7.4 у п.5 відповідного додатку №1) до вищевказаного кредитного договору є такими, що не відповідають чинному законодавству України щодо споживчого кредитування та захисту прав споживачів, оскільки встановлюють щомісячну плату за «Плата за обслуговування кредитної заборгованості», тобто супутню послугу банку, яка за законом повинна надаватись безоплатно. А тому п.1.5. кредитного договору та п.7.4 у гі.5 відповідного додатку №1 до кредитного договору в частині «Плата за обслуговування кредитної заборгованості» є несправедливими та підлягають визнанню недійсними.

Просив визнати недійсним з моменту укладення договір кредиту та страхування № Z52.19921.005568175, укладений 07.08.2019 між АТ «ІдеяБанк», ТОВ «НьюФайненсСервіс» та ОСОБА_1 .

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, направив суду заяву про залишення позову без розгляду, оскільки в Пирятинському районному суді розглядається справа №544/1604/21 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про визнання частково недійсним кредитного договору № Z52.19921.005568175, укладеного 07.08.2019, тобто подано позов з тих самих підстав та з тим самим предметом.

Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 626 та 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 203 ЦК України передбачено загальні вимоги, необхідні для чинності правочинів, в тому числі щодо змісту, форми, наслідків правочину, а також щодо осіб, що його вчиняють. Частиною ч. 3 ст. 203 ЦК України визначано, що волевиявлення учасника правочину повинно відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до положень ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Судом установлено, що 07.08.2019 між ОСОБА_1 та АТ «ІдеяБанк», ТОВ «НьюФайненсСервіс» було укладено договір кредиту та страхування №Z52.19921.005568175, згідно п 1.2 якого позивачу був наданий кредит в сумі 38006 грн, строком на 36 місяців зі сплатою річних відсотів та комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості (а.с.25-26).

Відповідно до п.1.5 вищевказаного договору, під час користування Кредитом Банк надає Позичальнику послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначенні цим Договором та Договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за надання яких встановлена плата відповідно до п.5 додатку №1 як «Плата за обслуговування кредитної заборгованості». Відповідно до Додатку №1 до Договору кредиту та страхування № №Z52.19921.005568175 Позичальник змушений сплатити банку «Плату за обслуговування кредитної заборгованості» за весь період дії кредитного договору в розмірі 50487,12 грн.

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з матеріалів справи сторонами було досягнуто домовленості з усіх істотних умов договору шляхом підписання тексту договору, укладеного в простій письмовій формі, що відповідає вимогам законодавства.

Статтею 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом.

Доводи позивача, що укладення спірного договору суперечило його внутрішньому волевиявленню є безпідставними та недоведеними. Укладений сторонами договір містить повну інформацію про суму кредиту, плату за користування кредитом, термін та порядок його погашення, відповідальність сторін за невиконання умов договору. Укладаючи спірний договір, позивач підтвердив, що ознайомився з інформацією, необхідною для отримання споживчого кредиту, з наявними та можливими видами кредитування у банку, для прийняття усвідомленого рішення, а також самостійно обрав страхову компанію з переліку, запропонованим банком. Згідно тексту договору сторони дійшли згоди, що в Додатку №1, що є невідємною частиною договору, зрозуміло і доступно викладено детальний розпис складових загальної вартості кредиту та реальної річної відсоткової ставки, графік платежів в повернення кредиту, сплати процентів за його користування, суми комісійної винагороди та інших платежів за договором. Позивач не заперечував, що отримав кредитні кошти та після цього він сплачував платежі за тілом кредиту, відсотками та комісією.

При цьому доводи позивача, що відповідач ввів в оману позичальника, із застосуванням нечесної підприємницької практики, не попередивши його про сплату комісії, не є доведеними та не можуть бути підставою для визнання договору недійсним.

За змістом статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції що діяла на момент укладення договору) нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

У ході судового розгляду не було встановлено порушення банком вимог закону щодо ненадання інформації про умови кредитування, зокрема і умови укласти договір щорічного страхування життя, оскільки позивачу було відомо про умови кредитування, які зазначені в тексті кредитного договору та він на них погодився, підписавши договір. Обов`язку укласти договір страхування майна та сплатити разову комісію за надання кредиту умови кредитного договору не містять. Даних про звернення позивача до банку з приводу незрозумілості договору, несправедливості його умов, неправомірності положень договору, порушення прав позичальника як споживача, тощо, у справі немає.

Не заслуговують на увагу також доводи позивача про введення його в оману щодо істотних умов договору в частині ціни та відсоткової ставки, сплати комісії та загальної сукупної вартості та абсолютного значення подорожчання кредиту. Опис загальної вартості кредиту вказаний у Додатку №1 до договору, а саме : суми кредиту, реальна річна процентна ставка за користування кредитом, загальних витрат за кредитом, плати за обслуговування кредитної заборгованості.

Вказівка позивача на те, що банк нав`язав позичальнику страхову компанію є неспроможною, оскільки за умовами договору позичальник підтвердив, що ознайомився з інформацією, необхідною для отримання споживчого кредиту, а також самостійно обрав страхову компанію з переліку, запропонованим банком.

Таким чином, волевиявлення сторін було вільним і направленим на отримання реальних наслідків договору,тобто як з боку позивача з метою отримання кредитних коштів,так із боку відповідача АТ«Ідея Банк» з метою повернення виданих коштів і отримання прибутку. Укладаючи договір позивач засвідчив факт ознайомлення його з умовами та дав свою згоду на отримання кредиту на цих умовах, при цьому позивач не вбачав в діях відповідача порушень принципу рівності сторiн та наявність несправедливих умов, по відношенню до нього, як споживача.

Доводи позивача про те, що відповідач скористався тим, що позивачу об`єктивно бракувало знань, необхідних для здійснення правильного вибору при підписанні оспорюваного договору і він був введений в оману при отриманні кредитних послуг, є необґрунтованими та безпідставними. Позивач у судовому засіданні підтвердив, що він має юридичну освіту, досвід роботи в галузі права, в тому числі щодо надання юридичних консультацій фізичним особам з питань кредитування. Відтак він не може бути визнаним пересічним споживачем банківських послуг, який не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором. Спірний кредитний договір це незначний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та не потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння умов кредитування.

З огляду на викладені обставини також не заслуговують на увагу посилання позивача як на доказ введення його банком в оману рішення Господарського суду м. Києва у справі № 910/20506/20 від 03.08.2021, яким залишено без задоволення позов АТ «Ідея» банк» про визнання недійсним та скасування рішення Тимчасової адміністративної колегії Антимономонопольного комітетету України №30-р/тк від 13.10.2020 «Про порушення законодавства про захист від недобросовісної конкуренції та накладення штрафу» (а.с.13-20).

Рішенням Тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України (АМКУ) № 30-р/тк від 13.10.2020 "Про порушення законодавства про захист від недобросовісної конкуренції та накладення штрафу" (а.с.76-93):

- визнано дії АТ «Ідея Банк» у вигляді поширення на вивісках у відділеннях банків АТ «Ідея Банк» на території України, у пресі, у друкованих листівках, що були розміщені в Банку, на бордах, сітілайтах, на банерах, вздовж ескалаторів Київського метрополітену (станція метро «Лук`янівська»), а також у мережі Інтернет, зокрема в соціальних мережах, неправдивої інформації: «Ідеальна 30» Щодня ідеальний кредит під повний 0%», а також неповної інформації шляхом незазначення стандартної інформації, яку зобов`язаний зазначати, порушенням, передбаченим статтею 15-1 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції». За вказане порушення на підставі статті 21 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції», накладено штраф у розмірі 88 014,00 грн;

- визнано дії АТ «Ідея Банк» щодо поширення інформації на вивісках у відділеннях банків АТ «Ідея Банк» на території України, у пресі, у друкованих листівках, що були розміщені в Банку, на бордах, сітілайтах, на банерах, вздовж ескалаторів Київського метрополітену (станція метро «Лук`янівська»), а також у мережі Інтернет, зокрема в соціальних мережах, а саме: «Чорна п`ятниця ЦІНИ НАВПІЛ -50% РОЗПРОДАЖ КРЕДИТІВ», яка є неповною через спосіб її викладення та може ввести в оману споживачів щодо отримання кредитів, що, у свою чергу, може вплинути на намір споживачів щодо отримання кредитів та набуття АТ «Ідея Банк» більш вигідного становища порівняно з іншими суб`єктами господарювання, які діють на відповідному ринку, порушенням законодавства про захист від недобросовісної конкуренції, передбаченим статтею 15-1 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції». За вказане порушення на підставі статті 21 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції», накладено штраф у розмірі 4 000 952,00 грн.

Водночас, указаним рішенням Антимонопольний комітет визнав, що вказані дії АТ «Ідея Банк» можуть ввести в оману певне коло споживачів щодо отримання кредитів, що, у свою чергу, може вплинути на намір споживачів щодо отримання кредитів та набуття АТ «Ідея Банк» більш вигідного становища порівняно з іншими суб`єктами господарювання, які діють на відповідному ринку. Однак це не означає, що у всіх випадках отримання кредитів у вказаний період позичальники діяли під впливом обману. В кожному випадку мають бути враховані всі обставини, що значним чином впливали на намір позичальника укласти правочин, які істотні умови договору не були доведені до відома позивальника та чи міг він реальну можливість ознайомитися з умовами кредитування.

Відповідно до ч.1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування (зокрема щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням). Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

Таким чином, у судовому засіданні факт обману та наявність умислу в діях відповідача, направленого на обман контрагента, не знайшли свого належного та повного підтвердження.

Позивач вважає, що п.1.5. кредитного договору та ( п.7.4 у п.5 відповідного додатку №1) до вищевказаного кредитного договору є такими, що не відповідають чинному законодавству України щодо споживчого кредитування та захисту прав споживачів, оскільки встановлюють щомісячну плату за «Плата за обслуговування кредитної заборгованості», тобто супутню послугу банку, яка за законом повинна надаватись безоплатно. Суд зазначає, що зазначені обставини не можуть бути підставою для визнання кредитного договору недійсним. Згідно положень ст. 217 ЦК України, недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Суд звертає увагу, що позивач може захистити своє право, яке вважає порушеним, в інший встановлений законом спосіб. Зокрема ВП ВС у своїй постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) висловилася щодо наслідків включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації, що за законом повинна надаватися безоплатно. Велика Палата ВС ВП ВС дійшла висновку про те, що положення пунктів 1.4 та 6 кредитного договору, укладеного між позивачкою та відповідачем, щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними. Якщо сторона правочину вважає його нікчемним, то така сторона за загальним правилом може звернутися до суду не з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним, а за застосуванням наслідків виконання недійсного правочину (наприклад, з вимогою про повернення одержаного на виконання такого правочину), обґрунтовуючи свої вимоги нікчемністю правочину.

За таких обставин, у справі не встановлено доказів укладення позичальником кредитного договору із вадами волі. Враховуючи, що погодження сторонами усіх істотних умов договору, зважаючи, що ці умови не можна вважати несправедливими, незбалансованими, оманливими щодо позичальника або такими, що завдали шкоди позичальнику, який на власний розсуд, добровільно розпорядився своїми цивільними правами, взяв на себе, тривалий час виконував цивільні обов`язки за договором і протилежного - не довів, про його недійсність позичальник поставив питання майже через три роки після укладення договору та отримання кредиту, суд вважає, що вимоги позивача та є безпідставними та необґрунтованими.

Іншим доводам позивача, що викладені у позовній заяві, суд не надає оцінку, оскільки вони не співвідносяться з предметом та підставами заявленого позову.

Клопотання відповідача про залишення позову ОСОБА_1 без розгляду, оскільки в Пирятинському районному суді розглядається справа №544/1604/21 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про визнання частково недійсним кредитного договору № Z52.19921.005568175, укладеного 07.08.2019, тобто подано позов з тих самих підстав та з тим самим предметом, не підлягає задоволенню. Указаний позов за заявою позивача від 01.09.2022 було залишено без розгляду.

Таким чином, правові підстави для визнання угоди недійсною відсутні, тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.268 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про захист прав споживача та визнання недійсним договору споживчого кредиту з підстав вчинення правочину під впливом обману із застосуванням нечесної підприємницької практики відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Пирятинський районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуюча - О.О. Сайко