Провадження № 22-ц/802/811/22 Категорія: 76 Доповідач: Киця С. I.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 вересня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Киці С.І.,

суддів Данилюк В. А., Шевчук Л. Я.,

секретар судового засідання Савчук Т.Ф.,

з участю представника відповідача Луцької міської ради Іщика В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу «Луцька музична школа №1 ім. Фридерика Шопена», Луцької міської ради, Департаменту культури Луцької міської ради Волинської області про визнання незаконним і скасування наказу про відсторонення від роботи, поновлення працівника у виконанні трудових обов`язків та допуск до роботи, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, за апеляційною скаргою відповідача Луцької міської ради на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 липня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 у грудні 2021 року звернулась в суд з позовом до КЗ «Луцька музична школа №1 ім. Фридерика Шопена» та Луцької міської ради про визнання незаконним і скасування наказу про відсторонення від роботи, поновлення працівника у виконанні трудових обов`язків та допуск до роботи, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вона працює викладачем відділу струнно-смичкових інструментів по класу скрипки КЗ «Луцька музична школа №1 ім. Фридерика Шопена». Після 04 жовтня 2021 року була неодноразово попереджена в усній формі про намір відсторонити від виконання обов`язків через відмову вакцинуватися проти короновірусної інфекції, викликаної вірусом SARS-CoV-2 СОVID-19. В письмовій формі попереджена 15 листопада 2021 року. Вона інформувала керівника навчального закладу про свою відмову від вакцинації. Наказом керівника комунального закладу «Луцька музична школа №1 ім. Фридерика Шопена» № 61/02-06 від 15 листопада 2021 року вона відсторонена від роботи з 15 листопада 2021 року без збереження заробітної плати. Наказ вважає незаконним, прийнятим без додержання усіх норм законодавства, прийнятий безпідставно, внаслідок чого порушено її право на працю. Повідомлення керівника про відсторонення від роботи це повідомлення про зміну істотних умов праці. Наказ порушив її право на таємницю про стан здоров`я, є дискримінаційним щодо реалізації права на працю. Керівник навчального закладу керувався підзаконним нормативно-правовим актом наказом Міністерства охорони здоров`я України від 4 жовтня 2021 року № 2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», ст. 46 КЗпП України, ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», що є неприпустимим та суперечить Конституції, Законам України, міжнародним правовим актам. Просила визнати незаконним і скасувати наказ №61/02-06 від 15 листопада 2021 року «Про відсторонення ОСОБА_1 »; поновити викладача відділу струнно-смичкових інструментів по класу скрипки КЗ «Луцька музична школа №1 ім. Фридерика Шопена» ОСОБА_1 у виконанні трудових обов`язків та допустити її до роботи; стягнути з відповідачів на її користь середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 15 листопада по дату ухвалення рішення суду включно; допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення у виконанні трудових обов`язків та допуску до роботи викладача відділу струнно-смичкових інструментів по класу скрипки КЗ «Луцька музична школа №1 ім. Фридерика Шопена» ОСОБА_1 та в частині стягнення середнього заробітку з відповідачів в межах суми стягнення за один місяць; стягнути з відповідачів на користь позивача усі судові витрати, які сплачені та/або підлягають сплаті позивачем у зв`язку із розглядом справи.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 лютого 2022 року до участі в справі у якості співвідповідача залучено Департамент культури Луцької міської ради Волинської області.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 05 липня 2022 року позов задоволено. Ухвалено визнати незаконним і скасувати наказ КЗ «Луцька музична школа №1 ім. Фридерика Шопена» від 15 листопада 2021 року № 61/02-06 про відсторонення від роботи ОСОБА_1 . Зобов`язано КЗ «Луцька музична школа №1 ім. Фридерика Шопена» допустити ОСОБА_1 з 15 листопада 2021 року до роботи на посаді викладача відділу струнно-смичкових інструментів по класу скрипки КЗ «Луцька музична школа №1 ім. Фридерика Шопена». Ухвалено стягнути з КЗ «Луцька музична школа №1 ім. Фридерика Шопена» на користь ОСОБА_1 29 886, 24 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 15 листопада 2021 року по 28 лютого 2022 року включно, з яких відрахувати податки та інші обов`язкові платежі, стягнути з КЗ «Луцька музична школа №1 ім. Фридерика Шопена» на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 908 грн.

Відповідачем Луцькою міською радою подано апеляційну скаргу на вказане рішення суду. Вважає його незаконним та необґрунтованим, таким, що містить невідповідність висновків обставинам справи та ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Висновок суду про те, що в наказі, який є предметом оскарження, не зазначено такої підстави для відсторонення позивача від роботи як відмова або ухилення від обов`язкового профілактичного щеплення, повністю спростовується п.1 наказу №063-2/о, що міститься в матеріалах справи. 12 листопада 2021 року позивачу вручено повідомлення №36/02-26 про можливе відсторонення та роз`яснено умови, за яких таке відсторонення не відбудеться. Згодом, 15 листопада 2021 року о 10 год складено акт про ненадання відповідних документів щодо профілактичного щеплення проти COVID-19 викладачем ОСОБА_1 . На зборах трудового колективу 28 жовтня 2021 року директор закладу роз`яснила, що з 08 листопада 2021 року від роботи будуть відсторонені працівники, які не нададуть сертифікат про вакцинацію (про отримання однієї або двох профілактичних щеплень проти COVID-19) або документ, що засвідчує наявність абсолютних протипоказань до вакцинації проти COVID-19, та поінформувала про наслідки відмови від щеплення. ОСОБА_1 зазначила, що профілактичного щеплення проти COVID-19 робити не буде. Враховуючи, що позивачем не було надано необхідних документів, директор закладу видала наказ про відсторонення від роботи ОСОБА_1 на період усунення причин, що зумовили її відсторонення. З наказом позивач ознайомлена 15 листопада 2021 року. На позивача поширюється дія Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням №2153 Міністерства охорони здоров`я від 04 жовтня 2021 року, тому директор закладу, видавши оспорюваний наказ, як керівник виконував вимоги постанови Кабінету міністрів України від 09 грудня 2020 року №1236 і правомірно застосував до позивача відсторонення від роботи, оскільки не це прямо передбачено законодавством. Позивач не надала доказів щодо наявності у неї абсолютних протипоказань до проведення вищевказаного профілактичного щеплення. В позовній заяві ОСОБА_1 також не зазначає, з яких причин нею не пройдено профілактичного щеплення та не подано відповідного документу. Бездіяльність особи по проходженню обов`язкового профілактичного щеплення проти COVID-19 повинна розцінюватися судом як відмову від щеплення. Посилання позивача на таємницю про стан здоров`я, яка на її думку забороняє надавати на вимогу керівнику інформацію про вакцинацію, або протипоказання до вакцинації проти COVID-19, є безпідставним, оскільки медична таємниця містить звернення до лікаря чи діагноз, а в документах про вакцинацію жодних цих відомостей нема. Сертифікат не несе лікарської таємниці, а є документом, що підтверджує певний факт, а саме факт вакцинації. Окрім того, у даному випадку відсутні підстави для того, щоб вважати дискримінацією позивача у зв`язку з відсутністю у неї щеплення, оскільки аналогічні вимоги ставились до інших працівників відповідача. Просить скасувати рішення, та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідача КЗ «Луцька музична школа №1 ім. Фридерика Шопена» представником Чуріною О.Г. зазначено, що скаргу на рішення суду першої інстанції у цій справі вважають обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення. Вказано, що щеплення проти COVID-19 є обов`язковим для працівників КЗ «Луцька музична школа №1 ім. Фридерика Шопена» як закладу позашкільної освіти. Враховуючи, що позивачем не було надано необхідних документів, директором закладу її було відсторонено від виконання обов`язків на період до усунення причин, що зумовили таке відсторонення. Додатково зазначено, що відсторонення не є порушенням права на працю, оскільки за позивачем зберігається робоче місце, трудовий договір не розірвано, а трудові відносини лише призупинено, і в даному випадку не мало місце відсторонення за порушення трудової дисципліни. Просить апеляційну скаргу відповідача Луцької міської ради задовольнити, рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 липня 2022 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Представник відповідача Луцької міської ради Іщик В.А. в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав, просив їх задовольнити з підстав у ній викладених.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, хоча були належним чином повідомлені судом про час та місце розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову, з огляду на таке.

Мотивуючи ухвалене рішення, суд першої інстанції зазначив, що відповідачем не надано доказів, які б свідчили про те, що позивач у встановленому законом порядку відмовилася від обов`язкового профілактичного щеплення, з огляду на те, що згідно з вищезазначеним Положенням факт відмови від щеплень з позначкою про те, що медичним працівником надані роз`яснення про наслідки такої відмови, оформлюється за формою № 063-2/о, підписується як громадянином, так і медичним працівником. У наказі, який оскаржує позивач, відсутні відомості про те, що остання відмовилася або ухилилася від проходження обов`язкового щеплення та якими доказами (документами) підтверджується факт відмови чи ухилення. Таку підставу для відсторонення позивача від роботи як відмова або ухилення від обов`язкового профілактичного щеплення у наказі, що оскаржується, не зазначено. Календарем профілактичних щеплень в Україні (із змінами) не передбачено обов`язкового профілактичного щеплення від COVID-19, зокрема, для працівників закладів загальної середньої освіти, однак таке обов`язкове щеплення для зазначеної категорії працівників встановлено Переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням із змінами, затвердженими наказом Міністерства охорони здоров`я від 04 жовтня 2021 року № 2153, який набрав чинності 8 листопада 2021 року, що узгоджується з п. 2 Розділу 1 цього Календаря, згідно з яким обов`язковим профілактичним щепленням для запобігання поширенню інших інфекційних захворювань підлягають окремі категорії працівників у зв`язку з особливостями виробництва або виконуваної ними роботи. Разом з тим, відповідачем не доведено жодними доказами як те, що позивач відмовилася або ухилилася від обов`язкового профілактичного щеплення від COVID-19, так і те, що остання необґрунтовано відмовилася. Відповідачем не доведено правомірності відсторонення позивача від роботи, у тому числі наявності у цьому конкретному випадку встановлених законодавством підстав для відсторонення, не доведено факту відмови чи ухилення ОСОБА_1 від обов`язкового профілактичного щеплення від COVID-19, а також не дотримано встановленого ст. 7, ч. 2 ст. 27 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», який має вищу юридичну силу, ніж підзаконні нормативно-правові акти, порядку відсторонення позивача від роботи.

З цими висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, зважаючи на таке.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 працює в КЗ «Луцька музична школа №1 ім. Фридерика Шопена» Луцької міської ради на посаді викладача відділу струнно-смичкових інструментів по класу скрипки.

Відповідачем було поінформовано позивача ОСОБА_1 повідомленням від 12 листопада 2021 року № 36/02-26 про те, що з 8 листопада 2021 року на період дії карантину, встановленого Кабінетом міністрів України, щеплення проти СОVID-19 обов`язкове для працівників КЗ «Луцька музична школа №1 ім. Фридерика Шопена», як закладу позашкільної освіти і запропоновано до 15 листопада 2021 року надати документ, який підтверджуватиме наявність профілактичного щеплення проти СОVID-19 або довідку про абсолютні протипоказання відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом МОЗ від 16 вересня 2011 року № 595. Роз`яснено, що у разі ненадання одного з зазначених документів вона буде відсторонена від роботи без збереження заробітної плати, період відсторонення не увійде до страхового стажу для пенсії та оплати тимчасової непрацездатності, а також до стажу, що дає право на щорічну відпустку.

У п.п.1, 2 наказу від 15 листопада 2021 року № 61/02-06 «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 », підписаному директором ОСОБА_2 зазначається: «Відповідно до статті 46 КЗпП України, частини 2 статті 12 Закону України «Про захист від інфекційних хвороб», на виконання вимог пункту 41-6 постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2» (зі змінами), наказую: відсторонити від роботи ОСОБА_1 , викладача відділу струнно-смичкових інструментів по класу скрипки з 15 листопада 2021 року до усунення причин, що зумовили відсторонення, як таку, що відмовляється або ухиляється від проведення профілактичних щеплень проти СОVID-19, обов`язковість яких передбачена переліком професій, виробництв, організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я від 04 жовтня 2021 року №2153, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 07 жовтня 2021 року за №1306/36928, та не надала копію медичного висновку про наявність абсолютних протипоказань до вакцинації проти СОVID-19, виданого закладом охорони здоров`я. Головному бухгалтеру ОСОБА_3 взяти до відома, що на час відсторонення ОСОБА_1 , оплата її праці здійснюється з урахуванням частини першої статті 94 КЗпП України".

При ознайомленні з наказом позивач зазначила, що не згідна з ним та буде оскаржувати в судовому порядку.

Відповідно ч. 1 ст. 46 КЗпП України відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається в разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

До інших передбачених законодавством випадків належить відмова або ухилення від профілактичних щеплень працівників професій, виробництв та організацій, для яких таке щеплення є обов`язковим.

Відповідно до п. а, б ст. 10 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», встановлено обов`язки громадян у сфері охорони здоров`я піклуватись про своє здоров`я та здоров`я дітей, не шкодити здоров`ю інших громадян, у передбачених законодавством випадках проходити профілактичні медичні огляди і робити щеплення.

Статтею 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» передбачено, що профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень.

За змістом ч. 2 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Судом встановлено, що позивач є працівником закладу позашкільної освіти. Обов`язковість профілактичного щеплення від COVID-19 для працівників закладів освіти введена Наказом МОЗ від 04 жовтня 2021 року № 2153 Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, який набув чинності 08 листопада 2021 року .

Відповідач КЗ «Луцька музична школа №1 ім. Фридерика Шопена», видавши оспорюваний наказ №61/02-06 про відсторонення ОСОБА_1 , застосував відсторонення позивача від роботи, оскільки це прямо передбачено на законодавчому рівні.

Так, зокрема, відповідно до Постанови Кабінету міністрів України №1236 від 09 грудня 2020 року саме керівники державних органів (державної служби), керівники підприємств, установ та організацій мають забезпечити:

1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я від 4 жовтня 2021 р. №2153;

2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 Кодексу законів про працю України, частини другої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я;

3) взяття до відома, що: на час такого відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України, частини першої статті 1 Закону України «Про оплату праці» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу»;

відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома особам, які відсторонюються; строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили.

Згідно із затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 № 267 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24 січня 2020 року № 90) Положенням про Міністерство охорони здоров`я України головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, є Міністерство охорони здоров`я України (далі МОЗ).

Накази МОЗ, видані в межах повноважень, передбачених законом, є обов`язковими до виконання центральними органами виконавчої влади, їх територіальними органами, місцевими держадміністраціями, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності та громадянами.

Відповідно до Переліку №2153 обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, з метою запобігання поширенню на території України цієї хвороби, підлягають працівники, зокрема, закладів вищої, післядипломної, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальної, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форм власності.

Передбачається, що щеплення є обов`язковим в разі відсутності абсолютних протипоказань до проведення профілактичних щеплень, відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 16 вересня 2011 № 595, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 жовтня 2011 за № 1161/19899 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України від 11 жовтня 2019 N 2070).

Згідно положень ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти визнаються неконституційними з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Оскільки на час розгляду даного спору, рішення Конституційного Суду України про визнання неконституційним повністю чи в окремій частині постанови Кабінету Міністрів України №1236 від 09 грудня 2020 року та наказу МОЗ №1253 від 04 жовтня 2021 року відсутнє, тому визначені даними правовими актами, вимоги є обов`язковими для виконання.

Держава встановивши заборону працювати педагогам, які не мають профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, реалізує свій обов`язок щодо забезпечення безпеки життя і здоров`я всього колективу працівників закладу освіти, а також дітей, які в ньому навчаються.

Право ОСОБА_1 на працю тимчасово обмежене з огляду на суспільні інтереси, оскільки вона не зробила профілактичне щеплення, яке є обов`язковим, та не надала медичну довідку належної форми про абсолютні протипоказання для введення вакцини.

З повідомлення про обов`язкове щеплення проти COVID-19 №36/02-26 від 12 листопада 2021 вбачається, що ОСОБА_1 була повідомлена про те, що до 15 листопада 2021 року слід надати роботодавцю документи на підтвердження пройденого щеплення або наявних протипоказань для такого щеплення, про що міститься особистий підпис ОСОБА_1 у такому повідомленні.

Документів, які б свідчили про існування в ОСОБА_1 протипоказань до вакцинації проти COVID-19 позивачем а ні відповідачу КЗ «Луцька музична школа №1 ім. Фридерика Шопена», ні суду позивачем надано не було.

Факт відмови (ухилення) ОСОБА_1 від проведення профілактичних щеплень проти COVID-19, обов`язковість якої передбачена Переліком МОЗ №2153 та ненадання нею копії медичного висновку про наявність абсолютних протипоказань до такої вакцинації, виданого закладом охорони здоров`я, підтверджується п.1 оскаржуваного наказу №61/02-06 від 15 листопада 2021 року та позовною заявою ОСОБА_1 , у якій остання зазначила, що інформувала керівника навчального закладу про свою відмову від вакцинації.

З огляду на наведене, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 будучи педагогом навчального закладу відмовляється від проходження обов`язкової вакцинації проти COVID-19, що є підставою для відсторонення від виконання посадових обов`язків на період до усунення причин, що зумовили відсторонення.

Системний аналіз вищенаведених норм законодавства дає підстави для висновку, що відмова або ухилення від профілактичних щеплень працівників професій, виробництва та організацій, для яких таке щеплення є обов`язковим, як підстава для відсторонення працівника від роботи у відповідності до ч. 1 ст. 46 КЗпП України відноситься до інших випадків, передбачених законодавством.

Відсторонення працівника від роботи один із передбачених законодавством випадків призупинення трудових правовідносин, яке полягає в тимчасовому увільненні працівника від обов`язку виконувати роботу за укладеним трудовим договором і тимчасовому увільненні роботодавця від обов`язку забезпечувати працівника роботою або створювати умови для її виконання.

Тимчасове увільнення працівника від виконання його трудових обов`язків в порядку відсторонення від роботи на умовах та з підстав, встановлених законодавством, по суті не є дисциплінарним стягненням, а є особливим запобіжним заходом, який застосовується у виняткових випадках і має на меті запобігання негативним наслідкам.

Суд першої інстанції вищенаведеного не врахував, тому дійшов помилкового висновку, що відмова позивача від профілактичних щеплень COVID-19 обґрунтована і не може бути підставою для його відсторонення.

У розглядуваному випадку відповідачем було повідомлено позивача щодо обов`язковості профілактичного щеплення проти COVID-19 та доведено до відома відповідні нормативні акти і відсторонення позивача від роботи ґрунтувалось на вимогах законодавства, здійснено в спосіб, передбачений законом та за існування правових та фактичних підстав.

У справі «Соломахін проти України» у рішенні від 15 березня 2012 року ЄСПЛ сформулював правовий висновок, за змістом якого примусова вакцинація як примусове медичне лікування означає втручання в право на повагу до приватного життя, що включає фізичну та психологічну недоторканність особи. Втручання у фізичну недоторканність заявника можна вважати виправданим міркуваннями охорони здоров`я населення та необхідністю контролювати поширення інфекційних захворювань у регіоні.

Отже, такі втручання цілком припустимі.

Інтереси однієї особи не можуть домінувати над інтересами держави в питанні забезпечення безпеки життя і здоров`я її громадян. Позивач не дотрималася загальних правових обов`язків, спрямованих на охорону здоров`я людей, і держава визначила законодавством захисний захід - відсторонення від роботи.

Верховний Суд в постанові від 17 квітня 2019 року у справі № 682/1692/17 дійшов висновку, що вимога про обов`язкову вакцинацію населення проти особливо небезпечних хвороб з огляду на потребу охорони громадського здоров`я, а також здоров`я заінтересованих осіб є виправданою. Принцип важливості суспільних інтересів превалює над особистими правами особи, однак лише тоді, коли таке втручання має об`єктивні підстави, та є виправданим.

Що стосується доводів позивача про її дискримінацію у зв`язку з непроведенням щеплення, то відповідно до частин першої та другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

За ст. 21 КЗпП України забороняється будь-яка дискримінація у сфері праці, зокрема порушення принципу рівності прав і можливостей, пряме або непряме обмеження прав працівників залежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, гендерної ідентичності, сексуальної орієнтації, етнічного, соціального та іноземного походження, віку, стану здоров`я, інвалідності, підозри чи наявності захворювання на ВІЛ/СНІД, сімейного та майнового стану, сімейних обов`язків, місця проживання, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, участі у страйку, звернення або наміру звернення до суду чи інших органів за захистом своїх прав або надання підтримки іншим працівникам у захисті їх прав, повідомлення про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону України «Про запобігання корупції», а також сприяння особі у здійсненні такого повідомлення, за мовними або іншими ознаками, не пов`язаними з характером роботи або умовами її виконання.

За практикою Європейського суду з прав людини дискримінація означає поводження з особами у різний спосіб, без об`єктивного та розумного обґрунтування, у відносно схожих ситуаціях (див. рішення у справі «Вілліс проти Сполученого Королівства», заява № 36042/97). Відмінність у ставленні є дискримінаційною, якщо вона не має об`єктивного та розумного обґрунтування, іншими словами, якщо вона не переслідує легітимну ціль або якщо немає розумного співвідношення між застосованими засобами та переслідуваною ціллю (див. рішення від 21 лютого 1997 року у справі «Ван Раальте проти Нідерландів») (пункти 48, 49 рішення від 07 листопада 2013 року у справі «Пічкур проти України», заява № 10441/06).

Аналогічний підхід у своїх рішеннях застосовує й Конституційний Суд України, вказуючи на те, що мета встановлення певних відмінностей (вимог) у правовому статусі повинна бути істотною, а самі відмінності (вимоги), що переслідують таку мету, мають відповідати конституційним положенням, бути об`єктивно виправданими, обґрунтованими та справедливими. У противному разі встановлення обмежень означало б дискримінацію (абзац 7 пункту 4.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 07 липня 2004 року № 14-рп/2004).

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 1 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» прямою дискримінацією є ситуація, за якої з особою та/або групою осіб за їх певними ознаками поводяться менш прихильно, ніж з іншою особою та/або групою осіб в аналогічній ситуації, крім випадків, коли таке поводження має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними. Таке поводження за змістом пункту 2 частини першої статті 1 цього ж Закону може полягати, в тому числі, в обмеженні у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами у будь-якій формі.

В даному випадку відсутні підстави для того щоб вважати дискримінацією позивача у зв`язку з відсутністю у неї щеплення, оскільки аналогічні вимоги ставились і до інших працівників відповідача.

Право на медичну таємницю закріплене в Основах законодавства України про охорону здоров`я. Забороняється вимагати та надавати за місцем роботи інформацію про діагноз та методи лікування пацієнта. Право на таємницю про стан здоров`я, закріплене у статті 286 ЦК України. Разом з тим, інформації про COVID-сертифікат та щеплення в переліку документів, що підпадають під медичну таємницю, в українському законодавстві немає. Відтак, COVID-сертифікат не є медичною таємницею.

Безпідставними на думку суду апеляційної інстанції є доводи позивача про відмову вакцинуватися у зв`язку із запровадженим в Україні, на її думку, медичного експерименту з вакцинації і того, що вакцини не пройшли клінічні випробування. Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України «Про лікарські засоби» лікарські засоби допускаються до застосування в Україні після їх державної реєстрації, крім випадків, передбачених цим Законом. Частинами 1, 6 статті 9-2 вищевказаного Закону визначено, що у зв`язку із поширенням пандемії коронавірусної хвороби (COVID-19) для забезпечення можливості екстреного медичного застосування окремих лікарських засобів, вакцин або інших медичних імунобіологічних препаратів на час дії надзвичайної ситуації та/або карантину у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, такий лікарський засіб, вакцина або інший медичний імунобіологічний препарат для лікування та/або специфічної профілактики коронавірусної хвороби (COVID-19) може підлягати прискореній державній реєстрації у разі прийняття центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, рішення про державну реєстрацію лікарського засобу, вакцини з метою екстреного медичного застосування з урахуванням певних зобов`язань та за певних, визначених цим Законом, умов. У разі настання будь-яких наслідків, спричинених застосуванням таких лікарських засобів, вакцин або інших медичних імунобіологічних препаратів для лікування та/або специфічної профілактики коронавірусної хвороби (COVID-19), державою забезпечується здійснення відповідних компенсаційних виплат у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.2021 № 95 затверджено Порядок державної реєстрації вакцин або інших медичних імунобіологічних препаратів для специфічної профілактики гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, під зобов`язання для екстреного медичного застосування.

У спірних правовідносинах суд також не вбачає порушення права позивача на працю, визначеного ст. 43 Конституції України, оскільки за позивачем зберігається робоче місце, трудовий договір не припинений. Обов`язок профілактичного щеплення проти COVID-19 не є зміною істотних умов праці. Обмеження позивача було правомірним та відповідало пріоритету забезпечення безпеки життя і здоров`я людей.

Враховуючи законодавче врегулювання на національному рівні питання відсторонення працівників у зв`язку із відсутністю у них щеплення від гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, вимога про обов`язкову вакцинацію працівників окремих професій, зокрема закладів освіти, проти особливо небезпечних хвороб з огляду на потребу охорони громадського здоров`я, особливо здоров`я дітей, є виправданою а також такою, що не порушує ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на повагу до приватного життя особи.

Згідно позиції Верховного Суду від 17 квітня2019 у справі №682/1692/17 індивідуальне право (інтерес) відмовитися від щеплення протиставляються загальному праву (інтересу) суспільства, інших батьків та їх дітей, які провели у встановленому державою порядку щеплення, зокрема, перед направленням дітей до навчального закладу для здобуття освіти.

Унаслідок встановлення такого балансу досягається мета - реалізація права на безпеку та охорону здоров`я, що гарантоване статтями 3, 27, 49 Конституції України. При цьому вирішуючи питання про співвідношення норм статей 3 та 43 Конституції України не можна визнати пріоритетність забезпечення безпеки життя, здоров`я й безпеки колективу навчального закладу та здобувачів освіти над тимчасовими обмеженнями на право на працю конкретного працівника.

На підставі вищевикладеного, судом апеляційної інстанції встановлено, що судом першої інстанції не були належним чином оцінені подані сторонами докази, та невірно встановлені обставини справи, що призвели до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення.

Із врахуванням вказаних обставин, рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам законності, не ґрунтується на засадах верховенства права, ухвалене з порушенням норм матеріального права, внаслідок неповного з`ясування всіх обставин справи, у зв`язку із чим підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволені позовних вимог.

Судом апеляційної інстанції не встановлено підстав для визнання протиправним та скасування наказу відповідача про відсторонення позивача, оскільки відсторонення позивача від роботи здійснено з дотриманням трудового законодавства. Вимоги позивача про допуск до роботи, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними від вимоги про поновлення у виконанні трудових обовязків, а тому не підлягають до задоволення.

Згідно ч. 1, 7, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Позивачем ОСОБА_1 при зверненні до суду з позовом сплачено 908 грн. судового збору за одну позовну вимогу - про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, оскільки за позовну вимогу про стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу вона звільнена від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Відповідачем при подачі апеляційної скарги сплачено 1 362 грн. (908 грн. х 150%) судового збору, тобто за одну вимогу, хоча мало б бути сплачено 2 724,00 грн, як за дві вимоги.

На підставі викладеного, у зв`язку з задоволенням апеляційної скарги відповідача, за вимогами ст. 141 ЦПК України необхідно стягнути з ОСОБА_1 в користь Луцької міської ради в особі виконавчого комітету 1362 грн. сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги, а решта судового збору компенсується за рахунок держави. Сплачений судовий збір позивачем в суд першої інстанції покладається на позивача.

Керуючись статтями 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача Луцької міської ради Волинської області задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 липня 2022 року в даній справі скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунального закладу «Луцька музична школа №1 ім. Фридерика Шопена», Луцької міської ради, Департаменту культури Луцької міської ради Волинської області про визнання незаконним і скасування наказу про відсторонення від роботи, поновлення працівника у виконанні трудових обов`язків та допуск до роботи, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь Луцької міської ради в особі виконавчого комітету Луцької міської ради 1362 (одну тисячу триста шістдесят дві) гривні понесених витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному безпосередньо до Верховного Суду порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді