РІШЕННЯ

іменем України

12 вересня 2022 рокуСправа №451/862/22
Провадження № 2/451/436/22

Радехівський районний суд Львівської області

у складі головуючого-судді Семенишин О.З.

секретаря судового засідання Мурин Н.В.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у м.Радехові в залі суду цивільну справу №451/862/22 за позовом ОСОБА_1 до Радехівської міської ради Львівської області про визнання права власності на спадкове майно,-

в с т а н о в и в:

22 серпня 2022 року представник позивача ОСОБА_2 звернувся до суду в інтересах ОСОБА_1 із позовом до Радехівської міської ради Львівської області про визнання права власності на спадкове майно.

В позовній заяві зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Немилів Радехівського району Львівської області померла мама позивача - ОСОБА_3 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть, НОМЕР_1 , виданим Немилівською сільською радою Радехівського району Львівської області 01.08.1994 року. Після смерті спадкодавця - ОСОБА_3 , окрім іншого майна, залишилося спадкове майно, що складається із земельних ділянок на території Немилівської сільської ради Радехівського району Львівської області, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю, серії І-ЛВ №030128, зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право приватної власності па землю 11 серпня 2000 року за №10706.

Позивач прийняла спадщину після смерті матері, про що свідчить Свідоцтво про право на спадщину за законом від 22.01.2001 року, видане державним нотаріусом Радехівської державної нотаріальної контори та зареєстроване в реєстрі за №151 (спадкова справа №34 за 2001 рік), однак в частині оформлення спадкових прав на вищевказані земельні ділянки нотаріусом відмовлено через те, що Державний акт на право приватної власності на землю, серії І-ЛВ №030128, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 11 серпня 2000 року за №10706, видано після смерті спадкодавця. Відсутність правовстановлюючих документів, унеможливлює реалізацію майнових прав позивача, як спадкоємця, у позасудовому порядку, а тому позивач вимушений звернутися з позовом до суду.

Просить суд ухвалити рішення, яким визнати за ОСОБА_1 право власності на земельні ділянки в порядку спадкування за законом після смерті матері - ОСОБА_3 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , які належали спадкодавцю на праві приватної власності відповідно до Державного акта на право приватної власності на землю, серії І-ЛВ №030128, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №10706 від 11.08.2000 року, а саме: - земельну ділянку загальною площею 1,7398 гектарів (ріллі); - земельну ділянку загальною площею 0,3239 гектарів (ріллі); - земельну ділянку загальною площею 0,3575 гектарів (кормових угідь); земельну ділянку загальною площею 0,3893 гектарів (кормових угідь). Судові витрати просить віднести на сторону позивача (а.с.4-8).

Учасники справи в підготовче засідання не з`явилися.

Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити (а.с.32).

Представник відповідача також подав клопотання про розгляд справи без участі представника Радехівської міської ради Львівської області. Позовні вимоги визнає (а.с.31).

У відповідності до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206-207 ЦПК України.

За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_2 , виданого Виконкомом Немилівської сільської ради Радехівського району Львівської області 01.08.1994 року (а.с.12).

Згідно з даними, викладеними у довідці №227 від 24.05.2017, виданій Немилівською сільською радою Радехівського району Львівської області, констатовано, що ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на час смерті була зареєстрована і проживала в АДРЕСА_1 . Разом з нею були зареєстровані: дочка - ОСОБА_1 , внук - ОСОБА_4 , внучка - ОСОБА_5 , внучка - ОСОБА_6 , правнучка - ОСОБА_7 , правнук - ОСОБА_8 (а.с.20).

Родинні відносини позивачки зі спадкодавцем підтверджують такі документи:

- копія Свідоцтва про народження, серії НОМЕР_3 від 01.09.1953, з якого видно, що ОСОБА_9 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 ; батько ОСОБА_10 , мати ОСОБА_3 (а.с.21);

- копія Свідоцтва про одруження, серії НОМЕР_4 від 29 лютого 1964 року, відповідно до якого, ОСОБА_11 та ОСОБА_9 одружилися 29 лютого 1964 року; прізвище дружини після реєстрації одруження « ОСОБА_12 » (а.с.22);

- копія Експертного висновку №056/477-n від 27 червня 2022 року, наданого Українським бюро лінгвістичних експертиз (а.с.25).

Відповідно до копії Державного акта на право приватної власності на землю, серії І-ЛВ №030128, виданого 11 серпня 2000 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №10706, встановлено, що ОСОБА_3 є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 2,8105 га, що розташована на території Немилівської сільської ради.

Згідно Плану зовнішніх меж земельної ділянки вищевказана земельна ділянка складається із чотирьох земельних ділянок: площею 0,3575 га, площею 0,3893 га, площею 0,3239 га та площею 1,7398 га (а.с.13-13 зворот).

Вищезазначене також підтверджує копія рішення XII сесії ІІІ демократичного скликання Радехівської районної ради Львівської області від 23 червня 2000 року «Про затвердження проекту передачі земельних часток (паїв) в натурі та видачу державних актів на право приватної власності на землю громадянам села Немилів Немилівської сільської ради» та копія списку громадян, яким видається державний акт на право приватної власності на землю за рахунок земельних паїв по Немилівській сільській раді Радехівського району Львівської області (а.с.14,15-15 зворот).

Факт прийняття спадщини позивачкою після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , окрім іншого, підтверджує копія Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого ОСОБА_13 , державним нотаріусом Радехівської державної нотаріальної контори, 22 січня 2001 року та зареєстрованого в реєстрі за №151 (а.с.26).

Разом з тим, з листа №8/01-16 від 16.02.2022 видно, що в.о. завідувача Радехівської державної нотаріальної контори Зоя Медведюк, роз`яснила позивачу, що видати свідоцтво про право на спадщину на земельні ділянки, надані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходяться на території Немилівської сільської ради Радехівського району Львівської області і належать гр. ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , немає підстав, так як державний акт на право приватної власності на землю, виданий після її смерті (а.с.27).

Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними.

Нормами п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.529-531 УРСР.

Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо.

Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Згідно ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. У відповідності до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, місцезнаходження майна або його основної частини.

Згідно ч. 1 ст. 534 ЦК УРСР, кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

За змістом ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він, окрім іншого, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (ч.1 ст.549 ЦК УРСР).

У відповідності до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України).

Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки державний акт видано після смерті спадкодавця, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування.

Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо визнання права власності є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення.

У зв`язку з клопотанням позивача, суд не вирішує питання розподілу судових витрат (а.с.8).

Керуючись ст.ст.12,13,81,141,258-259,263-265 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності на земельні ділянки в порядку спадкування за законом після смерті матері - ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , які належали спадкодавцю на праві приватної власності відповідно до Державного акта на право приватної власності на землю, серії І-ЛВ №030128, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №10706 від 11.08.2000 року, а саме: - земельну ділянку загальною площею 1,7398 гектарів (ріллі); - земельну ділянку загальною площею 0,3239 гектарів (ріллі); - земельну ділянку загальною площею 0,3575 гектарів (кормових угідь); земельну ділянку загальною площею 0,3893 гектарів (кормових угідь).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддяСеменишин О. З.

Рішення суду виготовлено в нарадчій кімнаті 12 вересня 2022 року.