Постанова

Іменем України

19 грудня 2022 року

м. Київ

справа № 659/292/20

провадження № 61-21248 св 21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Сакари Н. Ю.,

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Новопетрівське»;

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ;

третя особа - державний реєстратор Управління економічного, агропромислового розвитку та інфраструктури Іванівської районної державної адміністрації Херсонської області Пєша Тетяна Миколаївна;

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Новопетрівське» на рішення Нижньосірогозького районного суду Херсонської області від 14 травня 2021 року у складі судді Цесельської О. С. та постанову Херсонського апеляційного суду від 02 листопада 2021 року у складі колегії суддів: Чорної Т. Г., Пузанової Л. В., Склярської І. В.,

ВСТАНОВИВ :

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2020 року товариство з обмеженою відповідальністю «Новопетрівське» (далі - ТОВ «Новопетрівське») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа - державний реєстратор Управління економічного, агропромислового розвитку та інфраструктури Іванівської районної державної адміністрації Херсонської області Пєша Т. М., про визнання недійсним договору оренди землі та скасування рішення державного реєстратора.

Позовна заява мотивована тим, що 01 січня 2007 року між СТОВ «Новопетрівське» та ОСОБА_3 було укладено договір оренди належної останньому земельної ділянки, загальною площею 10,96 га, кадастровий номер :06:008:004, який зареєстровано 25 червня 2009 року у Нижньосірогозькому районному відділі Херсонської регіональної філії ДП ЦДЗК, про що в Державному реєстрі вчинено запис за №23, строк дії договору сім років, тобто до 25 червня 2016 року.

Згідно з рішенням загальних зборів від 14 лютого 2008 року СТОВ «Новопетрівське» перейменовано в ТОВ «Новопетрівське».

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24 червня 2015 року спадкоємцем земельної ділянки загальною площею 10,96 га, кадастровий номер :06:008:004 є його дочка ОСОБА_1

01 січня 2016 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Новопетрівське» було укладено договір оренди вищевказаної земельної ділянки, строком дії на 14 років, тобто до 01 січня 2030 року.

У 2017-2019 роках відповідачка отримувала орендну плату за користування земельною ділянкою.

У червні 2019 року ОСОБА_1 надіслала листа позивачу про намір самостійно господарювати на земельній ділянці, а в липні 2019 року надала копію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 174906567, щодо проведення державної реєстрації права оренди на вказану земельну ділянку між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 строком на 7 років з правом пролонгації.

Вказувало, що одна і та сама ділянка не може бути об?єктом права оренди за двома різними договорами, укладеними між різними орендарями.

Ураховуючи викладене, позивач просив суд: визнати недійсним договір оренди земельної ділянки, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , загальною площею 10,96 га, кадастровий номер :06:008:004, яка розташована на території Нижньосірогозької селищної ради; скасувати рішення про державну реєстрацію права оренди № 47916368 від 24 липня 2019 року, прийняте на підставі договору оренди земельної ділянки між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Короткий зміст судові рішення

Рішенням Нижньосірогозького районного суду Херсонської області

від 14 травня 2021 року, залишеним без змін постановою Херсонського апеляційного суду від 02 листопада 2021 року, у задоволені позову ТОВ «Новопетрівське» відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що право оренди земельної ділянки за договором від 01 січня 2016 року позивач не зареєстрував у встановленому законом порядку, а, відтак, не набув прав та обов`язків орендаря.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У грудні 2021 року ТОВ «Новопетрівське» подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просила оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й ухвалити нове судове рішення, яким її позов задовольнити.

Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від31 серпня 2021 року у справі № 903/1030/19, у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 734/336/17, у постановах Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року у справі № 6-142цс13, від 25 лютого 2015 року у справі № 6-219цс14 тощо, що передбачають вимоги пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Також заявник вказує на порушення судами норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, оскільки суд не дослідив зібрані у справі докази (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 травня 2021 року касаційне провадження у вказаній справі відкрито та витребувано цивільну справу № 659/292/20 з Нижньосірогозького районного суду Херсонської області.

У червні 2022 року справа надійшла до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що ТОВ «Новопетрівське» на виконання частини першої статті 33 Закону України «Про оренду землі» було виконано всі необхідні умови для поновлення договору оренди землі на новий строк, що судами не було враховано.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

01 січня 2007 року між СТОВ «Новопетрівське» та ОСОБА_3 було укладено договір оренди належної останньому земельної ділянки, загальною площею 10,96 га, кадастровий номер :06:008:004, який зареєстровано 25.06.2009 року у Нижньосірогозькому районному відділі Херсонської регіональної філії ДП ЦДЗК, про що в Державному реєстрі вчинено запис за №23, строк дії договору сім років, тобто до 25 червня 2016 року.

Згідно з актом приймання передачі від 01 січня 2007 орендар прийняв земельну ділянку загальною площею 10,96 га.

Рішенням загальних зборів від 14 лютого 2008 року СТОВ «Новопетрівське» перейменовано в ТОВ «Новопетрівське».

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, після смерті якого відкрилася спадщина на належну земельну ділянку, яку прийняла його дочка - ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом.

01 січня 2016 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Новопетрівське» було укладено договір оренди вищевказаної земельної ділянки, строком дії на 14 років, тобто до 01 січня 2030 року.

Згідно з актом приймання передачі орендар прийняв земельну ділянку загальною площею 10,96 га.

З 2016 року ОСОБА_1 отримувала орендну плату.

Відповідно до висновку судово-почеркознавчої експертизи від 12 серпня 2020 року № 4-91, підписи в договорі оренди від 01 січня 2016 року та в актах прийому передачі об`єкта оренди, а також у відомостях на виплату готівки та пшениці виконані ОСОБА_1 .

Судом встановлено, що державну реєстрацію вказаного договору оренди землі не було проведено.

17 червня 2019 року ОСОБА_1 направила ТОВ «Новопетрівське» лист про відмову від продовження дії договору оренди землі, у якому зазначала про те, що вона не має наміру продовжувати з товариством дію договору та вимагала припинити усі види робіт на належній їй земельній ділянці та повернути її новому власнику.

01 липня 2019 ОСОБА_1 уклала із ОСОБА_2 договір оренди земельної ділянки, загальною площею 10,96 га, кадастровий номер :06:008:004, який зареєстровано 19 липня 2019 року державним реєстратором Пєшою Т. М. в управлінні економічного, агропромислового розвитку та інфраструктури Іванівської районної державної адміністрації Херсонської області, про що в Державному реєстрі вчинено запис за № 32520214, строк дії договору сім років, тобто до 19 липня 2026 року.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частин першої, другої статті 400 ЦПК України Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, шляхом визнання правочину недійсним.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені статтею 203 ЦК України. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

За частиною другою статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

Згідно з частиною п`ятою статті 6 Закону України «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до статей 125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації (частина друга статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Таким чином, учасники правочину, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують відповідний письмовий документ, надаючи згоді встановленої форми. Разом з тим, цивільні права та обов`язки, на досягнення яких спрямоване волевиявлення сторін під час укладення договорів оренди, набуваються після відповідної державної реєстрації.

Поняття «момент укладення договору» та «момент набрання чинності договором оренди земельної ділянки» різняться за змістовним наповненнями, а також можуть відрізнятися у часі, про що зазначено і у мотивувальних частинах постанов Верховного Суду України від 19 лютого 2014 року у справі № 0426/14068/2012 (провадження № 6-162цс13) та від 13 червня 2016 року у справі № 570/3056/15-ц (провадження № 6-643цс16).

Системний аналіз наведених положень чинного законодавства дає підстави для висновку, що для визначення початку перебігу та закінчення строку дії договору оренди землі має значення не момент його підписання, а момент вчинення реєстраційних дій, тобто внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень як єдиної державної інформаційної системи, яка містить відомості про речові права на нерухоме майно, їх обтяження, суб`єктів речових прав, технічні характеристики об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд тощо), кадастровий план земельної ділянки, а також відомості про правочини, вчинені щодо таких об`єктів нерухомого майна, з якими закон пов`язує набрання чинності договору, а саме можливість реалізації сторонами своїх суб`єктивних прав та обов`язків.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 322/1178/17 (провадження № 14-338цс19).

Відповідно до пункту 43 Прикінцевих положень укладеного 01 січня 2016 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Новопетрівське» договору оренди земельної ділянки сторони домовились, що договір набирає чинності після підписання сторонами та державної реєстрації.

Проте після підписання цього договору оренди землі ні ОСОБА_1 , ні ТОВ «Новопетрівське» не вчинили жодних дій щодо проведення державної реєстрації права оренди.

Таким чином, суди першої та апеляційної інстанцій, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин і вимог, дійшли обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання оспорюваного договору оренди землі недійсним, оскільки у позивача не виникло право користування спірною земельною ділянкою на підставі договору оренди землі від 06 січня 2016 року, зважаючи на відсутність державної реєстрації у встановленому законом порядку права оренди землі згідно з укладеним договором.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду: від 12 березня 2020 року у справі № 291/423/17 (провадження № 61-22632св18), від 12 січня 2021 року у справі № 229/5551/18 (провадження № 61-2060св20), 02 червня 2021 року у справі № 291/427/17 (провадження № 61-11610св20).

Доводи касаційної скарги про те, що позивачем вчинено всі належні дії для поновлення договору оренди землі на новий строк, необґрунтовані, оскільки позивач не надав доказів про вчинення будь-яких дій, спрямованих на реєстрацію свого права користування спірною земельною ділянкою на підставі договору оренди землі від 01 січня 2016 року.

Посилання касаційної скарги на застосування судами норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від31 серпня 2021 року у справі № 903/1030/19, у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 734/336/17, у постановах Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року у справі № 6-142цс13, від 25 лютого 2015 року у справі № 6-219цс14 безпідставні, оскільки висновки суду не суперечать висновкам, викладеним у зазначених постановах.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Новопетрівське» залишити без задоволення.

Рішення Нижньосірогозького районного суду Херсонської області від 14 травня 2021 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 02 листопада 2021 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. М. Осіян

О. В. Білоконь

Н. Ю. Сакара