ПОСТАНОВА

Іменем України

26 грудня 2022 року м. Кропивницький

справа № 405/2697/22

провадження № 22-ц/4809/1279/22

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Голованя А.М. (головуючий, суддя-доповідач), Дьомич Л.М., Письменного О.А.,

за участю секретаря судового засідання Завітневич О.І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 07 жовтня 2022 року у складі судді Шевченко І.М.

ВСТАНОВИВ:

У червні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою в сумі 10 237 500 грн., що в еквіваленті станом на час подання позову за курсом НБУ становить 350 000 доларів США.

У жовтні 2022 представник позивача адвоката Коротич В.А. подав заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, що належить відповідачу на праві власності, а саме: будинок загальною площею 162,5 кв.м., житловою площею 38,1 кв.м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці з кадастровим номером: :50:437:0055, з реєстраційним номером: 01, площею 0,0899 га та на земельну ділянку з кадастровим номером: :50:437:0055, з реєстраційним номером: 01, площею 0,089 га.

Зазначає, що ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 14.07.2022 по справі №405/2697/22 було задоволено його заяву про забезпечення позову подану ОСОБА_1 разом з позовом та накладено арешт на нерухоме майно, що належить ОСОБА_2 на праві приватної власності, а саме: будинок загальною площею 162,5 кв.м., житловою площею 38,1 кв.м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Стороною відповідача було подано апеляційну скаргу на вказану ухвалу і постановою Кропивницького апеляційного суду від 21.09.2022 скасовано ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 14.07.2022 та відмовлено в задоволенні заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою.

Підставою скасування накладеного арешту на майно відповідача в постанові суду апеляційної інстанції зазначено, що в заяві позивача не вказано обставини, які обґрунтовують необхідність забезпечення позову шляхом накладання арешту на нерухоме майно, а ухвала суду першої інстанції не відповідає обставинам викладеним у заяві та не містить мотивів необхідності застосування заходів забезпечення позову.

Вказує, що заходи забезпечення позову мають бути застосовані в даному спорі, оскільки згідно обставин, повідомлених відповідачем, спірні правовідносини виникли внаслідок процесу набуття у власність відповідача будинків АДРЕСА_1 і АДРЕСА_1 .

Як вбачається з відомостей з реєстрів, будинок АДРЕСА_1 , який також належав відповідачу, ним уже було відчужено 18.06.2021 на користь іншої особи.

У власності відповідача залишається лише будинок АДРЕСА_1 та земельна ділянка з кадастровим номером: :50:437:0055, з реєстраційним номером: 01, площею 0.0899 га.

Зауважував, що виконання зобов`язання є незабезпеченим, оскільки у відповідача є і інші зобов`язання перед третіми особами і ризик невиконання зобов`язань перед позивачем є доволі високим.

Оскільки, один будинок відповідачем вже було відчужено, залишається ризик спроби відповідача позбутися належного йому майна (шляхом його відчуження в будь-який спосіб), що в свою чергу може дуже ускладнити або взагалі унеможливити виконання рішення суду (якщо воно буде прийнято на користь позивача).

Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, будинок АДРЕСА_1 перебуває під іпотечною забороною за зобов`язаннями по споживчому кредиту (на суму 5 416 300,00 грн.) гр. ОСОБА_3 - власниці будинку АДРЕСА_1 . Інше майно у власності відповідача відсутнє.

На думку позивача накладення арешту на будинок, котрий належить відповідачу на праві власності, не порушує права інших осіб, оскільки відповідач володіє даним майном одноособово, однак дозволить позивачу частково задовольнити свої вимоги за рахунок цього майна у разі невиконання відповідачем своїх боргових зобов`язань.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 07 жовтня 2022 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на нерухоме майно, що належить ОСОБА_2 на праві власності, а саме: будинок загальною площею 162,5 кв.м., житловою площею 38,1 кв.м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці з кадастровим номером: :50:437:0055, з реєстраційним номером: 01, площею 0,0899 га та на земельну ділянку з кадастровим номером: :50:437:0055, з реєстраційним номером: 01, площею 0,089 га.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач, в інтересах якого діє адвокат Шаталов А.Ф. подав апеляційну скаргу, в якій зазначено, що ухвала про накладення арешту є передчасною та такою, що не забезпечує права відповідача на справедливий розгляд справи, порушує принципи справедливості та гарантії верховенства права в Україні, позбавляє відповідача права вільно розпоряджатись своїм майном.

Вказує, що суд першої інстанції повторно ухвалюючи оскаржуване рішення (ухвалу) про накладення арешту на майно позивача нових аргументів, щодо необхідності застосування такого виду забезпечення позову не навів, а аргументи позивача, викладені у заяві є абсолютно не обґрунтованими, надуманими та такими, що не відповідають фактичним обставинам.

Вважає, що саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ускладнення виконання або невиконання рішення суду без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Також, стороною позивача у поданій заяві не зазначено про будь-які дії відповідача, направлені на реальне відчуження належного йому майна.

Наголошує, що відповідачем після скасування попереднього арешту з належного йому майна не вчинено жодних дій, щодо його відчуження.

Посилаючись на зазначені обставини, просив скасувати ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 07 жовтня 2022 року.

Учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача адвокат Шаталов А.Ф. підтримав апеляційну скаргу, представник позивача адвокат Коротич В.А. заперечив проти її доводів, просив ухвалу суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Задовольняючи заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, що належить ОСОБА_2 на праві власності, а саме: будинок АДРЕСА_1 та на земельну ділянку, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Апеляційний суд не може погодитися з такими висновками, виходячи із наступного.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів забезпечення позову.

Згідно з частиною першою, другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

У статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову, зокрема у пункті 1 частини першої статті 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У даній справі предметом позову є стягнення грошових коштів за розпискою в розмірі 10 237 500 грн.

Задовольняючи заву про забезпечення позову шляхом накладення арешту, суд першої інстанції встановив, що відповідач володіє даним майном одноособово, що не буде порушувати права третіх осіб.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, у власності відповідача перебуває будинок АДРЕСА_1 та земельна ділянка з кадастровим номером: :50:437:0055, з реєстраційним номером: 01, площею 0,0899 га., які є предметом іпотеки за Іпотечним договором №298 від 19.06.2021, зареєстрованого приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Візняк Л.В., обтяжувач АТ «БАНК СІЧ» (а.с.19-21).

В постанові Верховного Суду від 30 липня 2019 року у справі № 903/825/18 вказано, що метою забезпечувального зобов`язання, такого як застава (іпотека), є набуття кредитором (заставодержателем) переважного перед іншими кредиторами боржника (заставодавця) права задоволення своїх вимог за рахунок переданого в забезпечення зобов`язання майна боржника (предмета застави (іпотеки), що прямо випливає зі змісту статті 1 Закону України «Про заставу», статей 1, 3 Закону України «Про іпотеку». Особливістю таких правовідносин є те, що заставодавець хоча і залишається власником переданого в заставу майна, проте на період забезпечення позбавлений правомочності розпорядження цим майном, а заставодержатель у свою чергу, у випадку порушення боржником забезпеченого зобов`язання, має право у будь-який момент переважно перед іншими кредиторами такого боржника задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на заставлене майно. У зв`язку з чим заставодержатель має власний пріоритетний майновий інтерес до отриманого в заставу майна боржника, який може бути реалізований ним у будь-який момент у разі порушення забезпеченого зобов`язання.

Відтак висновки суду першої інстанції є помилковими, оскільки не зважаючи на те, що АТ «БАНК СІЧ» формально не є учасником спірних правовідносин, які випливають з договору позики, проте винесена з метою забезпечення даного позову ухвала суду про накладення арешту на заставлене майно боржника очевидно та безпосередньо впливає на майновий інтерес заставодержателя цього майна, який у такому випадку позбавляється можливості реалізувати набуте за договорами застави та іпотеки пріоритетне право на задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна у встановленому законом порядку.

Зазначене, також, відповідає правовій позиції викладеній у постанові Верховного суду від 17 серпня 2022 року у справі № 361/3446/21.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно відповідача з огляду на те, що цей конкретний захід фактично порушує права осіб, які не є учасниками справи.

За таких обставин є обґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не врахував вимог ЦПК України та роз`яснень Верховного Суду, не здійснив оцінку інформації про державну реєстрацію обтяжень, не обґрунтував необхідності вжиття таких заходів, пославшись лише на загальні норми процесуального права, не зазначив причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, а навів лише формальне обґрунтування підстав для забезпечення позову.

Таким чином ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення заяви про забезпечення позову, що в силу ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 07 жовтня 2022 року скасувати.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 у справі про стягнення боргу за розпискою відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 грудня 2022 року.

Головуючий суддя А.М. Головань

Судді Л.М. Дьомич

О.А. Письменний