РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.09.2022

м. Одеса

Справа № 522/16341/21

Провадження № 2/522/292/22

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Ярема Х.С.

при секретарі судового засідання Кніш Д.А.

за участю представника позивача Рязанцева О.О.

представника третьої особи (Служба у справах дітей ОМР) Данчук Ю.Ю.

розглянув у судовому засіданні справу

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2 ,

треті особи Служба у справах дітей Одеської міської ради, Орган опіки та піклування в особі Приморської районної адміністрації Одеської міської ради

про визначення місця проживання дітей.

ВСТАНОВИВ:

30.08.2021 ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи Служба у справах дітей Одеської міської ради, Орган опіки та піклування.

Позивач просить суд:

- визнати місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - разом із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати місце проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , - разом із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 .

- визнати місце проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , - разом із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 .

13.09.2021 відкрито загальне позовне провадження.

Відзив на позов відповідач не подавав.

07.06.2022 закрито підготовче провадження.

Відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи, в судові засідання не з`являвся.

Представник Служби у справах дітей підтримав позов.

Представник органу опіки та піклування просив справу розглядати за його відсутності.

Позивач свої вимоги обгрунтовує тим, що з грудня 2007 року вона проживала з ОСОБА_2 спільно однією сім`єю, як чоловік та жінка, а 11.03.2011 уклали шлюб. Від проживання однією сім`єю мають трьох спільних дітей - ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) та ОСОБА_8 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ). Шлюб розірвано 19.11.2021. Після припинення шлюбних відносин поведінка відповідача змусила звернутися ОСОБА_1 до суду щодо визнання місця проживання дітей з матір`ю. батько дітей почав погрожувати ОСОБА_1 , відносини стали нестерпними. Все це він робив в присутності дітей, що негативно на них впливало. Діти постійно проживають з матір`ю. старша донька іноді проживає з батьком і мати не заперечує проти її вибору, тим більше, що їй виповнюється 14 років. Проте двоє дітей ОСОБА_9 та ОСОБА_8 бояться батька і хочуть проводити з ним час в присутності матері. Так, мав місце випадок, коли батько зламав палець ОСОБА_10 .

Фактичні обставини, встановлені судом.

11.03.2011 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_1 , актовий запис № 87 від 11.03.2011.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають трьох спільних дітей:

ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась - ОСОБА_11 (свідоцтво про народження серія НОМЕР_2 , актовий запис № 364 від 25.09.2008).

ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася - ОСОБА_4 (свідоцтво про народження серія НОМЕР_3 , актовий запис № 122 від 24.03.2010).

ІНФОРМАЦІЯ_4 народилася - ОСОБА_5 (свідоцтво про народження серія НОМЕР_4 , актовий запис № 1645 від 22.02.2013).

Рішенням суду від 19.11.2021 (справа №522/13709/21) шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.

Матір разом з дітьми проживає за адресою АДРЕСА_2 .

Діти та мати зареєстровані за адресою АДРЕСА_3 .

Згідно з висновком № 01-11/201/1 органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації, складеного 15.02.2022, доцільним є визначення місця проживання малолітніх ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) разом з матір`ю, ОСОБА_1 .

Висновки суду.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

Згідно зі статтею 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно зі статтями 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може бути вирішено органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Дитина, яка не досягла 14 років, повинна проживати у встановленому місці проживання, яке не може бути змінене самочинно як волею сторонніх осіб, так і волею якогось одного з її батьків.

Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись насамперед, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.

Зазначене узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 1710.2018 у справі № 402/428/16-ц та у постанові Верховного Суду від 14.07.2020 у справі № 357/7976/18.

Отже, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо необхідно дотримуватися принципу забезпечення найкращих інтересів дітей, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.

Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо визначення місця проживання дитини, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

З висновку органу опіки та піклування від 15.02.2022 № 01-11/201/1, яким підтверджена доцільність визначення місця проживання дітей разом з матір`ю, вбачається, що діти проживають разом з матір`ю за адресою АДРЕСА_2 , хоча зареєстровані за іншою адресою АДРЕСА_3 .

Мати працює, має постійних дохід, характеризується позитивно. Діти навчаються та розвивають свої здібності по різних напрямках. Мати приділяє належну увагу дітям.

Під час співбесіди ОСОБА_9 та ОСОБА_8 повідомили, що вони хочуть жити з мамою, батько не приймає участі у їхньому житті, вони бояться його. З старшою сестрою Євою часто сваряться. З травня 2021 року ОСОБА_12 проживає за власним бажанням. Батько зазначив, що не заперечує, щоб діти жили з матір`ю, але враховуючи бажання дітей. Хоча батько зауважив, що він проти визначення місця проживання дітей з матір`ю, оскільки вона має невеликий дохід, але якщо діти так хочуть, він не заперечуватиме. Старша донька ОСОБА_12 зазначила, що хоче проживати як з батьком, так і з матір`ю.

Суд не має зауважень до висновку та вважає його обгрунтованим.

З досягненням віку 10 років у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.

З Актів бесіди проведеної 16.09.2022 представниками Служби у справах дітей з дітьми, вбачається, що Ніка (12 років) та ОСОБА_8 (9 років) висловили бажання проживати з матір`ю, їм так комфортніше. Неповнолітня ОСОБА_12 (14 років) пояснила, що вона не знає де хоче проживати, так як любить обох батьків.

Отже, суд приходить до висновку, що більш кращі умови для проживання малолітньої ОСОБА_13 та ОСОБА_8 створені у матері, про що зазначають самі діти. Діти проживають в квартирі з належними умовами, житло має всі зручності, мати ОСОБА_1 матеріально та фінансово забезпечена, позитивно характеризується.

Отже, позовні вимоги в частині визначення місця проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , разом із матір`ю ОСОБА_1 , підлягають задоволенню.

Щодо визначення місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд зазначає наступне.

Частиною третьою ст. 160 СК України визначено, що у тому разі, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Наразі неповнолітня ОСОБА_11 досягла чотирнадцяти років, а тому має право сама визначати місце свого проживання з матір`ю чи батьком.

Крім того, місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.

Як вбачається, діти проживають разом з матір`ю за адресою АДРЕСА_2 , хоча зареєстровані за іншою адресою АДРЕСА_3 . Таким чином, суд вважає доцільним визначати місце проживання дітей з матір`ю, а не за адресою.

За таких обставин, суд вважає позовні вимоги в частині визначення проживання ОСОБА_3 разом із матір`ю, та визначення місця проживання дітей з матір`ю за конкретною адресою задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 263-265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визначити місце проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , разом із матір`ю ОСОБА_1 .

В задоволенні решти позовних відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 23.09.2022.

Суддя Х.С. Ярема