Справа № 399/474/21
Провадження № 2/399/15/2022
РІШЕННЯ

Іменем України

27 липня 2022 року селище Онуфріївка

Онуфріївський районний суд Кіровоградської області в складі: головуючого судді Лях М.М., за участю секретаря судових засідань Гриценко Т.М., представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Онуфріївка в залі суду за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» про відшкодування шкоди та зустрічний позов приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно сплаченого страхового відшкодування,

встановив:

До Онуфріївського районного суду Кіровоградської області звернувсь ОСОБА_3 з позовом до відповідача приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія», в якому просить стягнути з відповідача на його користь 128678, 04 грн. шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я.

В обгрунтування позовних вимог зазначив, що 09.10.2019 у м. Кременчук Полтавської області відбулась дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої автомобіль MERCEDES-BENZ ACTROS д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_4 , здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Внаслідок ДТП він отримав тілесні ушкодження. Так, йому була заподіяна шкода, пов`язана з понесеними витратами на лікування, шкода пов`язана з тимчасовою втратою працездатності, шкода пов`язана зі стійкою втратою працездатності та моральна шкода.

10.10.2019 за фактом настання даної ДТП було внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001876.

30.06.2020 заступником начальника слідчого відділення ВП №1 Кременчуцького ВП ГУНП в Полтавській області старшим лейтенантом поліції Новосельцем Є.В. винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0001876 у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення.

Проте, відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

В зв`язку з тим, що цивільно-правова відповідальність водія автомобіля MERCEDES- BENZ ACTROS д.н.з. НОМЕР_1 на момент настання дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в Приватному акціонерному товаристві "Українська транспортна страхова компанія" згідно полісу № АМ4133965, то ПрАТ "УТСК", як страховик, є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Вважає, що він має всі підстави для відновлення свого порушеного права і одержання грошової компенсації за спричинену йому шкоду. Оскільки відповідальність водія за спричинену шкоду третім особам є застрахована, він вирішив відновити своє порушене право шляхом одержання грошової компенсації за спричинену шкоду у вигляді страхового відшкодування саме від відповідача.

03.02.2020 відповідно до вимог ст.ст. 33, 35 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів його представником за довіреністю ОСОБА_5 було надіслано на поштову адресу ПрАТ "УТСК" повідомлення про ДТП та заяви на виплату страхового відшкодування з усіма необхідними документами.

Серед заявлених ним до відшкодування вимог містились наступні суми:

101 130, 05 грн. - страхове відшкодування понесених витрат на лікування;

15 996, 50 грн. - страхове відшкодування, пов`язане зі стійкою втратою працездатності;

75114, 00 грн. - страхове відшкодування, пов`язане з тимчасовою втратою працездатності;

9 612, 03 грн. - страхове відшкодування, пов`язане із моральною шкодою.

З 05.01.2021 по 12.02.2021 на банківські реквізити представника ОСОБА_3 за довіреністю ОСОБА_5 відповідач здійснив виплату страхового відшкодування в загальному розмірі 73174, 54 грн., що складається з: витрат на лікування - 27 382, 90 грн.; моральної шкоди - 1369,14 грн.; шкоди, пов`язаної зі стійкою втратою працездатності 37557, 00 грн.; шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності - 6 865, 50 грн.

Таким чином, вважає, що відповідач безпідставно та незаконно недоплатив страхове відшкодування у розмірі 128 678, 04 грн., чим порушив його законні права та інтереси, не виплативши у повному обсязі належне страхове відшкодування, оскільки шкоду йому було завдано саме джерелом підвищеної небезпеки, а не внаслідок непереборної сили чи умислу потерпілого, що підтверджується довідкою № 385568 про дорожньо-транспортну пригоду та виписним епікризом з медичної карти стаціонарного хворого № 6741/744.

Зазначив, що ПрАТ «УТСК» визнав дорожньо-транспортну пригоду, яка відбулась 09.10.2019 за участі автомобіля MERCEDES-BENZ ACTROS д.н.з. НОМЕР_1 , внаслідок якої ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження, страховим випадком, оскільки здійснив часткову виплату страхового відшкодування йому у розмірі 73174, 54 грн. Таким чином, відповідач суперечить сам собі, визнаючи страховий випадок та здійснюючи часткове страхове відшкодування потерпілому, при цьому зазначаючи, що за даним випадком не виникає у водія автомобіля MERCEDES-BENZ ACTROS д.н.з. НОМЕР_1 цивільно-правової відповідальності у відповідності до пункту 32.1 ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яка передбачає випадки, коли шкода не відшкодовується, не наводячи, при цьому, жодних підстав та доказів.

Таким чином, відповідач неправомірно здійснив лише часткову виплату страхового відшкодування, що йому належить, а тому є всі підстави для стягнення з нього недоплаченої страхової виплати.

З медичних документів вбачається, що внаслідок отриманих в ДТП від 09.10.2019 травм він знаходився на стаціонарному лікуванні з 09.10.2019 по 31.01.2020 в КНП Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька» та в Кременчуцькій ЦРЛ. На лікування за цей період витратив 101 130, 05 грн., однак, відповідач частково визнав вимоги в цій частині та добровільно здійснив страхове відшкодування у розмірі 27 382, 90 грн., таким чином, безпідставно та незаконно привласнивши частину страхового відшкодування у розмірі 73 747, 15 грн., чим порушив його законні права та інтереси.

Позивач зазначив, що він не був офіційно працевлаштований та, як вбачається з довідок про тимчасову втрату працездатності потерпілого у ДТП, був тимчасово непрацездатний з 09.10.2019 по 31.01.2020, тому розмір страхового відшкодування, пов`язаного із тимчасовою втратою працездатності, становить: 115 днів х 139, 10 (4173, 00 грн. х 1/30) = 15 996, 50 грн. Однак, відповідач частково визнав вимоги в цій частині та добровільно здійснив страхове відшкодування у розмірі 6865, 50 грн., безпідставно та незаконно привласнив частину страхового відшкодування у розмірі 9131,00 грн.

Як вбачається з довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААБ №177101 від 26.05.2020 ОСОБА_3 26.05.2020 встановлено II групу інвалідності. Відтак, мінімальний розмір страхового відшкодування, пов`язаного із стійкою втратою працездатності, становить 75 114,00 грн. (4173, 00 х 18 = 75114, 00 грн.) у відповідності до ст. 26.2. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Однак, відповідач частково визнав вимоги потерпілого та добровільно здійснив страхове відшкодування у розмірі 37 557, 00 грн., таким чином, безпідставно та незаконно привласнив частину страхового відшкодування у розмірі 37 557, 00 грн.

Оскільки, страхова виплата за шкоду, заподіяну здоров`ю становить 192 240, 55 грн., то відповідач має здійснити виплату страхового відшкодування заподіяної моральної шкоди потерпілому у розмірі 9612,03 грн. ((101130,05+15996,50+75114,00)*5% = 9612,03 грн.), яке згідно ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Однак, відповідач частково визнав вимоги в цій частині та добровільно здійснив страхове відшкодування у розмірі лише 1369, 14 грн., таким чином, безпідставно та незаконно привласнив частину страхового відшкодування у розмірі 8242, 89 грн.

Таким чином, просив стягнути з відповідача на його користь 128 678, 04 грн. шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я.

Ухвалою судді Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 15 липня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

06 вересня 2021 року від приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» на адресу суду надійшов відзив, згідно якого вважають, що позивач у справі ОСОБА_3 повністю винуватий у настанні ДТП, що випливає з кримінального провадження №0001876. Частина страхового відшкодування була виплачена йому внаслідок доброї волі, що є правом страховика. Витрати були відшкодовані в розмірі 1/2 частини від підтверджених документально. Зазначили, що в даному конкретному випадку цивільно-правова відповідальність за завдану шкоду власника джерела підвищеної небезпеки, а саме, водія автомобіля, не виникла, у зв`язку не тільки з наявністю непрямого умислу/умислу з боку пішохода ОСОБА_3 , який порушив правила дорожнього руху та отримав тілесні ушкодження з власної необережності, а і за наявністю ознак непереборної сили.

Крім того, 06 вересня 2021 року представник приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» звернувся до Онуфріївського районного суду Кіровоградської області із зустрічним позовом до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно сплаченого страхового відшкодування, в якому просив стягнути з ОСОБА_3 виплачене страхове відшкодування в повному обсязі в розмірі 73174, 54 грн., посилаючись на підстави, викладені у відзиві. Посилаючись на Постанову Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначив, що, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної безпеки, має бути зменшеною (але не може бути повність відмовлено у відшкодуванні шкоди). Враховуючи висновки постанови про закриття кримінального провадження № 0001876, якою встановлено, що ДТП сталася з вини пішохода ОСОБА_3 , внаслідок порушення ним ПДР України, технічна можливість уникнути наїзд на пішохода ОСОБА_3 не залежала від односторонніх дій водія ОСОБА_4 та в його діях відсутні будь-які порушення ПДР, а пішохід ОСОБА_3 в даній ДТП отримав тілесні ушкодження з власної необережності, було зроблено висновок, що дана ДТП та її наслідки знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з протиправними діями ОСОБА_3 та мають ознаки непрямого умислу даної особи. Зазначив, що, враховуючи викладене, страхове відшкодування було поділено страховиком на 1/2, хоча, з урахуванням правових висновків, наведених у постанові Верховного Суду від 10.04.2020 у справі № 532/1374/18, ПрАТ «УТСК» мало право відмовити у виплаті страхового відшкодування, оскільки в діях ОСОБА_3 є очевидним непрямий умисел, а ДТП сталася внаслідок непереборної сили. Таким чином, ПрАТ «УТСК» помилково та безпідставно сплатило страхове відшкодування, що стало підставою для подання зустрічного позову про його стягнення.

22 вересня 2021 року судом отримана відповідь на відзив, в якій представник позивача адвокат Ієговська А.О. зазначила, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Законодавством не передбачено зменшувати встановлений Законом розмір страхового відшкодування. Таким чином, положення законодавства зобов`язують страховика здійснити виплату заявлених до стягнення видів відшкодувань потерпілому за шкоду, заподіяну його здоров`ю, у мінімальних розмірах.

У запереченнях щодо відповіді на відзив від 05 жовтня 2021 року представник відповідача ОСОБА_2 наполягав на тому, що, згідно матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_3 повністю визнав себе винним у тому, що сталося, просив не визнавати його потерпілим по даному кримінальному провадженні. Водій ОСОБА_6 не міг передбачити таку подію або передбачив, проте не міг її відвернути, в чому і полягає непереборна сила.

Ухвалою Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 12 жовтня 2021 року зустрічний позов приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно сплаченого страхового відшкодування прийнятий до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_3 до приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» про відшкодування шкоди.

У відзиві на зустрічну позовну заяву від 13.2021 адвокат Ієговська А.О. вказала на те, що шкода, завдана джерелом підвищеної безпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. На її думку, в даній ДТП наслідків непереборної сили не вбачається. Автомобіль наїхав на пішохода ОСОБА_3 внаслідок порушення пішоходом ПДР, що свідчить про допущену ним необережність. ПрАТ «УТСК» не було прийнято рішення про невизнання майнових вимог заявника та відмову у здійсненні страхового відшкодування, навпаки, потерпілому добровільно було сплачене страхове відшкодування в розмірі 1/2 частини. Але, після того, як ОСОБА_3 став захищати своє право на отримання страхового відшкодування в повному обсязі, ПрАТ «УТСК» звернулося до суду із зустрічним позовом і стало вважати проведені виплати безпідставними.

У відповіді на відзив від 22.12.2021 представник ПрАТ «УТСК» Опанасенко Б.Ю. не погодився з доводами представника ОСОБА_3 , викладеними у відзиві.

23 грудня 2021 року представник ОСОБА_3 адвокат Ієговська А.О. подала заперечення, в яких зазначила, що наявна в діях потерпілого необережність, що сприяла виникнення шкоди, не є підставою для звільнення від обов`язку відшкодувати заподіяну в даному випадку шкоду. Крім того, зауважила на тому, що повернення виплаченого страхового відшкодування не врегульовано жодним нормативно-правовим актом, такі дії страховика не передбачені ні загальним, ні спеціальним законом України, цілком і повністю суперечить основній меті ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що в черговий раз вказує на безпідставність зустрічного позову та зловживання процесуальними правами.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримала та просила задовольнити з підстав викладених в позові. В задоволенні зустрічного позову просила відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_2 позов не визнав з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Зустрічний позов підтримав та просив задовольнити.

Заслухавши представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позов ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню, а в задоволенні позову ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» слід відмовити з таких підстав.

Судом встановлено, що 09.10.2019 у м. Кременчук Полтавської області відбулась дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої автомобіль MERCEDES-BENZ ACTROS д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_4 , здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Внаслідок ДТП ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження. Так, йому була заподіяна шкода, пов`язана з понесеними витратами на лікування, шкода пов`язана з тимчасовою втратою працездатності, шкода пов`язана зі стійкою втратою працездатності та моральна шкода.

10.10.2019 за фактом настання даної ДТП було внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001876 /т. 3 а.с. 35/.

Згідно висновку експерта № 398 від 22 червня 2020 року Полтавського НДЕКЦ в умовах заданої пригоди технічна можливість уникнути наїзд на пішохода ОСОБА_3 не залежала від односторонніх дій водія автомобіля MERCEDES-BENZ ACTROS д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_4 , в заданій дорожній обстановці в діях водія автомобіля MERCEDES-BENZ ACTROS д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_4 будь-яких невідповідностей з вимогами Правил дорожнього руху України, які б з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з виникненням обставин даної пригоди, не вбачається /т. 3 а.с. 105-107/.

30 червня 2020 року заступником начальника слідчого відділення ВП №1 Кременчуцького ВП ГУНП в Полтавській області старшим лейтенантом поліції Новосельцем Є.В. винесено постанову про закриття кримінального провадження №0001876 у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення /т. 3 а.с. 116/.

Станом на дату дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_4 , пов`язана з експлуатацією автомобіля MERCEDES-BENZ ACTROS д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована у приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія», згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/4133965 від 10.02.2019, яким забезпечено транспортний засіб Mercedes-Bens Actros 2545 д.н.з. НОМЕР_1 , 2014 року випуску. Строк дії договору встановлено до 09.02.2020 включно. За даним договором передбачено страхову суму на одного потерпілого: за шкоду, завдану життю і здоров`ю в розмірі 200000 грн., за шкоду, завдану майну - 100000 грн. Розмір франшизи становить 1000 грн. /т. 3 а.с. 166/.

Згідно виписного епікризу із медичної карти стаціонарного хворого № 5866 ОСОБА_3 перебував на лікуванні в гнійно-септичному хірургічному відділенні КНМП «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька» з 09.10.2019 до 24.11.2019 з діагнозом: політравма. ЗЧМТ, струс головного мозку. ЗТГК. Обширні забиті скальповані рани пахової ділянки, н/з стегна, колінного суглобу. Відкритий перелом лівої стегнової кістки. Обширні гематоми обох стегон. Розрив лонного з`єднання. Травматичний шок ІІІ ст. Флегмона лівого стегна. Стан після МОС лівої стегнової кістки. Для подальшого лікування пацієнт переведений до опікового відділення /т. 1 а.с. 12/, де перебував з 25.11.2019 до 13.01.2020, відповідно до виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 4321 /т. 1 а.с. 13/. В подальшому, в період з 15.01.2020 до 31.01.2020 ОСОБА_3 перебував на стаціонарному лікуванні у травматичному відділенні, що підтверджується відповідною випискою № 398 /т. 1 а.с. 14/.

Згідно довідок про тимчасову втрату працездатності (лікування) потерпілого у дорожньо-транспортній пригоді ОСОБА_3 пройшов повний курс стаціонарного лікування в період часу з 09.10.2019 по 24.11.2019, з 25.11.2019 по 25.01.2020 та з 15.01.2020 по 31.01.2020 /т. 1 а.с. 80-82/.

У відповідності до довідки, виданої до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ № 177101 ОСОБА_3 при первинному огляді встановлена друга група інвалідності за загальним захворюванням з 24.03.2020. Протипоказані фізичні навантаження, тривала ходьба. Дата чергового огляду 26.05.2021 /т. 1 а.с. 83/.

03 лютого 2020 року на адресу ПрАТ «УТСК» представником позивача ОСОБА_3 за довіреністю ОСОБА_5 направлене повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, яка відбулася 09.10.2019 в м. Кременчук Полтавської області, за участі автомобіля MERCEDES-BENZ ACTROS д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_4 , який здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який внаслідок ДТП отримав тілесні ушкодження /т. 1 а.с. 86/.

03 лютого 2020 року на адресу ПрАТ «УТСК» представником позивача ОСОБА_3 за довіреністю ОСОБА_5 направлена заява про виплату страхового відшкодування, що складається з відшкодування, пов`язаного із тимчасовою втратою працездатності 13731, 00 грн. та відшкодування, пов`язаного із заподіяною моральною шкодою у розмірі 4046, 20 грн. /т. 1 а.с. 90/.

18.03.2020, 03.09.2020 та 10.04.2020 представником ОСОБА_3 на адресу ПрАТ «УТСК» були направлені медичні документи на виплату страхового відшкодування /т. 1 а.с. 94-97/.

У відповідь на адвокатський запит ОСОБА_5 ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» 05.02.2021 за вих. № 82 повідомила про прийняте рішення про виплату суми страхового відшкодування в наступному розмірі:

витрати на лікування 27382, 90 грн.,

моральна шкода 1369, 14 грн.,

шкода, пов`язана зі стійкою втратою працездатності 37557, 00 грн.,

витрати, пов`язані з тимчасовою втратою працездатності 6865, 50 грн./т. 1 а.с. 98/.

Згідно висновку експерта № 504 від 26.05.2020, виконаного на підставі постанови слідчого ВР ЗСуСТ СУ ГУ Національної поліції в Полтавській області Гузь Ю.П., проведено судово-медичну експертизу за матеріалами кримінального провадження, з урахуванням наданої медичної документації на ім`я ОСОБА_3 , відомих обставин події та відповідаючи на поставлені питання, експерт прийшов до наступних висновків. Згідно даним, викладеним в медичній документації, у гр. ОСОБА_3 , в зв`язку з подією 09.10.2019, мали місце наступні тілесні ушкодження:

травма лівого стегна у вигляді: відкритого багато-уламкового перелому діафіза стегнової кістки, синця та рваної рани в ділянці стегна. Травма лівого стегна в своєму перебігу ускладнилась розвитком флегмони стегна;

закрита тупа травма тазу у вигляді: розриву лобкового зчленування;

рвано-забійні рани в паховій ділянці та в проекції лівого колінного суглобу; синець в ділянці правого стегна.

Всі вищевказані тілесні ушкодження в своїй сукупності призвели до розвитку травматичного шоку ІІІ ст. Всі вищевказані тілесні ушкодження, враховуючи їх характер, ймовірніше за все утворились одномоментно, незадовго до госпіталізації в лікувальний заклад, в умовах транспортної травми 09.10.2019, від травматичної дії предмета з властивістю тупого твердого, індивідуальні властивості якого в місцях ушкоджень не відобразились, за механізмом удару, стиснення чи їх комбінованої дії, не виключно, що при переїзді. Вищевказані тілесні ушкодження згідно з пунктом (2.1.1. «а», 2.1.2, 2.1.3 «м», «н», «о») «Правил судово-медичного визнання ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17 січня 1995 року, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, за критерієм небезпеки для життя.

Враховуючи характер та локалізацію тілесних ушкоджень гр. ОСОБА_3 в момент первинного контакту, ймовірніше за все був повернутий передньою чи лівою боковою поверхнею тіла та перебував в вертикальному положенні.

По наявним судово-медичним даним судити про те, стояв чи перебував у русі постраждалий ОСОБА_3 в момент первинного контакту, не представляється можливим.

Встановлений діагноз «ЗЧМТ. Струс головного мозку» не має повного клініко-діагностичного обгрунтування, не підтверджується даними динаміки неврологічного статусу та результатами додаткових інструментальних методів дослідження. Тому даний діагноз при визначенні ступеню тяжкості до уваги не приймався /т. 3 а.с. 91-98/.

Тобто, як встановлено у судовому засіданні відповідач на момент розгляду цивільної справи виплату страхового відшкодування ОСОБА_3 здійснив частково.

Звертаючись до суду з позовом про відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю фізичній особі позивач посилавсь на те, що оскільки, страхова виплата за шкоду, заподіяну здоров`ю становить 192240, 55 грн., то відповідач має здійснити виплату страхового відшкодування заподіяної моральної шкоди потерпілому у розмірі 9612,03 грн. ((101130,05+15996,50+75114,00)*5% = 9612,03 грн.), яке згідно ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Однак, відповідач частково визнав вимоги в цій частині та добровільно здійснив страхове відшкодування у розмірі лише 1369, 14 грн., таким чином, безпідставно та незаконно привласнив частину страхового відшкодування у розмірі 8242, 89 грн.

Спірні правовідносини урегульовані нормами Цивільного кодексу України та Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Частинами першою-третьою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Отже, у відносинах між володільцем джерела підвищеної небезпеки, яким завдано шкоди, та третіми особами, яким володілець джерела підвищеної небезпеки завдав шкоди, діє принцип відповідальності володільця цього джерела незалежно від його вини.

Разом з цим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до ст. 999 ЦК України, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, визначена Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

У пункті 1.3 ст. 1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що потерпілі -юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу.

Згідно із ст. 6 цього Закону, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 цього Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, а відповідно до пункту 23.1 статті 23 Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц вказала, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Непереборна сила - це подія, об`єктивно невідворотна за певних умов не тільки для цього заподіювача шкоди, а й для інших осіб при досягненому рівні розвитку науки і техніки; надзвичайна подія, яка не може бути передбачена заподіювачем шкоди; завжди зовнішня подія по відношенню до діяльності заподіювача шкоди.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція винуватості заподіювача шкоди.

Відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє страховика від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.

Отже, та обставина, що відносно водія закрито кримінальне провадження за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, не звільняє від відповідальності власника джерела підвищеної небезпеки.

Такі правові висновки містяться у Постанові Верховного Суду від 03.06.2020 у справі № 345/3335/17, Постанові Верховного Суду від 28.10.2020 у справі № 445/370/19, Постанові Верховного Суду від 24.02.2021 у справі № 195/646/19, Постанові Верховного Суду від 20.05.2021 у справі № 501/2015/16-ц.

На підставі наведеного вище суд не приймає заперечення відповідача про те, що позивач у справі ОСОБА_3 повністю винуватий у настанні ДТП, що випливає з кримінального провадження №0001876, що частина страхового відшкодування була виплачена йому внаслідок доброї волі, що є правом страховика, витрати були відшкодовані в розмірі 1/2 частини від підтверджених документально, що в даному конкретному випадку цивільно-правова відповідальність за завдану шкоду власника джерела підвищеної небезпеки, а саме, водія автомобіля, не виникла, у зв`язку не тільки з наявністю непрямого умислу з боку пішохода ОСОБА_3 , який порушив правила дорожнього руху та отримав тілесні ушкодження з власної необережності, а і за наявністю ознак непереборної сили, оскільки цивільно-правова відповідальність водія джерела підвищеної небезпеки настає незалежно від його вини, якщо шкоду завдано життю чи здоров`ю потерпілого, тому відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє від обов`язку страховика відшкодувати шкоду, завдану життю чи здоров`ю потерпілого джерелом підвищеної небезпеки.

Ухвалою Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 12 жовтня 2022 року витребувано у слідчому відділенні ВП № 1 Кременчуцького ВП ГУНП в Полтавській області матеріали досудового розслідування внесені до єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001876 від 10.10.2019 року за фактом ДТП від 09.10.2019 року, які були досліджені в судовому засіданні.

Посилання представника відповідача ОСОБА_2 на пояснення та заяву ОСОБА_3 , в яких він визнав себе винним, на переконання суду не доводять його умислу.

Разом з тим, в постанові про закриття кримінального провадження від 30.06.2020 року слідчий зазначив, що ОСОБА_3 в даній дорожно-транспортній пригоді отримав тілесні ушкодження з власної необережності, порушуючи вимоги «Правил дорожнього руху України» /т. 3 а.с. 116 на звороті/.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Відповідачем не доведено тих обставин, що потерпілий, який отримав тілесні ушкодження внаслідок ДТП, передбачав, бажав чи свідомо допускав настання ДТП. У цій справі неможливо визнати, що потерпілий, який отримав тілесні ушкодження внаслідок наїзду на нього забезпеченого транспортного засобу, навіть за наявності його вини у порушенні Правил дорожнього руху України, але за відсутності у нього умислу на заподіяння шкоди, діяв у взаємозв`язку разом з водієм цього джерела підвищеної небезпеки. Також відповідач не довів, що шкода була завдана внаслідок непереборної сили.

Як вже зазначено вище, цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дії джерела підвищеної небезпеки, настає без вини її заподіювача. Тому страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку.

При цьому наявність чи відсутність у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування замість завдавача шкоди не є предметом розгляду в кримінальному провадженні. Тому відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.

В п. 35.1 ст. 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" зазначено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику заяву про страхове відшкодування.

Пунктами 36.1 і 36.2 ст. 36 Закону передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Згідно з абз. 5 п. 36.2 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик зобов`язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення.

При цьому, суд не вбачає підстав для задоволення позову у повному обсязі, з наступних підстав.

Відповідно п. 24.1. ст. 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обгрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

З наданих позивачем медичних документів вбачається, що ОСОБА_3 внаслідок отриманих травм в ДТП від 09.10.2019 року, знаходився на стаціонарному лікуванні з 09.10.2019 року по 31.01.2020 року в КНП Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька» та в Кременчуцькій ЦРЛ.

Для підтвердження витрат на лікування, за період з дати ДТП 09.10.2019 року по 31.01.2020 року включно, позивач надав фіскальні чеки (278 шт.); квитанції (5 шт.); чеки (49 шт.), рахунки-фактури (2 шт.) на загальну суму 101 130,05 гривень /т. 1 а.с. 39-79/.

Представником відповідача надана суду належним чином завірена копія порівняльної таблиці на загальну суму фіскальних чеків у розмірі 66845, 32 грн. та 33669, 32 грн, згідно якої підтверджено витрати на лікування та виписними епікризами на суму 54765, 80 гривень /т. 1 а.с. 156-165, 166-167/.

Оскільки позивачем та його представником під час розгляду справи на спростування доводів представника відповідача підтверджуючих документів на суму 46364, 25 гривень не надано, з врахуванням виплаченої суми з відповідача слід стягнути шкоду пов`язану з лікуванням в сумі 27382, 90 гривень.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я час втрати працездатності. Доходи потерпілого оцінюються в таких розмірах: для непрацюючої повнолітньої особи - допомога у розмірі, не меншому мінімальної заробітної плати, встановленої чинним законодавством.

Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» у 2019 році встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня - 4173 грн.

ОСОБА_3 не був офіційно працевлаштований. Як вбачається з довідок про тимчасову втрату працездатності потерпілого у ДТП, був тимчасово непрацездатний з 09.10.2019 року по 31.01.2020 року - 115 днів х 139, 10 (4173,00 грн. х 1/30) = 15 996, 50 грн.

Тож, розмір страхового відшкодування, пов`язаного із тимчасовою втратою працездатності, що належить Позивачу становить 15 996, 50 гривень, тому, з врахуванням виплаченої суми з відповідача слід стягнути шкоду пов`язану з лікуванням в сумі 9131 гривня.

Згідно ст. 26.2. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - мінімальний розмір страховок відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить: у разі встановлення II групи інвалідності - 18 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку.

Згідно довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААБ №177101 від 26.05.2021 року, позивачу 26.05.2020 року встановлено II групу інвалідності. Відтак, мінімальний розмір страхового відшкодування пов`язаного із стійкою втратою працездатності становить: 75 114, 00 грн. (4173,00 х 18 =75114, 00).

Враховуючи, що відповідач добровільно здійснив страхове відшкодування позивачу у розмірі 37 557, 00 гривень з відповідача слід стягнути 37 557 гривень.

Згідно ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - страховиком (у випадкам передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Оскільки, страхова виплата за шкоду, заподіяну здоров`ю становить 145 876 грн. (понесені витрати на лікування, тимчасова втрата працездатності та стійка втрат працездатності), то відповідач має здійснити виплату страхового відшкодування заподіяної моральної шкоди позивачу у розмірі 7293, 80 грн. ((54765,80+15996,50+75114,00)*5% =7293, 80).

Отже, розмір страхового відшкодування, заподіяної моральної шкоди, що належить позивачу становить 7293, 80 грн.

Враховуючи, що відповідач добровільно здійснив виплату моральної шкоди у розмірі 1369, 14 гривень з нього слід стягнути 5924, 86 гривень.

Щодо зустрічного позову приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно сплаченого страхового відшкодування слід зазначити наступне.

Згідно ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 13 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що визначено частини 2 статті 77 ЦПК України.

Згідно частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Дослідивши докази, надані сторонами, суд вважає недоведеними обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог про стягнення безпідставно сплаченого страхового відшкодування. Твердження позивача доведено під час судового розгляду належними та допустимими доказами, які відповідачем не спростовано.

Доводи представника відповідача про те, що ОСОБА_3 повністю винуватий у настанні ДТП, що випливає з кримінального провадження №0001876, частина страхового відшкодування була виплачена йому внаслідок доброї волі, що є правом страховика, витрати були відшкодовані в розмірі 1/2 частини від підтверджених документально, в даному конкретному випадку цивільно-правова відповідальність за завдану шкоду власника джерела підвищеної небезпеки, а саме, водія автомобіля, не виникла, у зв`язку не тільки з наявністю непрямого умислу/умислу з боку пішохода ОСОБА_3 , який порушив правила дорожнього руху та отримав тілесні ушкодження з власної необережності, а і за наявністю ознак непереборної сили, не знайшли свого підтвердження належними, достовірними та допустимими доказами.

Суд погоджується з доводами позивача про те, що останній має право на отримання від відповідача вказаного страхового відшкодування.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_3 до приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» про відшкодування шкоди задовольнити частково.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» на користь ОСОБА_3 шкоду пов`язану з лікуванням в сумі 27382, 90 гривень, шкоду пов`язану з тимчасовою втратою працездатності в сумі 9131 гривень, шкоду пов`язану зі стійкою втратою працездатності в сумі 37557 гривень та моральну шкоду заподіяну потерпілому в сумі 5924, 86 гривень, а всього 79995, 76 гривень.

В решті позовних вимог відмовити.

В задоволенні зустрічного позову приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно сплаченого страхового відшкодування відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення суду складено 3 серпня 2022 року.

Суддя М.М. Лях