Справа № 541/234/22
Номер провадження 2/541/399/2022
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

30 березня 2022 року м.Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі головуючого судді Ситник О.В., за участю секретаря Раданович Ю. М., розглянувши в судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження, в місті Миргород Полтавської області, цивільну справу запозовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні часткою квартири шляхом вселення,

ВСТАНОВИВ :

31 січня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області із позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні часткою квартири шляхом вселення.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що на підставі свідоцтва, виданого приватним нотаріусом Миргородського міського нотаріального округу Полтавської області Гіль Д.В. 02 червня 2017 року та зареєстрованого в реєстрі під № 1328, їй на праві власності належить 1/2 частка квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується копією вказаного свідоцтва та копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 88764071 від 02.06.2017.

Інша 1/2 частка вказаної квартири належить відповідачу ОСОБА_2 , яка чинить позивачу перешкоди у користуванні вказаною квартирою шляхом не надання доступу до неї, оскільки ключ від замка вхідних дверей квартири є тільки у відповідача і вона не дає його позивачу.

Позивач неодноразово і усно і письмово зверталася до відповідача з пропозицією щодо спільного користування зазначеним майном, але вона відмовляється і взагалі ігнорує всі пропозиції та вимоги позивача.

Таким чином, відповідач не тільки категорично відмовляється добровільно встановити порядок користування зазначеним майном, але й порушує право позивача повноцінно користуватись своїм майном.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача із відповідним позовом до суду. Позивач просить усунути перешкоди у користуванні нею своєю часткою квартири АДРЕСА_1 шляхом вселення її до вказаної квартири та зобов`язання відповідача надати їй ключі від квартири і не чинити перешкод у користуванні своєю власністю, а саме 1/2 частиною квартири АДРЕСА_1 та стягнути з відповідача на її користь понесені позивачем судові витрати.

Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно з ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.

Ухвалою суду від 04.02.2022 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

В судове засідання 30.03.2022 року позивач ОСОБА_1 не з`явилася. Представником позивача - адвокатом Сидоренком Ю. В. подано заяву про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, позов підтримують та просять позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася з невідомих суду причин, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялася завчасно та належним чином.

Суд, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України розглядає справу у судовому засіданні за відсутності осіб, які беруть участь у справі без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, а також враховуючи належне повідомлення відповідача, суд постановив ухвалити по справі заочне рішення, відповідно до положень ст. 280-284 ЦПК України, на підставі наявних доказів за відсутності заперечень з боку позивача проти заочного розгляду справи.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, надавши оцінку письмовим доказам щодо їх належності, допустимості та достатності в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав.

Ст. 15 ЦК України, встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Як вбачається із копії свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, зареєстрованого в реєстрі за № 1328, виданого 02.06.2017 року приватним нотаріусом Миргородського міського нотаріального округу Полтавської області, відповідно до статті 61 Закону України «Про виконавче провадження», на підставі акта про проведені електронні торги, затвердженого начальником Миргородського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Корсунським Ю. О. 30 травня 2017 року, позивачу ОСОБА_1 належить на праві власності нерухоме майно, 1/2 (одна друга) частка квартири АДРЕСА_1 та в цілому складається з однієї житлової кімнати, загальною площею 32,9 кв. м., житловою площею 22,7 кв. м., яке придбане ОСОБА_1 за 150000 гривень 00 копійок, що раніше належало ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва про право власності, виданого Бюро по приватизації 14 травня 2001 року, зареєстрованого в Лубенському МБТІ в реєстровій книзі 51, під номером 434 (а. с. 3).

Як вбачається із копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 88764071 від 02.06.2017 року право власності на 1/2 (одну другу) частку квартири АДРЕСА_1 та в цілому складається з однієї житлової кімнати, загальною площею 32,9 кв. м., житловою площею 22,7 кв. м. зареєстровано за позивачем ОСОБА_1 (а. с. 4).

Відповідно до інформації наданої Дочірнім комунальним підприємством «Миргородтехінвентаризація» № 58 від 30.03.2022 року за реєстровим номером 434 в реєстровій книзі № 51 за відповідачем ОСОБА_2 зареєстровано право власності на 1/2 (одну другу) частку квартири АДРЕСА_1 , згідно свідоцтва про право власності на житло від 14.05.2001 року виданого Бюро по приватизації згідно з розпорядженням (наказом) № 4321 від 14.05.2001 року.

Отже, квартира АДРЕСА_1 та в цілому складається з однієї житлової кімнати, загальною площею 32,9 кв. м., житловою площею 22,7 кв. м. належить на праві спільної часткової власності по 1/2 частині - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії , які не суперечать закону.

Положеннями статті 321 ЦК України встановлено принцип непорушності права власності, відповідно до якого ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні.

Ст. 41 Конституції України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.1997 р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплений принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб.

Частиною першою статті 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Норма статті 391 ЦК України визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунення будь-яких порушень свого права від будь - яких осіб будь-яким способом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав (постанова Верховного Суду від 20.05.2020 р. у справі 204/3945/17).

Частиною 4 ст. 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Статтею 386 ЦК України передбачені засади захисту права власності, а саме держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Суд бере до уваги доводи сторони позивача про те, що відповідач чинить перешкоди у користуванні належною їй частиною спірної квартири, оскільки суду надано достатньо доказів на підтвердження даного факту.

Як вбачається із матеріалів справи позивач 16.03.2021 року та 06.04.2021 року надсилала відповідачу вимоги про надання з метою реалізації права спільної власності доступу в квартири АДРЕСА_1 шляхом надання ключів від вхідних дверей квартири та не перешкоджанні у користуванні вказаною квартирою, що підтверджується копіями вимог, описів вкладення в експрес лист, накладних та фіскальних чеків АТ «Укрпошта» (а. с. 5-10), але вимоги відповідачем виконано не було.

Крім того, судом встановлено, що позивач є співвласником спірної квартири, але не має доступу до неї, а тому є всі підстави для вселення ОСОБА_1 у квартиру за адресою: у квартиру АДРЕСА_1 .

Таким чином, суд вважає обґрунтованими заявлені у справі вимоги про усунення перешкод у користуванні часткою квартири шляхом вселення, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню.

У відповідності до частини 1 статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суду повинен вирішити питання розподілу судових витрат між сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при поданні позовної заяви сплачений судовий збір в сумі 992 грн. 40 коп., що підтверджується квитанцією № 36870925 від 31.01.2022 року (а. с. 1).

Оскільки позов підлягає задоволенню, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне із відповідача на користь позивача стягнути судові витрати: сплачений останнім судовий збір на суму 992 грн. 40 коп. - за подачу позову до суду.

На підставі викладеного, керуючись статтями 319, 321, 386 391, ЦК України, ст. 9 ЖК України, статтями 4, 12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 280-282, 284, 288, 354, 355 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні часткою квартири шляхом вселення - задовольнити.

Вселити ОСОБА_1 у квартиру АДРЕСА_1 .

Зобов`язати ОСОБА_2 надати ОСОБА_1 ключі від квартири і не чинити перешкод у користуванні 1/2 частиною квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на сплату судового збору в сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту проголошення, а учасниками, що не були присутні при його проголошенні у той же строк з моменту отримання копії рішення.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка села Бербениці Лохвицького районоку Полтавської області, місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП не відомий.

Суддя: О. В. Ситник