РІШЕННЯ

іменем України

28 лютого 2022 рокуСправа №451/26/22
Провадження № 2/451/210/22

Радехівський районний суд Львівської області

у складі головуючого-судді Семенишин О.З.

секретаря судового засідання Табен Л.В.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у м.Радехові в залі суду цивільну справу №451/26/22 за позовом ОСОБА_1 до Радехівської міської ради Львівської області, ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно,-

в с т а н о в и в:

6 січня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Радехівської міської ради Львівської області, ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно.

В позовній заяві зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла, ОСОБА_3 , мати позивача, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_1 , виданим повторно Оглядівською сільською радою Радехівського району Львівської області 25.07.2000 року. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер, ОСОБА_4 , брат позивачки, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_2 , виданим Оглядівською сільською радою Радехівського району Львівської області 28.11.2017 року.

Спадкове майно, що залишилось після смерті ОСОБА_3 становить земельна ділянка площею 1,6917 га, яка складається із двох земельних ділянок площею 1,3409 га, кадастровий номер: :06:000:0456, та площею 0,3508 га, кадастровий номер: :08:000:0456, які виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і розташовані на території Радехівської міської ради, і які належали спадкодавцю - ОСОБА_3 , згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку, серії III-ЛВ №036226, виданого 16.03.2000 року Радехівською районною радою Львівської області, і зареєстрованого в книзі записів державних актів на право власності на землю за №7723.

Прийнявши спадщину, вступивши в управління та володіння майном спадкодавця за законом, як єдиний спадкоємець, позивачка мала намір оформити свої права на спадкове майно у нотаріальному порядку, у Радехівській державній нотаріальній конторі, однак незмогла цього зробити через відсутність належного правовстановлюючого документа, а саме державного акта на право приватної власності на землю, оскільки такий видано після смерті, а відтак державний нотаріус відмовив їй у вчиненні нотаріальної дії, та рекомендував звернутися з позовом в суд. Оскільки позивач, як спадкоємець, не має змоги оформити право власності відповідно до вимог законодавства у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів, питання визначення належності цього майна має вирішуватись у судовому порядку, оскільки рішення суду буде юридичним документом для оформлення права на це майно. За таких обставин позивач звертається до суду з позовом про визнання права власності на земельні ділянки.

Просить суд визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , індивідуальний податковий номер: НОМЕР_3 , право власності на земельну ділянку загальною площею 1,6917 га, яка складається із двох земельних ділянок: площею 1,3409 га, кадастровий номер: :06:000:0456, та площею 0,3508 га, кадастровий номер: :08:000:0456, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Радехівської міської ради Радехівського району Львівської області, в порядку спадкування, після смерті матері - ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Судові витрати по справі просить покласти на позивача (а.с.5-7).

Враховуючи, що представник Радехівської міської ради Львівської області подав до суду клопотання про розгляд справи без участі відповідача із визнанням позовних вимог, а також відповідач ОСОБА_2 скерував до суду заяву із визнанням позовних вимог, суд дійшов висновку про можливість продовження розгляду справи та прийняття рішення по суті позовних вимог (а.с.28,36).

У підготовче судове засідання позивач не з`явилася, проте подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, позов просить задовольнити. Судовий збір просить з відповідачів не стягувати (а.с.31).

Представник відповідача в підготовче засідання не з`явився, проте подав до суду заяву про розгляд справи без участі представника Радехівської міської ради Львівської області. Позовні вимоги визнає (а.с.36).

Відповідач ОСОБА_2 подав до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити без його участі. Позовні вимоги визнає в повному обсязі (а.с.28).

Із врахуванням наведеного, на підставі ч.4 ст.223 та ч.2 ст.247 ЦПК України розгляд справи проведено без участі сторін, без застосування фіксування судового засідання технічними засобами та на підставі представлених суду доказів.

У відповідності до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206-207 ЦПК України.

За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_1 , виданого повторно Оглядівською сільською радою Радехівського району Львівської області 25.07.2000 (а.с.13).

Окрім того, ІНФОРМАЦІЯ_5 помер ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_2 , виданого Оглядівською сільською радою Радехівського району Львівської області 28.11.2017 (а.с.22).

Родинні відносини позивачки зі спадкодавцем підтверджують наступні документи: копія свідоцтва про народження ОСОБА_5 , серії НОМЕР_4 від 22 липня 1988 року; копія свідоцтва про шлюб, серії НОМЕР_5 , виданого Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції 26 вересня 2014 року, відповідно до якого ОСОБА_6 та ОСОБА_5 26 вересня 2014 року зареєстрували шлюб, прізвище дружини після реєстрації шлюбу « ОСОБА_7 » (а.с.10,11).

З копії Державного акта на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ЛВ №036226, виданого 16.03.2000 року на підставі рішення IX сесії III демократичного скликання Радехівської районної ради народних депутатів від 24.12.1999 року і зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №7723, видно, що земельна ділянка загальною площею 1,6917 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Оглядівської сільської ради Радехівського району Львівської області, належала ОСОБА_3 (а.с.14-14 зворот).

Згідно плану зовнішніх меж земельної ділянки та витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-019 від 30.07.2019 та №НВ-019 від 23.07.2019, вищевказана земельна ділянка складається з двох земельних ділянок: площею 1,3409 га, кадастровий номер: :06:000:0456, та площею 0,3508 га, кадастровий номер: :08:000:0456 (а.с.14-14 зворот,15-17,18-20).

З довідки №906 від 15.11.2021, виданої виконавчим комітетом Радехівської міської ради Львівської області, встановлено, що до дня смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , в одному будинку в АДРЕСА_1 , разом з померлою проживала і була зареєстрована ОСОБА_1 дочка. Заповіт від імені померлої не посвідчувався (а.с.12).

Відповідно до витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №67346596 від 17.11.2021, констатовано, що спадкова справа після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , не заводилася та свідоцтва про право на спадщину не видавалися (а.с.32).

З листа №87/01-16 від 16 лютого 2022 року, видно, що у відповідь на звернення позивача Радехівська державна нотаріальна контора повідомляє, що видати свідоцтво про право на спадщину не земельні ділянки, надані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходяться на території Оглядівської сільської ради Радехівського району Львівської області, і належать гр. ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 немає підстав, так як Державний акт на право власності на землю, серії ІІІ-ЛВ №036226, виданий на підставі рішення IX сесії III демократичного скликання Радехівської районної Ради народних депутатів від 24.12.1999, зареєстрований 16 березня 2000 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за №7723, тобто після її смерті, а відповідно до ст.9 Цивільного кодексу УРСР, що був чинним на той час, правоздатність громадянина виникає в момент його народження і припиняється зі смертю (а.с.37).

Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними.

Нормами п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.529-531 УРСР.

Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо.

Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Згідно ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. У відповідності до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, місцезнаходження майна або його основної частини.

Згідно ч. 1 ст. 534 ЦК УРСР, кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

За змістом ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він, окрім іншого, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (ч.1 ст.549 ЦК УРСР).

Наведене дає підстави вважати, що ОСОБА_1 фактично вступила у володіння спадковим майном після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , а отже, прийняла спадщину.

Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право спадщину, у зв`язку з тим, що державний акт на право приватної власності на землю виданий після смерті спадкодавця, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на за позивачем у порядку спадкування.

У відповідності до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України).

Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо визнання права власності на спадкове майно є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення.

У зв`язку з клопотанням позивача, суд не вирішує питання розподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст.12,13,81,141,223,247,206, 258-259,263-265 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , право власності на земельну ділянку загальною площею 1,6917 га, яка складається із двох земельних ділянок: площею 1,3409 га, кадастровий номер: :06:000:0456, та площею 0,3508 га, кадастровий номер: :08:000:0456, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Радехівської міської ради Львівської області (раніше Оглядівської сільської ради Радехівського району Львівської області), в порядку спадкування, після смерті матері - ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддяСеменишин О. З.

Рішення суду виготовлене в нарадчій кімнаті 28 лютого 2022 року.