У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.03.2022 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Бедьо В.І.

за участі секретаря судових засідань Пазяк С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу за цивільним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СОВТОР» про розірвання договору, повернення транспортного засобу та стягнення орендної плати, -

В С Т А Н О В И В:

На розгляді в Ужгородському міськрайонному суді з жовтня 2021 року перебуває вищезазначений цивільний позов.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, хоч були належним чином повідомлені про дату та час розгляду справи. Представник позивача подала до суду клопотання про відкладення судового засідання у зв`язку її перебуванням в іншому місті, зокрема в м. Луцьк.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоч був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, про причину неявки суд не повідомив.

Оглянувши матеріали даної справи, суд приходить до наступного.

З прохальної частини позовної заяви вбачається, що предметом позову є дострокове розірвання договору про оренду транспортного засобу № 21052022/ОТЗ від 21.06.2021 року та зобов`язання ТзОВ «СОВТОР» повернути ОСОБА_1 напівпричіп (Рефрижератор) марки «Kogel», модель SVKT 24, шасі НОМЕР_1 , рік випуску 2004.

Разом з тим судом при детальному вивченні письмових доказів по справі та змісту позовної заяви встановив, що даний спір виник у зв`язку зі здійсненням ФОП ОСОБА_1 господарської діяльності.

Як вбачається зі змісту позовної заяви сторона позивача вважає, що даний судовий спір слід розглядати в порядку цивільного судочинства з тих підстав, що станом на дату звернення до суду ОСОБА_1 16.08.2021 року припинив підприємницьку діяльність, що підтверджується записом в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань тобто на момент звернення до суду за захистом своїх прав не є суб`єктом господарювання.

Надавши правову оцінку вказаним доводам, суд виходить із наступного.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання правил юрисдикції та підсудності.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Положення Цивільного процесуального кодексу України встановлюють, що сторонами в цивільному процесі можуть бути фізичні та юридичні особи. Схоже визначення має Господарський процесуальний кодекс, а саме, що сторонами в господарському процесі можуть бути юридичні особи, фізичні особи підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями (підприємець це юридичний статус фізичної особи).

За приписами частини другої статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних зі здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Разом з тим головним фактором визначеності є юрисдикційність справ. Тобто які справи мають право розглядати цивільні суди, а які господарські. Так, цивільні суди розглядають справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. До предметної юрисдикції господарських судів відносять розгляд справ у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності. Отже, відмінністю між цивільним і господарським судочинством є предметна юрисдикція такого спору.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З метою вирішення питання щодо підсудності даного спору, суд вважає за необхідне застосувати позицію, викладену Великою Палатою у справі № 127/23144/18.

Так у зазначеній справі колегія суддів звернула увагу на те, що Господарським процесуальним кодексом встановлено, що сторонами в судовому процесі позивачами і відповідачами можуть бути юридичні особи, фізичні особи-підприємці і фізичні особи, які не є підприємцями, а винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, не підлягають розгляду в господарських судах, чітко визначені положеннями Господарського процесуального кодексу.

Отже, господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду спорів, у яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.

Таким чином Велика Палата проаналізувавши положення законодавства погодилася, що однією з особливостей підстав припинення зобов`язань для ФОП є те, що в разі припинення суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи (виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності) її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Крім цього, набуття статусу ФОП не означає, що всі подальші правовідносини за участю цієї особи мають ознаки господарських, а спори з її участю належать до господарських, адже фізична особа продовжує діяти як учасник цивільних відносин, зокрема укладаючи правочини для забезпечення власних потреб, придбаваючи нерухоме та рухоме майно (Постанова ВП ВС №916/385/19 від 25.02.2020).

Отже, вирішення питання про юрисдикційність спору за участю фізичної особи-підприємця залежить від того, виступає чи не виступає фізична особа як сторона в спірних правовідносинах суб`єктом господарювання та чи є ці правовідносини господарськими.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово формувала позиції, відповідно до яких юрисдикція судового спору визначається за предметом спору, тобто за змістом і дійсним характером спірних правовідносин (Постанова від 6.04.2021 у справі № 910/10011/19).

Отже, згідно з судовою практикою та положеннями процесуальних кодексів України, головним критерієм при обранні судової установи задля захисту своїх прав із ліквідованим і не ліквідованим на момент подання позову фізичною особою-підприємцем є правильне встановлення правовідносин із цим ФОП. Якщо ці спори пов`язані з підприємницькою діяльністю, що здійснюється або раніше здійснювалася фізичною особою-підприємцем, то вирішення цих спорів належить до господарського судочинства.

Узагальнюючи все вищезазначене, суд приходить до висновку, що за змістом спірних правовідносин, суб`єктним складом сторін спору, законодавством, що застосовується до цих правовідносин, цей спір є господарським.

Згідно п. 1 ч. 1ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає за необхідне закрити провадження у справі, оскільки така не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, натомість підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Також суд констатує, що в рамках даної справи судом за заявою представника позивача ОСОБА_2 ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 08.10.2021 року було вжито заходи забезпечення позову шляхом заборони Товариству з обмеженою відповідальністю «СОВТОР» користуватися напівпричепом (рефрижератор) марки KOGEL, модель SVKT 24, шасі НОМЕР_1 , рік випуску 2004 на території України та за її межами.

Відповідно до вимог ч.ч. 9, 10 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Керуючись ст. 49, 255, 256 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СОВТОР» про розірвання договору, повернення транспортного засобу та стягнення орендної плати.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті у даній справі ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 08.10.2021 року про заборону Товариству з обмеженою відповідальністю «СОВТОР» користуватися напівпричепом (рефрижератор) марки KOGEL, модель SVKT 24, шасі НОМЕР_1 , рік випуску 2004 на території України та за її межами.

Апеляційну скаргу на ухвалу суду можна подати протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду В.І. Бедьо