Справа № 161/9633/21 Головуючий у 1 інстанції: Рудська С. М.
Провадження № 22-ц/802/273/22 Категорія: 66 Доповідач: Данилюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Данилюк В. А.,

суддів Киці С. І., Шевчук Л. Я.,

секретаря Кіт А. Д.,

з участю:

представника позивача Шостака М. Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Волинського національного університету імені Лесі Українки, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права користування житловим приміщенням та реєстрацію місця проживання за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 листопада 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

27 травня 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Волинського національного університету імені Лесі Українки (далі - відповідач, ВНУ ім. Лесі Українки), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (далі - треті особи), про визнання права користування житловим приміщенням та реєстрацію місця проживання. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у 1989 року на підставі ордеру про вселення позивач, його батьки (треті особи) та сестра були вселені у сімейну секцію гуртожитку АДРЕСА_1 . Позивач вказує, що 15 червня 2014 року знявся з реєстрації місця проживання у цьому житловому приміщенні, оскільки виконував бойові завдання в зоні бойових дій на Сході України, але він не втратив інтересу до житла та вважає, що має право повторно вселитися у ньому та зареєструватися. На неодноразові звернення до відповідача з цього приводу йому було відмовлено у цьому. Посилаючись на порушення своїх житлових прав, позивач просить визнати за ним право користування житловим приміщення та реєстрацію місця проживання у гуртожитку АДРЕСА_1 .

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 листопада 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Волинського національного університету імені Лесі Українки, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання права користування житловим приміщенням та реєстрацію місця проживання відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, вважає, що рішення підлягає скасуванню з ухваленням постанови про задоволення позову в повному обсязі заявлених вимог, у зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального права внаслідок не парильного тлумачення закону та не застосування закону, який підлягав застосуванню.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Судом та матеріалами справи встановлено, що 25 серпня 1989 року позивач, треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (батьки позивача), ОСОБА_4 (сестра позивача) та ОСОБА_5 (померла) отримали від Луцького педагогічного інституту, правонаступником якого є відповідач ВНУ ім. Лесі Українки, ордер на вселення у житлове приміщення в гуртожитку АДРЕСА_1 (а.с.9).

Позивач вказує, що добровільно 15 червня 2014 року знявся з реєстрації місця проживання у цьому житловому приміщенні.

Статтями 127-129 ЖК Української РСР визначено, що для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Для тимчасового проживання осіб, які відбували покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк і потребують поліпшення житлових умов або жила площа яких тимчасово заселена чи яким повернути колишнє жиле приміщення немає можливості, а також осіб, які потребують медичної допомоги у зв`язку із захворюванням на туберкульоз, використовуються спеціальні гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки.

Жилі будинки реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів.

Порядок надання жилої площі в гуртожитках визначається цим Кодексом та іншими актами законодавства України.

Жила площа в гуртожитку надається одиноким громадянам і сім`ям, які мають право проживати у гуртожитках, за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації або органу місцевого самоврядування, у власності чи управлінні яких перебуває гуртожиток.

Жила площа у спеціальних гуртожитках для тимчасового проживання осіб, які відбували покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк і потребують поліпшення житлових умов або жила площа яких тимчасово заселена чи яким повернути колишнє жиле приміщення немає можливості, а також осіб, які потребують медичної допомоги у зв`язку із захворюванням на туберкульоз, надається в порядку, що визначається відповідними органами місцевого самоврядування.

На підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації, орган місцевого самоврядування видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу в гуртожитку.

З вищенаведених положень житлового законодавства слідує, що єдиною правовою підставою для вселення та реєстрацію місця проживання у гуртожитку є спеціальний ордер, який видається адміністрацією підприємства, установи, організації, або органом місцевого самоврядування .

Факт вселення у спірне приміщення на підставі ордеру і ст.ст. 127-129 ЖК УРСР не заперечується позивачем.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що спірні відносини трансформувалися у відносини безстрокового житлового найму. При цьому ОСОБА_1 не навів жодної норми права, яка вказувала б, що гуртожитки, які використовуються і для сімейного заселення, вважаються житловим фондом і останні використовуються на підставі відносин найму.

Стаття 65 та глава 2 ЖК УРСР регулюють питання користування жилими приміщеннями в будинках державного та громадського житлового фонду, що виникають на підставі договору найму жилого приміщення.

Встановлено, що батько позивача ОСОБА_2 був вселений в гуртожиток в порядку глави 4 ЖК УРСР (ст. 127-129), як працівник Луцького педінституту на час роботи останнього, а тому застосування ст. 65 ЖК УРСР до спірних правовідносин є безпідставним, про що правильно зазначено у рішенні Луцького міськрайонного суду Волинської області.

Матеріалами справи підтверджується та обставина, що 15.06.2014 року позивач залишив добровільно місце проживання у кімнаті АДРЕСА_1 , а 08.10.2015 року за власним бажанням та на свій розсуд відповідно знявся з реєстраційного обліку за цією адресою (а.с. 34).

Подальшу реєстрацію місця проживання позивач провів за адресою: АДРЕСА_3 , що є відмінною від місця несення служби в АТО. За вказаною адресою апелянт був зареєстрований до 10.02.2021 року, до дати, що передувала зверненню до суду із вищевказаним позовом. Позивачем визнається той факт, що за даною адресою він володіє житлом на праві приватної власності.

Частини 1, 3 статті 12 ЦК України наголошують на тому, що особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Особа може відмовитися від свого майнового права. Відмова від права власності на транспортні засоби, тварин, нерухомі речі здійснюється у порядку, встановленому актами цивільного законодавства.

Позивач ОСОБА_1 скористався своїм правом на відмову від права користування жилою площею у гуртожитку № 6, що перебуває на балансі ВНУ ім. Лесі Українки, і це жодним чином не пов`язано із несенням служби в АТО, а тому підстави для його вселення відсутні.

Матеріалами справи підтверджується факт проведення оплати комунальних послуг ОСОБА_1 за адресою місця проживання його батьків виключно у період із вересня 2020 року по травень 2021 року. Саме у період виникнення спору між сторонами у справі щодо вселення позивача у спірне приміщення, а не з 2019 року. При цьому дана обставина не впливає на право проживання позивача у гуртожитку, оскільки факт оплати комунальних послуг ОСОБА_1 не є підставою набуття права користування спірним приміщенням, а може свідчити про те, що він в добровільному порядку допомагає своїм батькам з оплатою комунальних послуг.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність, оскільки були предметом розгляду і повно, і всебічно досліджено судом першої інстанції.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись статтями 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 листопада 2021 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 березня 2022 року.

Головуючий

Судді :