ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2022 року

м. Черкаси

справа № 700/740/17

провадження № 22-ц/821/308/22

категорія 302090000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Бородійчука В.Г.

суддів: Василенко Л.І., Карпенко О.В.

секретаря: Винник І.М.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Сільськогосподарське приватне підприємство «Біле Озеро»

представник відповідача адвокат Якименко Олександр Володимирович,

третя особа: Головне управління Держгеокадастру в Черкаській області,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Сільськогосподарського приватного підприємства «Біле Озеро» на рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 08 жовтня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Сільськогосподарського приватного підприємства «Біле Озеро», третя особа: Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області, про визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки та скасування державної реєстрації, -

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до СПП «Біле Озеро», третя особа: Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області про визнання недійсної додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку виданого 15 січня 2005 року Лисянською районною державною адміністрацією Черкаської області на підставі рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 05 листопада 2002 року їй належить на праві приватної власності земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,69 га, розташована на території Виноградської сільської ради Лисянського району Черкаської області.

Вищевказану земельну ділянку ОСОБА_1 , згідно договору оренди землі б/н, укладеного 01.01.2011 року та зареєстрованого 13.03.2012 року, передала в оренду строком на п`ять років СПП «Біле Озеро».

ОСОБА_1 , у серпні 2017 року звернулася до СПП «Біле Озеро» про припинення договору оренди, та дізналася, що існує додаткова угода до договору оренди землі від 01.07.2016 року, укладена між ОСОБА_1 та СПП «Біле Озеро» 01.07.2016 року.

Згідно, вищевказаної додаткової угоди термін дії договору продовжено на дванадцять років.

Позивач вказує, що додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки не підписувала та про її існування було не відомо.

З огляду на вищевикладене, позивач просила визнати недійсною додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки без номеру, укладеного на підставі державного акту на право приватної власності на землю від 15.01.2005 року між ОСОБА_1 та СПП «Біле Озеро» та зобов`язати СПП «Біле Озеро» повернути ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2,69 га, яка належить їй на праві приватної власності.

25 січня 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про уточнення позовних вимог та остаточно просила суд:

визнати недійсною додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки без номеру, укладеного на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ЧР № 09000009 від 15 січня 2005 року між ОСОБА_1 та СПП «Біле Озеро»;

зобов`язати СПП «Біле Озеро» повернути ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2,69 га, яка належить їй на праві приватної власності відповідно до державного акту серії ЯР №9000009;

зобов`язати державного реєстратора скасувати державну реєстрацію та стягнути понесені позивачем судові витрати із СПП «Біле Озеро».

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Лисянського районного суду Черкаської області від 08 жовтня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Зобов`язано державного реєстратора скасувати державну реєстрацію додаткової угоди від 01.07.2016 року б/н до договору оренди землі від 01.01.2011 року, укладеної між ОСОБА_1 та СПП «Біле Озеро».

В решті заявлених вимог відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду мотивовано тим, що під час розгляду справи позивачем було доведену ту обставину, що під час укладення додаткової угоди до договору оренди землі не дотримано вимог частини 2-3 ст. 203 ЦК України. Зокрема, згідно висновку експертів Черкаського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз № 1/1336 від 21 серпня 2020 року за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи рукописний текст в додатковій угоді до договору оренди землі від 31 грудня 2015 року та підпис в графі «Орендодавець» у додатковій угоді до договору оренди землі від 01 січня 2011 року виконаний не ОСОБА_1 .

Враховуючи вище встановлені обставини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог лише в частині скасування державної реєстрації договору оренди.

Суд вказав, що реєстрація права оренди СПП «Біле Озеро» на дану земельну ділянку не відповідає вимогам закону, оскільки додаткову угоду до договору оренди ОСОБА_1 фактично не підписувала, а тому цей правочин є неукладеним.

При цьому, обраний позивачем спосіб захисту шляхом скасування державної реєстрації є ефективним, а задоволення позову в цій частині забезпечить реальне відновлення порушеного права.

На підставі викладеного, обґрунтованими є доводи позовної заяви про наявність правових підстав для скасування державної реєстрації договору оренди (запису про проведену державну реєстрацію), проведеної ДП «Центр державного земельного кадастру» щодо спірної земельної ділянки.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

СПП «Біле Озеро» оскаржило вказане рішення до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі СПП «Біле Озеро» просить рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 08 жовтня 2020 року в частині вирішення позовної вимоги ОСОБА_1 до СПП «Біле Озеро» про визнання недійсним додаткової угоди від 01.07.2016 до договору оренди землі б/н від 01.01.2011 змінити, виклавши його мотивувальну частину в указаній частині в іншій редакції.

Також рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 08 жовтня 2020 року в частині вирішення позовної вимоги про скасування державної реєстрації додаткової угоди скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні вимог.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга СПП «Біле Озеро» мотивована тим, що рішення суду ґрунтується в основному лише на підставі проведеної експертизи. Вважають висновок експертів неповним і свої доводи фактично зводять до порушення експертами науково-методичних рекомендацій щодо проведення експертизи. Вважають, що під час проведення експертизи експертам потрібно було витребувати додаткові матеріали, чого зроблено не було. Експертне дослідження було проведено лише щодо одного примірника додаткової угоди позивача, в той же час таких примірників є три. В інших двох примірниках експертне дослідження не проводилося, а отже експертиза є неповною.

Також скаржник вказує, що з 01.01.2013 року державна реєстрація договорів оренди землі не здійснюється. Замість цього проводиться державна реєстрація права оренди земельних ділянок у Державному реєстрі речових прав.

Оскільки додаткова угода до договору оренду землі, яка є предметом вказаного спору, укладена між ОСОБА_1 та СПП «Біле Озеро» 01 липня 2016 року, відповідно її державна реєстрація в Державному реєстрі земель не проводилася, а здійснено саме реєстрацію права оренди землі за СПП «Біле Озеро» в Державному реєстрі речових прав та їх обтяжень приватним нотаріусом Шелудько В.П.

Таким чином, рішення суду в частині зобов`язання державного реєстратора скасувати державну реєстрацію додаткової угоди від 01.07.2016 б/н до договору оренди землі від 01.01.2011 укладеної між ОСОБА_1 та СПП «Біле Озеро» не відповідає вимогам чинного законодавства.

Відзив на апеляційну скаргу

18 грудня 2020 року на адресу Черкаського апеляційного суду від представника ОСОБА_1 адвоката Бабенка Р.В. надійшов відзив на апеляційну скаргу СПП «Біле Озеро», в якому зазначено, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, а оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, у зв`язку із чим представник позивачки просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу СПП «Біле Озеро» - залишити без задоволення.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Черкаського апеляційного суду 07 грудня 2020 року відкрито апеляційне провадження у даній справі.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 30 грудня 2020 року розгляд справи призначено на 21 січня 2021 року.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 29 січня 2020 року провадження у справі зупинено до набрання законної сили рішення Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги СПП «Біле Озеро» у справі № 700/722/17.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 05 грудня 2022 року поновлено провадження у справі та її розгляд призначено на 21 грудня 2022 року на 10 год. 00 хв.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в адміністративних межах Виноградської сільської ради Лисянського району Черкаської області, площею 2,69 га.

Згідно договору оренди землі від 01.01.2011 року ОСОБА_1 уклала договір оренди земельної ділянки площею 2,69 га, відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЧР № 9000009 виданого 15.01.2005 року з СПП «Біле Озеро», строком на 5 років.

ОСОБА_1 , у серпні 2017 року звернулася до СПП «Біле Озеро» про припинення договору оренди, та дізналася що існує додаткова угода до договору оренди землі від 01.07.2016 року, укладена між ОСОБА_1 та СПП «Біле Озеро» 01.07.2016 року.

Згідно, вищевказаної додаткової угоди термін дії договору продовжено на дванадцять років.

Однак ОСОБА_1 стверджує, що додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки не підписувала та про її існування їй відомо не було.

Із висновку Черкаського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 21.08.2020 року №1/1336 вбачається, що підписи від імені ОСОБА_1 в графах «орендодавець» в лівих нижніх кутах кожної сторінки додаткової угоди від 01.07.2016 року б/н д договору оренди землі від 01.01.2011 року між ОСОБА_1 та СПП «Біле Озеро» виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Таким чином, позивач у даній цивільній справі не підписувала вказану вище додаткову угоду від 01.07.2016 року до договору оренди землі від 01.01.2011 року, підпис був виконаний іншою особою.

Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 93 ЗК України право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Разом з тим визначення, процедура укладення, вимоги та припинення договору оренди землі урегульовано у спеціальному законі, яким є Закон України «Про оренду землі».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідне орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Статтею 6 Закону України «Про оренду землі» визначено, що орендарі набувають право оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених ЗК України, ЦК України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Предметом спору у даній справі є визнання недійсною додаткової угоди від 01 липня 2016 року до договору оренди землі від 01 січня 2011 року, укладеного між ОСОБА_1 та СПП «Біле Озеро».

За змістом частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно п. 7 Пленуму Верховного Суду України у п. 25 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9, який детально регламентує порядок визнання правочинів недійсним, правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, а саме з висновку експерта Черкаського науково-дослідного інституту судових експертиз від 21 серпня 2018 року № 1/1336 за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи, підписи від імені ОСОБА_1 в графах «орендодавець» в лівих нижніх кутах кожної сторінки додаткової угоди від 01.07.2016 року б/н д договору оренди землі від 01.01.2011 року між ОСОБА_1 та СПП «Біле Озеро» виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою (а.с. 121-128, Т.1).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 жовтня 2022 року у справі № 227/3760/19-ц (провадження № 14-79цс21) вказала, що підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми правочину, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Відсутність на письмовому тексті правочину (паперовому носії) підпису його учасника чи належно уповноваженої ним особи означає, що правочин у письмовій формі не вчинений.

Наявність же сама по собі на письмовому тексті правочину підпису, вчиненого замість учасника правочину іншою особою (фактично невстановленою особою, не уповноваженою учасником), не може підміняти належну фіксацію волевиявлення самого учасника правочину та створювати для нього права та обов`язки поза таким волевиявленням.

Відсутність вольової дії учасника правочину щодо вчинення правочину (відсутність доказів такого волевиявлення за умови заперечення учасника правочину) не можна ототожнювати з випадком, коли волевиявлення учасника правочину існувало, але не відповідало ознакам, наведеним у частині третій статті 203 ЦК України: волевиявлення не було вільним чи не відповідало його внутрішній волі.

Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання правочину недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил статей 229-233 ЦК України про правочини, вчинені з дефектом волі - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.

Таким чином, як у частині першій статті 215 ЦК України, так і в статтях 229-233 ЦК України йдеться про недійсність вчинених правочинів у випадках, коли існує волевиявлення учасника правочину, зафіксоване в належній формі (що підтверджується, зокрема, шляхом вчинення ним підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає волі цього учасника правочину. Тож внаслідок правочину учасники набувають права і обов`язки, що натомість не спричиняють для них правових наслідків.

У тому випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, то правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою взагалі не набуті, а правовідносини за ним не виникли.

Велика Палата Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року в справі № 227/3760/19-ц (провадження № 14-79цс21) зазначила, що суду необхідно встановити не просто факт використання спірного майна орендарем, а й те, чи сплачував орендар за таке використання орендодавцю та його правонаступникам і чи приймали вони таку оплату.

У разі якщо договір виконувався обома сторонами (зокрема, орендар користувався майном і сплачував за нього, а орендодавець приймав платежі), то кваліфікація договору як неукладеного виключається, такий договір оренди вважається укладеним та може бути оспорюваним (за відсутності законодавчих застережень про інше).

Висловлене вище про можливість визначити фактичне укладення правочину у спосіб його виконання (за відсутності законодавчих застережень про інше) не суперечить викладеному в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) правовому висновку про те, що правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Апеляційний суд констатує, що за встановленими у справі обставинами, оскаржувана додаткова угода (датована 1 липня 2016 року) до договору оренди землі від 01 січня 2011 року підписана не ОСОБА_1 , відповідно, волевиявлення щодо правочину в останньої не було, змін до істотних умов цього договору вона не погоджувала.

У матеріалах справи відсутні дані, які б вказували на те, що особа, яка підписала оспорюваний правочин від імені ОСОБА_1 , була її представником або виконала підпис з відома позивачки.

Таким чином, доводи позивачки ОСОБА_1 про відсутність у неї волевиявлення на укладення додаткової угоди від 01 липня 2016 року до договору оренди землі від 01 січня 2011 року з СПП «Біле Озеро» знайшли своє об`єктивне підтвердження.

Також встановлено, що відповідач фактично користується земельною ділянкою. Разом з тим, відомостей про отримання орендодавцем орендної плати після вчинення додаткової угоди немає. Тому немає підстав вважати додаткову угоду до договору оренди укладеною.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні вимоги про визнання недійсною додаткової угоди внаслідок її не підписання орендодавцем, факт чого підтверджено висновком судової почеркознавчої експертизи, прийшов до висновку, з яким погоджується і колегія суддів, що вона не є укладеною, а тому вказана заявлена вимога не може бути задоволена у зв`язку з обранням ОСОБА_1 неефективного способу захисту порушеного права.

Що стосується вимоги позивача ОСОБА_1 про повернення земельної ділянки відповідачем, колегія суддів зазначає, що зайняття земельної ділянки фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не пов`язане із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. У цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельної ділянки, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном, зокрема шляхом заявлення вимог про повернення такої ділянки.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 700/722/17 (провадження № 61-11899св20) під час розгляду касаційної скарги СПП «Біле Озеро» в аналогічній справі.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про зобов`язання відповідача повернути позивачеві земельну ділянку.

Також колегія суддів не погоджується із висновком суду про скасування державної реєстрації додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки від 01 січня 2011 року, укладеної 01 липня 2016 року між ОСОБА_1 та СПП «Біле Озеро» з огляду на наступне.

Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно вимог до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

У відповідності до приписів п.п. 1 та 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації та рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Ст. 31-1 вказаного закону визначає порядок вчинення реєстраційних дій на підставі рішення суду, яке передбачає набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно.

Отже, зі змісту вищезазначених положень закону вбачається, що записи до державного реєстру вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень. Записи скасовуються, якщо підстави, за яких вони були внесені, - відпали за результатами розгляду справи судом.

Враховуючи, що суд першої інстанції дійшов висновку про те, що оскаржувану додаткову угоду до договору оренди землі слід вважати неукладеною, то рішення суду в даному випадку є самостійною підставою для скасування запису про державну реєстрацію такої додаткової угоди та при отриманні державним реєстратором рішення суду, що набрало законної сили, він зобов`язаний скасувати відповідний запис про державну реєстрацію прав.

Вимога про скасування рішення про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки може бути підставою для звернення з окремим позовом лише у разі відмови реєстраційної служби внести зміни про скасування державної реєстрації прав.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що наразі дана вимога є передчасною, а тому рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в її задоволенні.

В апеляційній скарзі СПП «Біле Озеро» ставить фактично під сумнів висновок експертизи з підстав неповного проведення дослідження та неправильного оформлення самого висновку експертизи, як того вимагає Інструкція про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, яка затверджена Наказом Міністерства юстиції України 08 жовтня 1998 року № 53/5.

Перевіряючи такі доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до наступного висновку.

Відповідно до статті 1 ЗУ «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення.

Суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Статтею 71 ЗУ «Про судову експертизу» визначено, що підставою проведення судової експертизи є відповідне судове рішення або договір з експертом чи експертною установою - якщо експертиза проводиться на замовлення інших осіб.

Ч. 1 ст. 103 ЦПК України закріплює підстави для призначення експертизи саме судом. Тобто, коли для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо, - носіями таких спеціальних знань для надання висновку з досліджуваних питань, згідно ст. 10 ЗУ «Про судову експертизу» та ч. 1 ст. 73 ЦПК України, є експерти. Суб`єктивні підстави залежать від сторін (сторони) у спорі, якими (якою) не були надані відповідні висновки експертів із цих самих питань.

Питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом. Визначення способу проведення експертизи (вибір певних методик, методів дослідження) належить до компетенції експерта.

Оспорення методики проведення експертизи, а саме неповний вибір методів дослідження, на що вказується в апеляційній скарзі (неповне дослідження) є необґрунтованим, оскільки як вбачається з описової частини висновку експерта, останній для вирішення питань, поставлених перед судовим експертом надсилав до суду клопотання для уточнення питань, поставлених в експертизі та надання додаткових матеріалів, які були розглянуті судом та задоволені.

Крім того, при проведенні експертизи судовим експертом зазначено, які саме методики він використовував для її проведення та які матеріали, в тому числі і оригінали були використанні для такого дослідження.

Учасники справи мають право запропонувати суду питання, роз`яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта.

Питання, які ставляться експерту, і його висновок щодо них не можуть виходити за межі спеціальних знань експерта.

Всі питання були сформульовані в ухвалі суду, потім уточнені в установленому порядку за клопотанням експерта.

Оскільки для правильно встановлення всіх обставин по даній справі дійсно були необхідні спеціальні знання, тому суд правильно застосував норми процесуального законодавства, які регулюють питання призначення експертизи, а експерт діяв у відповідності до встановлених методик проведення експертизи і його висновок не підлягає сумніву, як такий, що зроблений з неповним дослідженням матеріалів.

Крім того, СПП «Біле Озеро» в обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначило, що висновок суду зроблений лише на підставі експертизи. Такі доводи апеляційної скарги є безпідставними, оскільки сама позовна заява, як і уточнення позовних вимог стосувалася порушенням прав позивача саме не підписанням додаткової угоди, якою збільшено строк договору оренди.

Позивач однією з підстав порушення його прав вказав на відсутність його волевиявлення під час підписання додаткової угоди та зазначив, що підписи зроблені не ним, про що заявив клопотання щодо проведення експертизи щоб підтвердити свої доводи.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції досліджуючи докази надані сторонами, врахував висновок експерта як один із доказів та перевіривши його в сукупності з іншими, дійшов висновку про доведеність вимог ОСОБА_1 щодо відсутності його волевиявлення на підписання додаткової угоди.

Ще одним з доводів апеляційної скарги стало посилання СПП «Біле Озеро» на порушення судом вимог ч. 5 ст. 128 ЦПК України, а саме обов`язок повідомлення сторін по справі про дату, час і місце судового засідання не пізніше ніж за 5 днів. СПП «Біле Озеро» зазначило, що здійснювати виклик в судове засідання через оголошення на веб-сайті судової влади України, є порушенням вимог ЦПК України.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, спір розглядався з 2017 року, представник СПП «Біле Озеро» надавав відзив на позовну заяву, клопотання про витребування доказів, знайомився з висновком експерта та надавав клопотання про повернення висновку експерта на доопрацювання і ряд інших матеріалів, що були надані СПП «Біле Озеро» під час розгляду справи.

Позиція СПП «Біле Озеро» була висвітлена в наданих суду доказах, посилання СПП в апеляційній скарзі на ту обставину, що їхній представник був позбавлений можливості приготуватися до справи не підтверджена матеріалами справи і не може бути в даному випадку визнана як підстава для скасування рішення суду, оскільки судом були дотримані вимоги ЦПК України щодо принципу рівності сторін та забезпечення права на справедливий суд.

У відповідності до вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Встановлені у справі обставини та доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку, що рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 08 жовтня 2020 року у частині задоволення позовної вимоги про скасування державної реєстрації належить скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовної вимоги, та в частині відмови у поверненні земельної ділянки скасувати і постановите нове, яким зобов`язати повернути ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2,6902 га. В іншій частині рішення суду - залишити без змін.

Відповідно до вимог ч.13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з частковим задоволенням апеляційної скарги, із ОСОБА_1 на користь СПП «Біле Озеро» підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1057,20 грн.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Сільськогосподарського приватного підприємства «Біле Озеро» - задовольнити частково.

Рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 08 жовтня 2020 року скасувати в частині позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання СПП «Біле Озеро» повернути ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2,6902 га, яка належить їй на праві приватної власності відповідно до державного акта ЧР № 000009 та скасуванні державної реєстрації додаткової угоди від 01.07.2016 року № б/н до договору оренди землі від 01.01.2011 року укладеної між ОСОБА_1 та СПП «Біле Озеро».

Постановити в цій частині нове рішення, яким

зобов`язати Сільськогосподарське приватне підприємство «Біле Озеро» повернути ОСОБА_1 земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,69 га, розташованої на території Виноградської сільської ради Лисянського району Черкаської області, кадастровий номер :02:001:0731.

у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 до Сільськогосподарського приватного підприємства «Біле Озеро» про зобов`язання державного реєстратора скасувати державну реєстрацію додаткової угоди від 01.07.2016 року № б/н до договору оренди землі від 01.01.2011 року укладеної між ОСОБА_1 та СПП «Біле Озеро» - відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Сільськогосподарського приватного підприємства «Біле Озеро» судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 1057,20 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 грудня 2022 року.

Головуючий В.Г. Бородійчук

Судді О.В. Карпенко

Л.В. Василенко