Справа № 127/2567/22
Провадження № 22-ц/801/1103/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гуменюк К.П.
Доповідач:Денишенко Т. О.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2022 рокуСправа № 127/2567/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Денишенко Т. О.,

суддів Голоти Л. О., Рибчинського В. П.,

за участі секретаря судового засідання Кобенди Ю. О., особи, яка подала апеля-ційну скаргу, позивача ОСОБА_1 , розглявши за правилами, встановле-ними для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, у від-критому судовому засіданні в м. Вінниці, в залі судових засідань апеляційного суду цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2

про захист честі, гідності, ділової репутації,

за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рі-шення Вінницького міського суду Вінницької області від 12 травня 2022 року, ухвалене без повідомлення ( виклику ) сторін у приміщенні суду в м. Вінниці за головування судді Гуменюка К. П.,

В С Т А Н О В И В:

28 січня 2022 року ОСОБА_1 звернувся у Вінницький міський суд Вінницької області з позовом до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації, обгрунтовуючи його наступними обставинами. Відповідачка поши-рює про позивача неправдиву, недостовірну інформацію, розклеюючи оголо-шення з його зображенням та написом «шахрай», звернулася у правоохоронні органи із заявою про вчинення ОСОБА_1 кримінальних правопору-шень, передбачених стаття-ми 185, 189, 190 КК України. У зв`язку з викладе-ним позивач просив суд визнати поширювану ОСОБА_2 інформацію недосто-вірною, такою, що посягає на його честь, гідність, ділову репутацію; зобов`я-зати ОСОБА_2 не пізніше десяти днів з дня набрання рішенням суду законної сили спростувати поширювану інформацію відносно ОСОБА_1 як таку, що не відповідає дійсності, порочить його честь, гідність, шляхом розклеюван-ня оголошень та звернення до правоохоронних органів у той же самий спосіб.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12 травня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим 12 травня 2022 року рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржує його в апеляційному порядку, просить дане рішення скасувати, направити справу на новий розгляд у спрощеному позов-ному провадженні з викликом сторін до суду першої інстанції. Скаржник вва-жає судове рішення незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Виклавши у скарзі її обгрунтування, що є ідентичним по тексту позовній заяві, позивач зазначає про порушення судом першої інс-танції норм процесуального права, які полягають у тому, що суд не надіслав йо-му копію ухвали про відкриття провадження у справі, через що він був позбав-лений права подати клопотання про особисту участь у розгляді справи. Непра-вильне застосування судом норм матеріального права, яке регулює усі питання щодо захисту честі, гідності людини, визнання поширеної інформації недосто-вірною призвело до ухвалення рішення, яке підлягає скасуванню. На думку ОСОБА_1 оскаржуване ним рішення не відповідає критерію обгрунто-ваності.

Відповідачка ОСОБА_2 не скористалася правом подати відзив на апеля-ційну скаргу, у судове засідання вона не з`явилася, хоча про її виклик до суду розміщене відповідне оголошення на сайті судової влади, оскільки судові по-вістки вона не отримує. Відповідно до норм статті 372 ЦПК України колегія суддів апеляційного суду, ураховуючи незаперечення ОСОБА_1 , ухва-лила розглянути справу у порядку апеляційного провадження у відсутності відповідачки.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення по апеляційній скарзі ОСОБА_1 як особи, яка подала скаргу, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні в ній докази в їх сукупності, перевіривши законність, обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що подана позивачем апеляційна скарга задоволенню не підлягає, оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним, обгрунтованим та підлягає залишенню без змін.

Згідно норм статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриман-ням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підста-ві повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на під-ставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослі-джені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимо-гам.

Судом встановлено, що звернувшись 28 січня 2022 року в суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 посилався на поширення відповідачкою не-правдивої, недостовірної інформації шляхом розклеювання оголошень з його зображенням та написом «шахрай», а також шляхом звернення до правоохорон-них органів із заявою про вчинення ним кримінальних правопорушень, перед-бачених статтями 185, 189 і 190 КК України. До позовної заяви ОСОБА_1 були додані по одній копії позовної заяви, його паспорту, ідентифікаційного номера, квитанції про сплату судового збору.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції зазначив, що належних, допустимих доказів на підтвердження вказаних у позовній заяві обставин, позивачем не надано.

Відповідно до частини четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За обставин, що мають місце, суд дійшов висновку, що по-зивачем не доведено заявлених у суд вимог, тому у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації від-мовив.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вони є правильними, об`єктивними, такими, що справді узгоджуються з матеріалами справи.

Оскаржуючи рішення суду від 12 травня 2022 року, позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які поляга-ють у тому, що суд не надіслав йому копію ухвали про відкриття провадження у справі, через що він був позбавлений права подати клопотання про особисту участь у розгляді справи, на неправильне застосування судом норм матеріаль-ного права, яке регулює усі питання щодо захисту честі, гідності людини, визнання поширеної інформації недостовірною. ОСОБА_1 вважає оскар-жуване рішення таким, що не відповідає критерію обгрунтованості

Колегія суддів апеляційного суду визнає доводи скаржника необгрунтова-ними. Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статей 263 - 265 ЦПК України. Щодо ненадіслання позивачу копії ухвали суду про відкриття про-вадження у справі, то колегія суддів убачає доцільним зауважити, що ОСОБА_4 мав можливість ще у позовній заяві заявити про своє бажання брати участь у справі, розглядати останню з викликом сторін, одна з незрозумілих причин таке клопотання ним на момент звернення до суду не заявлене.

Виконуючи приписи статей 19, 187, 274 ЦПК України суд першої інстанції ухвалою від 15 лютого 2022 року відкрив провадження у справі, ухвалив її роз-гляд здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без пові-домлення (виклику сторін), ураховуючи вимоги позовної заяви.

ОСОБА_1 не скористався можливістю отримати інформацію щодо процесуального руху порушеної за його ініціативи справи завдяки мережі Ін-тернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади Украї-ни за посиланням http://vnm.vn.court.gov.ua/sud0232/.

Україна як Висока Договірна Сторона Конвенції Ради Європи про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року гарантує кожному, хто пере-буває під її юрисдикцією, право на справедливий суд, закріплене у статті 6 Конвенції.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» націо-нальні суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав люди-ни і основоположних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини згідно зі сталою власною практикою не-одноразово наголошує, що особа, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов-язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неу-хильно виконувати процесуальні обов`язки.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної осо-би, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснено, що від-повідно до статті 40 Конституції України ( Закон України 254к/96-ВР ) усі ма-ють право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів, посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа зверта-ється до зазначених органів із заявою, у якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте у ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позо-ву, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції України, а не поширення недосто-вірної інформації. У випадку звернення особи із заявою до правоохоронних органів судам слід враховувати висновки, викладені у Рішенні Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року N 8-рп/2003 (v008p710-03) ( справа про поширення відомостей ).

Разом з тим наявність у такому зверненні завідомо неправдивих відомос-тей, а також у разі встановлення, що для звернення особи до вказаних органів не було жодних підстав і було викликано не наміром виконати свій громадсь-кий обов`язок або захистити свої права, свободи чи законні інтереси, тягне відповідальність, передбачену законодавством України.

У порядку цивільного чи господарського судочинства не можуть розгляда-тися позови про спростування інформації, яка міститься, зокрема, у вироках та інших судових рішеннях, а також у постановах органів досудового слідства, висновках судових експертиз, рішеннях органів влади, місцевого самовря-дування та інших відповідних органів, атестаційних комісій, рішеннях про на-кладення на особу дисциплінарного стягнення, для яких законом установлений інший порядок оскарження.

Отже звернення ОСОБА_2 із заявою до правоохоронного органу сто-совно вчинення позивачем кримінально караних дій не може розглядатися як поширення неправдивої, недостовірної інформації.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експер-тів, показаннями свідків.

Частина перша статті 77 ЦПК України передбачає, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до норм статей 78 - 81 ЦПК України доведення має підтвер-джуватися допустимими, достовірними та достатніми доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази пода-ються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може грунтува-тися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесу-альних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров про-ти України» ( остаточне рішення від 17 червня 2011 року ) суд при оцінці дока-зів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке дове-дення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

Отже ухвалюючи 12 травня 2022 року оскаржуване ОСОБА_1 рі-шення, суд першої інстанції дотримувався вимог цивільного процесуального за-конодавства стосовно змагальності та диспозитивності цивільного судочин-ства.

Статтями 12, 13 ЦПК України визначено, що кожна сторона несе ризик на-стання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповід-но до цього Кодексу, у межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Доводи апеляційної скарги позивача апеляційний суд не може визнати такими, що заслуговують на увагу.

Відповідно до норм статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції пе-реглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та ( або ) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єк-тивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встанов-лено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Статтею 374 ЦПК України визначені повноваження суду апеляційної інстанції, згідно з якими клопотання особи, яка подала апеляційну скаргу, про направлення справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції для проведення нового судового розгляду протирічить компетенції апеляційного суду, який зобов`язаний виконувати вказану норму цивільного процесуального Закону.

На виконання приписів статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача, у разі відмови у позові - на позивача. Як наслідок, у цій справі судові витрати по сплаті судового збору залишаються за позивачем.

Оскільки колегія суддів апеляційного суду не знаходить підстав для вис-новку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріально-го права, порушення норм процесуального права, які призвели або могли при-звести до неправильного вирішення справи, визнає оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, належно умотивованим, то апеляційну скаргу позивача належить залишити без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції зали-шає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матері-ального та процесуального права.

Керуючись нормами статей 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без за-доволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12 травня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, од-нак вона може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 21 липня 2022 року.

Суддя-доповідач Т. О. Денишенко

Судді Л. О. Голота

В. П. Рибчинський