Справа № 344/2993/20
Провадження № 22-ц/4808/16/22
Головуючий у 1 інстанції Пастернак І. А.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.

суддів: Бойчука І.В., Пнівчук О.В.

за участю секретаря Максимів Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду, ухвалене суддею Пастернак І.А. 15 квітня 2021 року у м. Івано-Франківську, повний текст якого виготовлено 23 квітня 2021 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - державний реєстратор виконавчого комітету Яремчанської міської ради Івано-Франківської області Онутчак Ростислав Романович, про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію, припинення права власності на об`єкт нерухомого майна, визнання протиправним та скасування запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, визнання права власності на нерухоме майно,

в с т а н о в и в:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 (до зміни прізвища « ОСОБА_2 » згідно копії Свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_1 від 17.08.2017 року) звернулась в суд з позовом до ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - державний реєстратор виконавчого комітету Яремчанської міської ради Івано-Франківської області Онутчак Ростислав Романович, про визнання протиправним та скасування виконаного державним реєстратором виконавчого комітету Яремчанської міської ради Івано-Франківської області Онутчаком Р.Р. запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач є власником житлового будинку загальною площею 307,1 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 на підставі Договору купівлі-продажу житлового будинку від 29.07.1999 року.

25.01.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір №0, згідно якого останній надано кредит у розмірі 91740 швейцарських франків з терміном погашення до 24.01.2014 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 8,99% на рік.

В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором 26.01.2007 року між позивачем та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Дорошенко О.В., зареєстрований в реєстрі за №Д-35, згідно якого в іпотеку банку було передано нерухоме майно - житловий будинок АДРЕСА_1 .

У лютому 2020 року позивач з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно довідалась, що право власності на вказаний житловий будинок реєстратором виконавчого комітету Яремчанської міської ради Івано-Франківської області ОСОБА_3 було зареєстровано за ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» як правонаступником АКІБ «УкрСиббанк» на підставі Договору іпотеки (запис про право власності, внесений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 24.01.2020 року за індексним номером 50794268).

Позивач вважає незаконним факт набуття ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» права власності на спірне майно. Зазначає, що реєстрація права власності відбулась з порушенням Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, порушенням вимог ст.ст. 35-37 Закону України «Про іпотеку», оскільки вимогу про усунення порушень основного зобов`язання вона не отримувала, звіт про оцінку нерухомого майна про проведення державної реєстрації державному реєстратору не подавався, а відповідно ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» не може вважатися такою, що набула право власності на нерухоме майно за правочином.

З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 11.03.2020 року просила визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора виконавчого комітету Яремчанської міської ради Івано-Франківської області Онутчака Р.Р. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 50794268 від 24.01.2020 року; припинити право власності ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на об`єкт нерухомого майна; визнати протиправним і скасувати виконаний державним реєстратором виконавчого комітету Яремчанськорї міської ради Івано-Франківської області Онутчаком Р.Р. запис про державну реєстрацію права власності №35170127 від 17.01.2020 року на об`єкт нерухомого майна житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 за ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія»; визнати право власності за ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна житловий будинок за вказаною адресою.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 15 квітня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Вважає дане рішення суду незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що вимога про усунення порушень від 17.08.2018 року №43406 була адресована ОСОБА_4 , що унеможливлює її отримання у відділеннях поштового зв`язку ОСОБА_1 . Остання такої вимоги не отримувала, а у зворотному поштовому відправленні, що міститься у матеріалах справи зазначено найменування одержувача ОСОБА_4 і на ньому відсутній підпис ОСОБА_1 . Натомість дане повідомлення містить імітацію підпису невідомої особи.

Таким чином в матеріалах справи відсутні відомості про отримання позивачем письмової вимоги від іпотекодержателя про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття на нього права власності.

Також вказує, що при передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки обов`язковим є встановлення вартості предмету іпотеки на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. Відсутність оцінки предмета іпотеки свідчить про порушення судом вимог законодавства.

Просить скасувати рішення Івано-Франківського міського суду від 15 квітня 2021 року та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 16.06.2021 року провадження у справі було зупинено до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи №761/11601/19.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 31.08.2021 року провадження у справі поновлено, призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.

В судовому засіданні апеляційного суду представник апелянта доводи апеляційної скарги підтримала з мотивів, наведених у ній.

Представник відповідача в судове засідання неодноразово не з`явився, причини неявки суду не повідомив, повідомлявся про час та місце розгляду справи належним чином.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - державний реєстратор виконавчого комітету Яремчанської міської ради Івано-Франківської області Онутчак Р.Р. подав клопотання про розгляд справи в його відсутності. Зазначив, що при розгляді справи покладається на розсуд суду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, згідно копії Інформаційної довідки №69270402 від 29.09.2016 року ОСОБА_4 на підставі Договору купівлі-продажу від 15.07.1999 року, посвідченого приватним нотаріусом Тисменицького нотаріального округу Хохряковою О.В. та зареєстрованого в реєстрі за №Д-270, на праві приватної власності належав житловий будинок (домоволодіння) АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 6, 7-8).

25.01.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 було укладено Договір про надання споживчого кредиту №0, згідно якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 91740 швейцарських франків зі сплатою процентів, комісії в порядку та на умовах, визначених цим Договором, з терміном погашення до 24.01.2014 року (т. 1, а.с. 9-13).

В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним Кредитним договором 26.01.2007 року між ОСОБА_4 та АКІБ «УкрСиббанк» укладено також Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Дорошенко О.В., зареєстрований в реєстрі за №Д-35, згідно якого в іпотеку банку було передано домоволодіння АДРЕСА_1 , яке складається із житлового будинку цегляного житловою площею 195,6 кв.м. та загальною площею 307,1 кв.м., зазначеного в плані літерою «А»; літньої кухні цегляної площею 60,9 кв.м., зазначеної в плані літерою «Б», та яке належить іпотекодавцю в цілому на підставі Договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Тисменицького нотаріального округу Хохряковою О.В. 15.07.1999 року, по реєстру №Д-270 (т. 1, а.с. 14-15).

Відповідно до п. 1.1 вищевказаного Договору іпотеки за домовленістю сторін вартість предмету іпотеки складає 623537,00 грн.

Згідно п.п. 2.1.1-2.1.2 Договору іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем зобов`язань за Кредитним договором іпотекодержавтель має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки в повному обсязі переважно перед іншими кредиторами.

У разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених цим Договором, іпотекодержавтель має право вимагати дострокового виконання зобов`язань за Кредитним договором, а у разі невиконання іпотекодавцем цієї вимоги звернути стягнення на предмет іпотеки.

Згідно п. 4.2 Договору іпотеки звернення стягнення здійснюється на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

У випадках, зазначених в п.п. 2.1.1-2.1.2 цього Договору іпотеки іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю повідомлення, оформлене згідно ст. 35 Закону України «Про іпотеку». У разі невиконання іпотекодавцем вимог, зазначених в повідомленні, іпотекодержатель здійснює звернення стягнення на предмет іпотеки (п.п. 4.3-4.4 Договору іпотеки).

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 14.06.2016 року по справі №344/9553/15-ц відмовлено в задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» (правонаступник АКІБ «УкрСиббанк») до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки (т. 1, а.с. 16-19).

Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 01.11.2016 року по справі №344/9553/15-ц апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» задоволено частково, рішення Івано-Франківського міського суду від 14.06.2016 року скасоване та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено (т. 1, а.с. 20-23).

11.07.2018 року між ПАТ «Дельта Банк» (який є правонаступником АКІБ «УкрСиббанк») та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» укладено Договір №667/К купівлі-продажу майнових прав, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського округу Антиповою І.В. за реєстровим №678, відповідно до якого право грошової вимоги за Кредитним договором №0 від 25.01.2007 року та права іпотекодержателя за Договором іпотеки від 26.01.2007 року, укладеними між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 , перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (т. 1, а.с. 70-73).

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №20142283 від 22.02.2020 року державним реєстратором виконавчого комітету Яремчанської міської ради Івано-Франківської області Онутчаком Р.Р. право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано за ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101 (номер запису про право власності: 35170127); рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 50794268 від 24.01.2020 року 11:05:24. Підставою для виникнення права власності зазначено: вимога про усунення порушень, серія та номер: 43406, виданий 17.08.2018 року, видавник: Директор ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія»; Отримувач Касарда Х.К.; договір іпотеки, серія номер: Д-35, виданий 26.01.2007 року, видавник: Іпотекодержатель АКІБ «УкрСиббанк»; Іпотекодавець - ОСОБА_4 ; договір про надай споживчого кредиту, серія та номер: 0, виданий 25.01.2007 року, видавник: Банк АКІБ «УкрСиббанк»; Позичальник - ОСОБА_4 (т. 1, а.с. 24-25).

Як вбачається з копії Свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_1 , 17.08.2017 року ОСОБА_4 змінила прізвище на « ОСОБА_5 » (т. 1, а.с. 6).

30.08.2018 року ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» надіслала на адресу ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 ) вимогу про усунення порушень сплати заборгованості за Кредитним договором №0 від 25.01.2007 року в сумі 5639539 грн. 91 коп., в якій також повідомлялося, що у разі невиконання цієї вимоги протягом тридцятиденного строку ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» має намір набути право власності на предмет іпотеки - житловий будинок житловою площею 195,6 кв.м., загальною площею 307,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку ст. 37 Закону України «Про іпотеку» (т. 1, а.с. 74-75).

Згідно копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення дану вимогу отримано адресатом особисто 05.09.2018 року (т. 1, а.с. 76).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що станом на час розгляду справи суду не подані докази щодо недійсності іпотечного договору від 26.01.2007 року, виконання умов кредитного договору від 25.01.2007 року позичальником та іпотекодавцем в частині фінансових зобов`язань та погашення заборгованості. Іпотекодержатель дотримався умов іпотечного договору та вимог ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» в частині належного надсилання вимоги позивачу за адресою згідно договору, яка є адресою її зареєстрованого місця проживання. А позивач отримала вищевказану вимогу. При цьому Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ №1127 (в редакції чинній на момент проведення оскаржуваної реєстрації) для реєстрації права власності на нерухоме майно не передбачено надання державному реєстратору оцінки вартості нерухомого майна, оскільки така відсутня у переліку документів. Враховуючи викладене, а також те, що укладений позивачем з АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія») договір іпотеки містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя внаслідок невиконання основного зобов`язання забезпеченого іпотекою, процедура звернення стягнення на предмет іпотеки дотримана.

Однак апеляційний суд не може в повній мірі погодитися із такими висновками з огляду на наступне.

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 цієї Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3).

За приписами частини першої статті 35 вказаного Закону у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

За змістом ч. 1 ст. 33 та ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» реалізації права іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки передує реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання. І лише якщо останнє не виконане чи неналежно виконане, іпотекодержатель, якщо інше не передбачено законом, може звертати стягнення на предмет іпотеки.

Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону (ст. 36 Закону України «Про іпотеку»).

Згідно ч. 8 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Відповідно до п. 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року №1127, в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

В постановах Великої Палати Верховного Суду від 02.06.2019 року у справі №205/578/14-ц (провадження №14-48цс19), Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі №607/1588/20 (провадження №61-16346св21) зазначено, що визначена у частині першій статті 35 Закону України «Про іпотеку» процедура подання іпотекодержателем вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору передує прийняттю іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовий спосіб на підставі договору.

Наведені норми спрямовані на забезпечення фактичного повідомлення боржника, аби надати йому можливість усунути порушення, і цим запобігти зверненню стягнення на майно боржника. Тому повідомлення боржника потрібно вважати здійсненим належним чином за умови, що він одержав або мав одержати повідомлення, але не одержав його з власної вини. Доказом належного здійснення повідомлення може бути, зокрема повідомлення про вручення поштового відправлення з описом вкладення.

Аналогічний висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23.06.2020 року у справі №645/1979/15-ц (провадження №14-706цс19).

У постанові від 29.09.2020 року у справі №757/13243/17 (провадження №14-711цс19) Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що належним дотриманням іпотекодержателем процедури повідомлення іпотекодавця та боржника, якщо він є відмінним від іпотекодавця, про вимогу стосовно усунення порушення також потрібно вважати таке повідомлення, що було надіслане належним чином, проте не отримане внаслідок недбалості або ухилення від отримання.

Направлення такої вимоги іпотекодавцю про усунення порушень основного зобов`язання обґрунтовується саме тим, що іпотекодавець має право замість боржника усунути порушення основного зобов`язання і тим самим убезпечити себе від звернення стягнення на належний йому предмет іпотеки.

У разі дотримання іпотекодержателем порядку належного надсилання вимоги про усунення порушення основного зобов`язання діє презумпція належного повідомлення іпотекодержателя про необхідність усунення порушень основного зобов`язання, яка може бути спростована іпотекодавцем в загальному порядку.

При цьому метою повідомлення іпотекодержателем іпотекодавця та інших осіб є доведення до їх відома наміру іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Тому іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання лише за умови належного надсилання вимоги, коли іпотекодавець фактично отримав таку вимогу або мав її отримати, але не отримав внаслідок власної недбалості чи ухилення від такого отримання.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» 30.08.2018 року надіслала на адресу ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 ) вимогу про усунення порушень від 17.08.2018 року, що підтверджується копією повідомлень ВПЗ Київ, квитанцією від 30.08.2018 року (т. 1, а.с. 74-75).

Згідно копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення дану вимогу отримано адресатом особисто 05.09.2018 року (т. 1, а.с. 76).

Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо спірного нерухомого майна прийнято 24.01.2020 року.

Таким чином висновок суду першої інстанції про дотримання відповідачем умов іпотечного договору від 26.01.2007 року та вимог ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» в частині належного надсилання вимоги позивачу про усунення порушень є законним та обґрунтованим.

Посилання апелянта на те, що вказана вимога унеможливила її отримання у відділеннях поштового зв`язку ОСОБА_1 , оскільки була адресована ОСОБА_4 , не заслуговують на увагу. Зокрема, матеріалами справи підтверджено зміну ОСОБА_4 прізвища на « ОСОБА_5 » ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1, а.с. 6), тобто після укладення кредитного договору та договору іпотеки з АКІБ «УкрСиббанк». Даних про повідомлення позивачем банку по зміну прізвища чи адреси суду не представлено.

Також згідно копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення вказану вимогу отримано адресатом особисто 05.09.2018 року (т. 1, а.с. 76). Підпис на даному повідомленні візуально схожий на підпис позивача в матеріалах справи, а протилежного останньою не доведено.

Разом з тим, апеляційний суд зазначає наступне.

Так, частиною третьою статті 37 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Відповідно до частини третьої статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Згідно з частиною першої статті 11 цього Закону державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

За змістом пункту 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, подається, зокрема, документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину.

У наведених правових нормах та п. 61 цього Порядку визначено перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у статтях 10, 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та статті 37 Закону України «Про іпотеку» №898-IV порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.

Вказаний висновок висловлено постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі №306/1224/16-ц (провадження №14-501цс18) та від 20 березня 2019 року у справі №306/2053/16-ц (провадження №14-22цс19).

Підставою звернення до державного реєстратора із заявою про вчинення реєстраційних дій шляхом набуття права власності на іпотечне майно, відповідачем було зазначено існування заборгованості за кредитним договором в сумі 5639539 грн. 91 коп.

Однак ціна предмету іпотеки на час вчинення реєстраційної дії (звернення стягнення на предмет іпотеки) визначена не була, що свідчить про недотримання положень частини третьої статті 37 Закону України «Про іпотеку».

Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 16 червня 2021 року у справі №761/11601/19 (провадження №61-3609св21) зазначила, що у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі №306/1224/16-ц (провадження №14-501цс18) та від 20 березня 2019 року у справі №306/2053/16-ц (провадження №14-22цс19) однозначно висловлено правові висновки щодо необхідності подання державному реєстратору документа про експертну оцінку предмета іпотеки для проведення державної реєстрації права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем. Відсутність оцінки предмету іпотеки на момент переходу права власності свідчить про порушення проведеної державної реєстрації права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем.

Подібні за змістом висновки із посиланням на вказані висновки Великої Палати Верховного Суду висловлено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 4 грудня 2019 року у справі №917/2101/17, від 11 червня 2020 року у справі №914/953/19, від 12 серпня 2020 року у справі №921/353/19.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином при проведенні реєстраційної дії щодо державної реєстрації права власності на спірний житловий будинок за іпотекодержателем державний реєстратор прийняв рішення, яке не відповідає положенням частини третьої статті 37 Закону України «Про іпотеку». Державна реєстрація права власності на іпотечне майно за іпотекодержателем була проведена за відсутності відомостей про вартість предмету іпотеки, визначеної на момент такого набуття, на що суд першої інстанції уваги не звернув.

При цьому у частині другій статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній до 16 січня 2020 року) було унормовано порядок внесення записів до Державного реєстру прав, змін до них та їх скасування. Так, за змістом зазначеної норми у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 01 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується.

Однак згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено у новій редакції.

Так, відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній із 16 січня 2020 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Отже, у розумінні положень наведеної норми у чинній редакції (яка діяла на час звернення до суду з позовними вимогами), на відміну від положень частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Викладене свідчить, що з 16 січня 2020 року, тобто на час звернення до суду з позовними вимогами, такого способу захисту порушених речових прав як скасування запису про проведену державну реєстрацію права закон не передбачав, застосування позивачем такого способу судового захисту в практичному аспекті не зможе забезпечити і гарантувати позивачеві відновлення порушеного права, а отже неспроможний надати особі ефективний захист її прав. Тому в задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Аналогічні правові висновки наведені у постановах Верховного Суду від 03.09.2020 у справі №914/1201/19, від 23.06.2020 у справах №906/516/19, № 905/633/19, №922/2589/19, від 30.06.2020 у справі №922/3130/19, від 14.07.2020 у справі №910/8387/19, від 20.08.2020 у справі №916/2464/19 та від 28.10.2020 у справі №10963/19.

Що стосується вимоги позивача про визнання за нею права власності на об`єкт нерухомого майна житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , то слід зазначити, що згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

В постанові Верховного Суду від 14 липня 2021 року у справі №761/11601/19 (провадження №61-3609св21) зазначено, що аналіз зазначеної норми свідчить про те, що у рішенні суду про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування державної реєстрації прав, необхідно зазначати про визнання, зміну чи припинення таких прав.

Тобто, скасовуючи рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав за певною особою, у рішенні суду необхідно зазначати припинення права за цією особою, а не визнання права за іншою особою, як помилково вважає заявник.

Оскільки ОСОБА_1 є власником спірного житлового будинку, що підтверджується відомостями державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, то підстави для визнання за позивачем повторно права власності на вказане нерухоме майно у судовому порядку відсутні.

З огляду на викладене позов слід задовольнити частково. Визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняте державним реєстратором виконавчого комітету Яремчанської міської ради Івано-Франківської області Онутчаком Р.Р. щодо реєстрації за ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» права власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 ; припинити право власності ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на вказаний житловий будинок. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Відповідно до ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином з ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 3363 грн. 20 коп. судового збору, сплаченого за подання позову та апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 15 квітня 2021 року скасувати, ухвалити нове.

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - державний реєстратор виконавчого комітету Яремчанської міської ради Івано-Франківської області Онутчак Ростислав Романович, про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію, припинення права власності на об`єкт нерухомого майна, визнання протиправним та скасування запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, визнання права власності на нерухоме майно задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 50794268 від 24.01.2020 року 11:05:24, прийняте державним реєстратором виконавчого комітету Яремчанської міської ради Івано-Франківської області Онутчаком Ростиславом Романовичем щодо реєстрації за Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» права власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 307,1 кв.м., житловою площею 195,6 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101 (номер запису про право власності: 35170127).

Припинити право власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 307,1 кв.м., житловою площею 195,6 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101 (номер запису про право власності: 35170127).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (, місцезнаходження: вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8, м. Київ, 04112) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) 3363 (три тисячі триста шістдесят три) грн. 20 коп. судового збору, сплаченого за подання позову та апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча: О.О. Томин

Судді: І.В. Бойчук

О.В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 25 лютого 2022 року.