КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №757/2543/16-ц головуючий у І інстанції: Новак Р.В. провадження 22-ц/824/7895/22 доповідач: Сліпченко О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

27 грудня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сліпченка О.І., суддів Сушко Л.П., Суханової Є.М.

за участю секретаря: Даньшиної І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 13 серпня 2019 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк національний кредит» до ОСОБА_1 про стягнення коштів.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд,-

ВСТАНОВИВ:

В січні 2016 року Позивач звернувся з вищевказаним позовом, який обґрунтовано тим що 10 січня 2014 року між сторонами укладено договір банківського вкладу, відповідно до якого ОСОБА_1 передав, а ПАТ «Банк національний кредит» прийняв на вкладний (депозитний) рахунок грошові кошти в сумі 10 000 000грн. з щомісячним нарахуванням процентів на суму вкладу в розмірі 17 % річних з правом дострокового розірвання договору зі сплатою відсотків у розмірі 2% річних.

05 червня 2015 року відповідач звернувся із заявою про дострокове розірвання договору та 05 червня 2015 року сторонами укладено договір про внесення змін до депозитного договору, відповідно до якого при достроковому розірванні договору проценти нараховуються та сплачуються у розмірі 12%.

Постановою Правління Національного банку України від 05 червня 2015 року № 358 ПАТ «Банк національний кредит» віднесено до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 05 червня 2015 року прийнято рішення № 114 щодо запровадження тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Банк національний кредит».

З 28 серпня 2015 року розпочата процедура ліквідації ПAT «Банк національний кредит». Під час перевірки договорів Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ПАТ «Банк національний кредит» був виявлений договір від 05 червня 2015 року про внесення змін № 1 до депозитного договору № DF1433/2013-1, укладений з позивачем, який є нікчемним.

У зв`язку із вказаним, позивач звернувся з позовом, відповідно до якого вважаючи, укладений договір нікчемним на підставі ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», просив застосувати наслідки нікчемності правочину та стягнути з відповідача надмірно нараховані відсотки у сумі 2 416 049 (два мільйона чотириста шістнадцять тисяч сорок дев`ять) грн. 99 коп.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 13 серпня 2019 року позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

Посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення та постановити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Вказує, що розмір відсотків був чітко зафіксований в договорі застави, який в подальшому не змінювався, а на момент укладення договору про внесення змін до депозитного договору, у Банка не існувало жодного права вимоги до відповідача, а тому Банк не міг відмовитись від власних майнових вимог.

Вважає, що позивач намагається в односторонньому порядку змінити умови договору вкладу та стягнути кошти саме із вкладника.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ ФК «Арбо Фінанс», яке являється правонаступником позивача, вказує, що у зв`язку із незастосуванням перерахунку нарахованих процентів, Банк відмовився від власних майнових вимог, що було вірно встановлено судом першої інстанції, а тому доводи апелянта в цій частині вважає необґрунтованими.

Вказує, що відповідачем частково було повернуто заборгованість, що свідчить про визнання позовних вимог.

Зауважує, що розмір заборгованості підтверджено належними доказами, які свідчать про отримання ОСОБА_1 спірних сум.

В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, представник відповідача виступив проти її задоволення.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що за укладеним між сторонами договором про внесення змін до договору банківського вкладу, зі збільшенням процентної ставки збільшилась сума, яку банк сплатив вкладнику, що призвело до необґрунтованої виплати відповідачу грошових коштів у розмірі 241 6049,99 грн.

Колегія суддів погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 10 січня 2014 року між сторонами ПАТ «Банк національний кредит» та ОСОБА_1 укладено договір № DF1433/2013-1 банківського вкладу «Стандартний», відповідно до якого ОСОБА_1 передав, а ПАТ «Банк національний кредит» прийняв на вкладний (депозитний) рахунок № НОМЕР_1 грошові кошти в сумі 10000000,00 грн. з щомісячним нарахуванням процентів на суму вкладу в розмірі 17 % річних з правом дострокового розірвання договору зі сплатою відсотків у розмірі 2% річних. 05 червня 2015 сторонами укладено договір про внесення змін № 1 до депозитного договору, відповідно до якого при достроковому розірванні договору проценти нараховуються та сплачуються у розмірі 12%. Крім того, 05 червня 2015 відповідач звернувся до позивача із заявою про дострокове розірвання Депозитного договору. У зв`язку із достроковим розірванням депозитного договору банк перерахував відповідачу грошові кошти у розмірі 2 416 049,99 грн.

Постановою Правління Національного банку України від 05.06.2015 № 358 ПАТ «Банк національний кредит» віднесено до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 05.06.2015 прийнято рішення № 114 щодо запровадження тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Банк національний кредит».

З 28 серпня 2015 року розпочата процедура ліквідації ПAT «Банк національний кредит».

Відповідно до вимог статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноваженою особою було здійснено перевірку договору про внесення змін № 1 до договору банківського вкладу № DF1433/2013-1 від 10.01.2014, укладеного 05 червня 2015 року між ПАТ «Банк Національний Кредит» та ОСОБА_1 та виявлено, що вказаний договір є нікчемним з підстав, передбачених п. 1 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Суд погоджується із тим, що у зв`язку із незастосуванням при розірванні договору перерахунку нарахованих процентів за зниженою процентною ставкою, банк відмовився від власних майнових вимог, що потягло за собою необґрунтовану виплату відповідачу грошових коштів у розмірі 2 416 049, 99 грн.

У ч. 2 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов`язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених ч. 3 цієї статті.

Положеннями п. 1 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, якщо банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов`язання без встановлення обов`язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог.

Частиною 2 ст. 215 ЦК України визначено, що нікчемним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна зі сторін зобов`язана повернути другій стороні все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Колегія суддів зазначає, що місцевий суд вірно зазначив, що внесення змін до договору банківського вкладу, згідно з якими банк відмовляється від застосування зниженої процентної ставки при достроковій виплаті вкладу на вимогу вкладника, є відмовою банку від власних майнових вимог.

Посилання представника відповідача на той факт, що між ним та Банком було також укладено договір застави, відповідно до якого відповідач передав Банку, в якості забезпечення виконання зобов`язань іншої особи, майнові права на отримання грошових коштів за Договором вкладу, не спростовує той факт, що вигодонабувачем за договором банківського вкладу від 10 січня 2014 року та відповідно договором про внесення змін № 1 від 05 червня 2015 року являвся саме ОСОБА_1 .

Колегія суддів зауважує, що наявність зобов`язань ОСОБА_1 за іншими договорами та відповідно перерахунок частини коштів за договором вкладу в якості виконання зобов`язань за договором застави, не спростовують того, що спірні кошти які були нараховані відповідачу, внаслідок відмови Банку від застосування зниженої процентної ставки, фактично одержав саме ОСОБА_1 .

З огляду на вищевикладене, місцевий суд прийшов до вірного висновку, що за укладеним між сторонами договором про внесення змін № 1 до договору банківського вкладу № DF1433/2013-1 від 10 січня 2014 року, укладеного 05 червня 2015 року, зі збільшенням процентної ставки збільшилась сума, яку банк сплатив вкладнику, що призвело до необґрунтованої виплати відповідачу грошових коштів у розмірі 2 416 049,99 грн.

Суд першої інстанції вірно послався на висновки Верховного Суду, викладених в постановах, щодо розгляду справ у спірних правовідносинах.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене судове рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 13 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено «28» грудня 2022 року.

Головуючий

Судді: