Справа № 464/7822/21
пр.№ 2/464/119/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.07.2022 Сихівський районний суд м.Львова

у складі: головуючого судді Чорна С.З.,

секретар судового засідання Шманько О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м.Львові цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 від імені якого діє законний представник ОСОБА_4 про визнання автомобіля спільною сумісною власністю подружжя,

за участю:

позивач ОСОБА_1 ,

представник третьої особи ОСОБА_5 ,

встановив:

позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 в якому просить визнати легковий автомобіль марки «Toyota Avensis» 2008 року випуску, кузов № НОМЕР_1 , н.з. НОМЕР_2 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що між нею та відповідачем ОСОБА_2 14.09.1996 укладено шлюб. Під час перебування у шлюбі 04.08.2020 ними за спільні сімейні кошти у сумі 147 000 грн. був придбаний легковий автомобіль марки «Toyota Avensis» 2008 року випуску, кузов № НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 . Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 даний автомобіль зареєстрований лише на ім`я ОСОБА_2 . А тому, покликаючись на ст.ст. 328, 368, 372 ЦК України, ст.ст. 60, 63, 69, 70 СК України просить позов задоволити.

Ухвалою від 01.12.2021 прийнято позовну заяву та відкрито спрощене позовне провадження з викликом осіб.

20.12.2021 від відповідача до суду поступив відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі, розгляд справи просить проводити у його відсутності.

22.12.2021 від законного представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 до суду поступила заяву про залучення ОСОБА_3 , від імені якого діє законний представник ОСОБА_4 до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.

Від ОСОБА_3 від імені якого діє законний представник ОСОБА_4 , 29.12.2021 надійшла позовна заява до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про виділ частки із майна та переведення прав та обов`язків співвласника такого майна на ОСОБА_3 .

Ухвалою від 07.02.2022 залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_3 від імені якого діє законний представник ОСОБА_4 .

28.02.2022 на адресу суду від начальника УВП №19 поступила відповідь на запит, щодо місця перебування відповідача ОСОБА_2 . Згідно якої вбачається, що ОСОБА_2 направлений для відбування покарання 26.01.2022 до державної установи «Городоцький виправний центр (№131)».

Ухвалою суду від 17.03.2022 у прийнятті позовної заяви третьої особи із самостійними вимогами ОСОБА_3 від імені якого діє законний представник ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про виділ частки із майна та переведення прав та обов`язків співвласника такого майна на ОСОБА_3 відмовлено.

10.06.2022 від представника третьої особи ОСОБА_5 до суду поступили пояснення щодо позову. В яких зазначає, що заперечує щодо задовлення позову, оскільки позивач штучно ініціювала позов по цій справі за відсутності дійсного спору з відповідачем з метою ускладнення відшкодування завданої шкоди малолітньому ОСОБА_3 , внаслідок смерті його батьку.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Додатково зазначила, що автомобіль на даний час знаходиться у неї, жодних перешкод у користуванні, володінні даним майном їй не чинять. Даний позов подала до суду, у зв`язку із побоюванням реалізації даного автомобіля у виконавчому провадження де боржником є її чоловік.

Представник третьої особи Сорока О.Є. у судовому засіданні просить у задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки відсутній предмет спору, такий позов подано лише з метою невиконання рішення суду про стягнення з відповідача завданої шкоди третій особі.

Заслухавши вступні слова учасників справи, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом ОСОБА_2 та ОСОБА_1 14 вересня 1996 року зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану Львівського міськвиконкому, актовий запис №1766, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюб серії НОМЕР_4 виданим 14.09.1996.

Відповідно до Договору купівлі-продажу транспортного засобу №7165/20/010260 від 04.08.2020 ОСОБА_2 придбано у ПП «Автовир» транспортний засіб «Toyota Avensis» 2008 року випуску, кузов № НОМЕР_1 .

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 автомобіль марки «Toyota Avensis» 2008 року випуску, кузов № НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 належить ОСОБА_2 .

Відповідно до ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 60 Сімейного кодексу України, вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Сімейного кодексу України, якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Частиною 1 ст. 69 Сімейного кодексу України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Статтею 16 ЦК України зазначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів.

Як неодноразово визначалось у судових рішеннях судів вищих інстанцій вирішуючи спір, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулась з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) порушено провадження у справі належним позивачем, відсутність права на позов в матеріальному розумінні тягне за собою прийняття рішення про відмову в задоволенні позову, незалежно від встановлених судом обставин, оскільки лише наявність права обумовлює виникнення у інших осіб відповідного обов`язку перед особою, якій таке право належить, яка може вимагати виконання такого обов`язку від інших осіб.

Отже, лише встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність, чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно приймає рішення про захист порушеного права, або відмовляє позивачу у захисті встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених позовних вимог.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом не встановлено наявності порушень прав чи законних інтересів позивача, які виникли з вини відповідача та які б підлягали судовому захисту, оскільки відповідачем визнано позов та останнім не вказано, що даний автомобіль є його особистою приватною власністю набутого ним за час шлюбу.

Судом встановлено під час розгляду справи про те, що на даний час транспортний засіб марки «Toyota Avensis» 2008 року випуску, кузов № НОМЕР_1 знаходиться у користуванні позивача ОСОБА_1 , будь-яких перешкод у користуванні, володінні та розпорядження вказаним транпортним засобом їй не чиняться.

Крім того, суд зазначає, що позивачем вимога про розподіл майна подружжя не заявлялась, позов пред`явлено виключно з метою захисту майнових прав у майбутньому кредитора ОСОБА_3 .

Крім того, судом встановлено, що на автомобіль марки «Toyota Avensis» 2008 року випуску, кузов № НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 було накладено арешт в межах виконавчого провадження №66873341 з метою його реалізації та погашення заборгованості ОСОБА_2 перед ОСОБА_3 .

Згідно ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи те, що відповідачем не порушено майнових та немайнових прав позивача за захистом, яких позивач звернулась з позовом, її прав на визнання автомобіля спільною сумісною власністю подружжя передбачено ст.60 СК України, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі за безпідставністю та необгрунтованістю заявлених позовних вимог.

Згідно ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки в задоволенні позову відмовлено, на позивача слід покласти судові витрати.

Керуючись 12, 13, 76, 77, 81, 265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, ст.16 Цивільного кодексу України, ст.ст. 60, 69, 71 Сімейного кодексу України, суд,

ухвалив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 від імені якого діє законний представник ОСОБА_4 про визнання автомобіля спільною сумісною власністю подружжя - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається в порядку визначеному ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 , відбуває покарання в державній установі «Городоцький виправний центр (№131)».

Третя особа: ОСОБА_3 від імені якого діє законний представник ОСОБА_4 , АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення складено 11.07.2022.

Суддя С.З. Чорна