Справа 206/2966/22
Провадження 2/206/1052/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2022 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська в залі суду в м. Дніпрі у складі:

головуючого судді Малихіної В.В.,

за участю секретаря судового засідання Мороз В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

за участі в режимі відео конференції

представника позивача ОСОБА_3 -

ВСТАНОВИВ:

16.09.2022 року до Самарського районного суду міста Дніпропетровська представник позивача адвокат Кулібаба К.М., що діє в інтересах ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування своїх вимог представник позивача зазначила, що 19.11.2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено Розписку на позику грошових коштів. Як зазначено в Розписці, 19.11.2021 року ОСОБА_2 отримала у позику грошові кошти у розмірі 84500,00 грн. у м. Енергодар та зобов`язалась повернути зазначені грошові кошти у строк до 01.12.2021 року. Крім того, 28.01.2022 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено Договір про позику грошей. Відповідно до п.1 Договору відповідачка позичила у позивача грошу в сумі 149733,35 грн., що є еквівалентом 5165,00 доларів США, виходячи із встановленого Національним банком України курсу на 28.01.2022 року 1 USD = 28,99 грн. Без нарахування відсотків зі строком виплати до 28 березня 2022 року. Передачу грошей було здійснено до підписання цього договору. Даний договір за бажанням сторін було засвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Думанською А.В. однак не зважаючи на те, що строки повернення грошових коштів сплинули, ОСОБА_2 не повернула зазначені кошти в повному обсязі. 26.08.2022 року відповідачка перерахувала на банківський рахунок позивача грошові кошти в розмірі 3750,00 грн., а 30.08.2022 року відповідачка перерахувала позивачу 2500, 00 грн.

Таким чином станом на 15.09.2022 року заборгованість за Розпискою складає 78250,00 грн., а за Договором 5165,00 доларів США, що є еквівалентом 188876,82 грн., згідно офіційного курсу НБУ станом на 15.09.2022 року. Загальна сума боргу ОСОБА_2 складає 227983,35 грн. у зв`язку з чим просила стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за розпискою на позику грошових коштів від 19.11.2021 року у сумі 103602.02 грн. (борг за розпискою 78250,00 грн., 3% річних 1990,77 грн., інфляційні витрати 17111,25 грн.) та заборгованість за Договором про позику грошей від 28.01.2022 року у сумі 5165,00 доларів США, а також 1% річних 770,00 грн, інфляційні витрати 17082,03 грн.

20.10.2022 року на електронну адресу суду надійшла заява від представника позивача адвоката Кулібаби К.М. про зменшення позовних вимог, де вона зазначає, що станом на 20.10.2022 року відповідачкою здійснено погашення частини суми заборгованості, а саме: 21.09.2022 на суму 2222,00 грн.; 22.09.2022 на суму 1500,00 грн.; 08.10.2022 на суму 15000,00 грн. таким чином, станом на 14.10.2022 року сума заборгованості відповідачки перед позивачем становить 291608,87 грн. у зв`язку з чим просила стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за розпискою на позику грошових коштів від 19.11.2021 року у сумі 84880 грн. (борг за розпискою 59528,00 грн., 3% річних 1990,77 грн., інфляційні витрати 17111,25 грн.) та заборгованість за Договором про позику грошей від 28.01.2022 року у сумі 5165,00 доларів США, а також 1% річних 770,00 грн., інфляційні витрати 17082,03 грн.

Ухвалою суду від 04.11.2022 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження.

Представник позивача у судовому засіданні просила стягнути з відповідачки заборгованість та зазначила, що у заяві про зменшення позовних вимог помилково було зазначено суму боргу за розпискою у розмірі 848800 грн. та уточнила реальну суму заборгованості за даною розпискою в розмірі 78630,02 грн. Вимоги просила задовольнити. Також представник позивача надала для огляду оригінали Розписки та Договору.

В судове засідання відповідачка не з`явилась. Була повідомлена належним чином про дату, час та місце проведення судових засідань, відзиву на позовну заяву на адресу суду не надходило.

Крім того, оголошення про розгляд справ містяться на офіційному веб-сайті судової влади, що дає особі можливість дізнатися про стан судового провадження.

Під час розгляду справи судом було заслухано пояснення представника позивача, досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 19.11.2021 року було складено розписку на позику грошових коштів між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , де зазначено, що ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 8450.00 грн. та зобов`язується повернути кошти до 01.12.2021 року. Дана розписка підписана ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.9).

Згідно з Договором про позику грошей від 28.01.2022 року ОСОБА_2 позичила у ОСОБА_1 149377,35 грн., що є еквівалентом 5165,00 доларів США, виходячи із встановленого Національним банком України курсу на 28.01.2022 року USD = 28,99 грн. без нарахування відсотків зі строком виплати боргу до 28.03.2022 року, в договорі також зазначено, що повна сума позики, що підлягає поверненню на день остаточного розрахунку має відповідати еквівалентові суми 5165,00 доларів США, виходячи із встановленого Національним Банком України курсу на день передачі грошей (а.с.10-11).

Відповідно до квитанцій про сплату позики ОСОБА_2 перерахувала на рахунок НОМЕР_1 : 30.08.2022 року 2500.00 грн., 26.08.2022 року 3750.00 грн., 21.09.2022 року 2222,00 грн.; 22.09.2022 року 1500,00 грн.; 08.10.2022 року 15000,00 грн., що дає підстави для висновку, що відповідачка погоджувалася з умовами договору, достеменно знала про наявність заборгованості з її боку та вчиняла дії для її погашення (а.с.12-13, 50-53).

Відповідно до частин першої, другої статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Аналіз викладених вище норм вказує, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги, оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 і від 24 лютого 2016 року у справі № 6-50цс16, а також Верховним Судом від 02 березня 2020 року в справі № 355/1301/18 (провадження № 61-15895св19), що на підставі ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховується судом.

Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначеній родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлено договором.

За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

При цьому суд бере до уваги те, що представник позивача надала суду оригінал розписки, що згідно з положеннями статті 545 ЦК України, свідчить про те, що зобов`язання з повернення позики позичальником не було виконано.

Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно з частинами першою, другою статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, позивач зі своєї сторони виконав умови договору і розписки надавши у позику грошові кошти, а відповідачка прострочила виконання грошового зобов`язання.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення ч. 1 ст. 1046 ЦК України, а також ч. 1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Така правова позиція викладена й у постанові Верховного суду України від 16 січня 2019 року у справі №373/2054/16-ц провадження №14-446цс18.

Крім того, у постанові від 04 липня 2018 року в справі № 14-134цс18 Велика Палата Верховного Суду вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.

У справі, що розглядається та у спірному договорі позики від 28.01.2022 року зобов`язання виражене у валюті долар, де також зазначено, що сума позики, що підлягає поверненню на день остаточного розрахунку має відповідати еквівалентові суми 5165.00 доларів США, виходячи із встановленого НБУ курсу на день передачі грошей.

Вказаним договором не встановлено іншого порядку повернення боргу та не передбачено його визначення в грошовому еквіваленті до національної валюти України - гривні, тому правових підстав для перерахунку у гривні зазначеного боргу в розмірі 5165,00 доларів США за офіційним курсом НБУ не вбачається.

На підставі вищезазначеного суд не задовольняє позовні вимоги в частині стягнення інфляційних витрат у сумі 17082,03 грн. за договором позики.

У ході судового розгляду справи судом було встановлено, що укладені сторонами письмовий договір позики та розписка на позику грошових коштів підтверджує факт передачі ОСОБА_1 грошової суми ОСОБА_2 . Тобто між сторонами виникло боргове зобов`язання зі сплати сум позики та станом на момент судового розгляду справи заборгованість за договором позики і розпискою відповідачем в повній мірі сплачено не було.

Суд, з урахуванням викладеного, дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за борговою розпискою від 19.11.2021 року та Договором про позику грошей від 28.01.2022 року, підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до вимог статті 141 ЦПК, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 2916,09 грн.

Керуючись ст. 5, 7, 10-13, 19, 23, 76, 81, 89, 133, 141, 209, 210, 213, 228, 229, 258, 259, 263-265, 274, 275, 279, 280-283 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (рнокпп НОМЕР_2 , паспорт № НОМЕР_3 , виданий 8017, що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_4 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) заборгованість за розпискою на позику грошових коштів від 19.11.2021 року у сумі 78630,02 грн. (борг за розпискою 59528,00 грн, 3% річних 1990,77 грн., інфляційні витрати 17111,25) та заборгованість за Договором позики грошей від 28.01.2022 року у сумі 5165,00 (п`ять тисяч сто шістдесят п`ять) доларів США, а також 1% річних 770,00 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь (рнокпп НОМЕР_2 , паспорт № НОМЕР_3 , виданий 8017, що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_4 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2916 (дві тисячі дев`ятсот шістнадцать) гривень 09 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 27.12.2022 року.

Головуючий суддя В.В. Малихіна