Справа № 307/991/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

07 грудня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів КУШТАНА Б.П., ГОТРИ Т.Ю.

за участю секретаря ТЕРПАЙ С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу № 307/991/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості за аліментами, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тячівського районного суду від 29 липня 2021 року, повний текст якого складено 2 серпня 2021 року, головуючий суддя Бряник М.М., -

встановив:

ОСОБА_1 25.03.2021 пред`явив вищевказаний позов до ОСОБА_2 мотивуючи таким.

Сторони перебували в шлюбі, в якому ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_3 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_4 , шлюб був розірваний рішенням Тячівського районного суду у справі № 307/2746/18.

Рішенням Тячівського районного суду від 11.06.2019 у справі № 307/1453/19, з позивача були стягнуті аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі в розмірі по 1400,00 грн на кожну дитину щомісячно. Постановою Закарпатського апеляційного суду від 08.08.2019 розмір аліментів був зменшений до 1060,00 грн на кожну дитину щомісячно.

На виконання цього рішення суду Хустським РВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) відкрито виконавче провадження № 60142122.

Після відкриття виконавчого провадження позивач повідомив виконавчу службу про наявність у нього III групи інвалідності та перебування на обліку в Управлінні соціального захисту населення Хустської РДА як одержувача соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію та інвалідам відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію та інвалідам».

Соціальні виплати є єдиним джерелом доходу позивача, тому незважаючи на звернення стягнення на 50% розміру цих виплат станом на 01.03.2021 у позивача виникла заборгованість зі сплати аліментів у сумі 27191,50 грн.

Позивач зазначає, що у 2000 році став погано почуватися, у грудні 2004 року в неврологічному відділенні Обласної клінічної лікарні в м. Ужгороді йому було встановлено діагноз «Хронічний церебральний арахноідіт з лівобічним гемі-синдромом, помірним порушенням ліквородинаміки, вираженим антено-невротичним синдромом. Невроз іпохондричної нав`язливості». З того часу він перебуває під постійним наглядом лікаря-невролога.

01.06.2009 позивач був шпиталізований до неврологічного відділення ЗОКЛ ім. Новака м. Ужгород. Йому було діагностовано додатково лікворно-гіпертензивний криз 2 рази на тиждень. У подальшому він щороку перебував на стаціонарному лікуванні в Хустській ЦРЛ. У 2014-2015 рр. йому діагностовано ліквородинамічні кризи 2-3 рази на тиждень та виражений астеноневротичний синдром, помірні когнітивні порушення.

25.10.2016 позивачу встановлено III групу інвалідності безстроково. Відповідно до довідки МСЕК серія АВ №0735480, виданої 25.10.2016 року йому протипоказані роботи з підвищеною інтенсивністю праці.

27.01.2021 позивач учергове перебував на стаціонарному лікуванні у неврологічному відділенні КНП «Хустська центральна лікарня ім. Віцинського О. П.», йому встановлені додаткові діагнози.

11.03.2021 позивачу встановлено II групу інвалідності (довідка до акту огляду МСЕК № 285282 серії 12 ААВ).

У зв`язку з наведеним позивач перебуває у важкому матеріальному і моральному становищі, оскільки не здатен переносити фізичні навантаження та емоційні переживання, а відтак і не має можливості влаштуватися на роботу та заробляти кошти. Соціальна допомога по інвалідності є єдиним його доходом.

Відповідно до ст. 197 ч. 2 СК України, за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

За наведених обставин, об`єктивно виникли підстави для звільнення відповідно до закону позивача від сплати заборгованості за аліментами.

Посилаючись на ці обставини, позивач ОСОБА_1 просив звільнити його від сплати заборгованості за аліментами в сумі 27191,50 грн, яка виникла у виконавчому провадженні № 60142122, відкритому 05.09.2019 з виконання виконавчого листа Тячівського районного суду № 307/1453/19 від 05.09.2019.

Рішенням Тячівського районного суду від 29.07.2021 у позові відмовлено.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив із його необґрунтованості та недоведеності, оскільки проблеми зі здоров`ям, на які посилається позивач, існували в нього ще до присудження аліментів у розмірі, з яким позивач сам погодився, чим засвідчив свою спроможність їх сплачувати. Крім того, одна дитина, на утримання якої були стягнуті аліменти, досягла повноліття, тому майновий тягар зі сплати аліментів для позивача об`єктивно зменшився. Зрештою, позивач не надав і конкретних доказів погіршення свого матеріального становища у зв`язку зі зміною групи інвалідності.

Позивач ОСОБА_1 рішення суду оскаржив, вважає його незаконним і необґрунтованим. На обґрунтування скарги посилається загалом на ті сам обставини, якими мотивувався позов.

На думку сторони, суд першої інстанції дійшов невірного висновку про відсутність підстав для звільнення платника від сплати заборгованості за аліментами, оскільки позивач має тяжку хворобу, у нього змінилася група інвалідності, що свідчить по погіршення його стану здоров`я, він не має достатніх доходів для сплати аліментів у визначеному розмірі.

Просить скасувати рішення суду та задовольнити позов.

У відзиві на апеляцію відповідачка ОСОБА_2 вказує на її необґрунтованість, просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду без змін. Зазначає, зокрема, що обставинам, які мають значення для встановлення розміру аліментів, вже дав оцінку апеляційний суд у попередній справі, в якій сам платник аліментів погодився на їх розмір у 1060,00 грн на кожну дитину. Крім того, вже понад рік як донька сторін досягла повноліття, тому тягар сплати аліментів зменшився для позивача вдвічі. Сама по собі хвороба позивача не є доказом погіршення його матеріального становища, а власне доказів такого погіршення він не надав. Насамкінець позивачу належить половина будинку та земельної ділянки. Тож підстав для звільнення позивача від заборгованості за аліментами немає, а звільнення від такої заборгованості суперечило б інтересам дітей.

Заслухавши доповідь судді, врахувавши, що позиції сторін у справі викладені письмово, вони реалізували своє право на подання доказів, явка сторін до апеляційного суду не визнавалася обов`язковою, а їхня неявка не перешкоджає розгляду справи, розглянувши справу за правилами ст. 372 ч. 2 ЦПК України за відсутності учасників процесу, обговоривши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого.

За приписами ст. 3 ч. 1 п.п. 5, 6, ст. 11, ст. 12 ч. 1, ст.ст. 13, 14, 15, 16, ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст. 3 ч.ч. 1, 3, ст. 4 ч. 1, ст.ст. 12, 13, 19, ст.ст. 43, 44, 49, 76-82 ЦПК України:

загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність;

кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів;

особа діє у цивільних відносинах вільно, здійснює свої права на власний розсуд, а також виконує цивільні обов`язки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства і повинна діяти добросовісно, розумно, обачно, передбачаючи наслідки;

при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, зловживання цивільними і процесуальними правами не допускається;

цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які на свій розсуд розпоряджаються цивільними та процесуальними правами, реалізують право на судовий захист;

кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, і зобов`язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень;

доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Встановлено, що ОСОБА_2 і ОСОБА_1 з 15.11.2001 перебували в шлюбі, в якому ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_5 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_6 , шлюб був розірваний рішенням Тячівського районного суду від 17.04.2019 у справі № 307/2746/18 (посилання в мережі Internet на Єдиний державний реєстр судових рішень https://reyestr.court.gov.ua/Review/81204207).

Рішенням Тячівського районного суду від 11.09.2019 у справі № 307/1453/19 з ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_2 аліменти у твердій грошовій сумі на утримання неповнолітніх дітей: доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі по 1400,00 грн щомісячно на кожну дитину до досягнення ними повноліття, починаючи з 14.05.2019, чим позов було задоволено частково, оскільки пред`являлися вимоги про стягнення аліментів по 2000,00 грн на кожну дитину щомісячно (а.с. 58-59, https://reyestr.court.gov.ua/Review/82398997).

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 08.08.2019 рішення Тячівського районного суду від 11.09.2019 у справі № 307/1453/19 змінено в частині визначеного розміру аліментів зі зменшенням таких з сум у розмірі 1400,00 грн щомісяця на кожну дитину на суму в розмірі по 1060,00 грн щомісяця на кожну дитину (а.с. 60-61, https://reyestr.court.gov.ua/Review/83689235).

Як випливає зі змісту судових рішень, ухвалених у справі № 307/1453/19, ОСОБА_1 позов ОСОБА_2 про стягнення аліментів визнав частково, апеляційним судом аліменти стягнуті в розмірі, який власне запропонував сам платник, який оскаржував рішення суду першої інстанції саме з тих підстав, що є інвалідом ІІІ групи, хворіє, отримує лише пенсію по інвалідності, тому не може сплачувати аліменти в заявлених позивачкою розмірах. Вирішуючи справу апеляційний суд дав оцінку обставинам, що вже існували на час розгляду справи, і відповідним доводам ОСОБА_1 щодо стану його здоров`я, інвалідності, трудових можливостей тощо, по суті врахував ці доводи повністю.

Попри вирішення питання про стягнення аліментів на утриманні дітей у наведений вище спосіб, ОСОБА_1 у повному обсязі їх не сплачував і спричинив виникнення заборгованості, яка гол. держвиконавцем Хустського РВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) визначена за період з 14.05.2019 по 01.03.2021 у розмірі 27191,50 грн (розрахунок заборгованості від 18.03.2021 за виконавчим провадженням № 60142122) (а.с. 5).

З цього розрахунку вбачається, що за вказаний період належало сплатити 38970,00 грн аліментів, а сплачено було 11788,50 грн, тобто, лише 30,22%.

Довідкою МСЕК (бланк серії 12 ААВ № 285282) від 11.03.2021 № 482 підтверджується факт встановленні ОСОБА_1 ІІ групи інвалідності за загальним захворюванням без терміну переогляду, у довідці міститься висновок про умови та характер праці ОСОБА_1 : робота без фізичного та психоемоційного навантаження (а.с. 8).

Окрім медичної документації за період до 2019 року (а.с. 9-17), у справі міститься медична документація (виписки з медичних карт стаціонарного хворого за періоди госпіталізації з 22.01.2020 по 30.01.2020, з 27.01.2021 по 26.02.2021, а також матеріали щодо направлення на МСЕК), з якої вбачається, що ОСОБА_1 продовжував лікуватися, йому встановлювалися додаткові діагнози, виникли підстави для зміни групи інвалідності (а.с. 18-21).

Поряд із цим, будь-яких конкретних даних щодо погіршення матеріального становища позивача порівняно з тим, яке існувало на час вирішення судами питання про стягнення аліментів, у справі немає.

03.08.2020, тобто, за сім місяців до пред`явлення ОСОБА_1 позову про звільнення від сплати заборгованості за аліментами (а також вже через рік після визначення апеляційним судом розміру аліментів), донька сторін ОСОБА_5 досягла повноліття і підстави для стягнення на її утримання аліментів, присуджених із ОСОБА_1 у справі № 307/1453/19, припинилися. Цю істотну обставину позивач повністю залишив поза увагою і жодним чином не відобразив у своїй позовній заяві.

Відповідно до ст. 197 ч. 2 СК України, за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Конкретні підстави для звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами є предметом доказування (ст. 77 ч. 2 ЦПК України).

За нетривалий час, що пройшов з дня ухвалення в справі № 307/1453/19 остаточного рішення щодо стягнення аліментів, обставини, які мають значення відповідно до положень ст. 197 ч. 2 СК України для вирішення питання про звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами, не змінилися в такий спосіб, що давав би підстави для звільнення від заборгованості за аліментами, і протилежного в справі не встановлено, а позивачем не доведено. Саме це є істотним у справі, в якій позивачу слід обґрунтувати та довести в належний процесуальний спосіб у конкретному взаємозв`язку реальні підстави для звільнення від заборгованості за аліментами, в тому числі, ті, що пов`язуються з погіршенням матеріального становища у зв`язку з тяжкою хворобою, або пов`язуються лише з тяжкою хворобою, яка унеможливлює сплату аліментів, тощо.

Діючи у спірних правовідносинах та здійснюючи право на захист своїх цивільних, в тому числі, сімейних, прав на власний ризик і розсуд, позивач не обґрунтував і не довів належним чином наявності підстав для звільнення його від сплати заборгованості за аліментами. Власне, обставини справи свідчать наразі про неналежне виконання позивачем рішення суду про стягнення з нього виплат на утримання дітей, а позов, що розглядається, з огляду на його підстави є по суті спробою недопустимої ревізії нещодавно ухваленого рішення суду про стягнення аліментів, яке ще не виконувалося належним чином.

Позивач повністю залишає поза увагою законні права та інтереси своїх дітей, утримання яких є його обов`язком і з огляду на фактичні обставини справи таке утримання не здійснювалося належним чином, а обов`язок зі сплати аліментів лишився лише щодо однієї дитини і сума, яка стягується з батька дитини, за жодних обставин на даний час не може вважатися надмірною.

Стосовно тверджень відповідачки ОСОБА_2 в контексті питання про стягнення аліментів про наявність у позивача ОСОБА_1 нерухомого майна, певні документи щодо якого додані до відзиву на апеляцію (а.с. 84, 85), то сторони за наявності для того відповідного волевиявлення не позбавлені права та можливості врегулювати свої відносини в порядку, передбаченому ст.ст. 189, 190 СК України.

За таких умов, суд першої інстанції врахував фактичні обставини справи, дав правильну оцінку встановленому, наявним у справі доказам і матеріалам, не мав підстав для задоволення необґрунтованого та недоведеного позову та вірно відмовив у ньому виходячи передусім із необхідності забезпечення інтересів дітей, які є пріоритетними. Доводи апеляції правильності по суті та законності судового рішення не спростовують.

Відтак на підставі ст. 375 ЦПК України апеляцію позивача слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п. 1, ст.ст. 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Тячівського районного суду від 29 липня 2021 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду. Повне судове рішення складене 22 грудня 2022 року.

Судді