Справа № 945/2051/20
Провадження № 22-ц/812/294/22
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

22 лютого 2022 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Царюк Л.М.,

при секретарі судового засідання - Лівшенку О.С.,

за участі представника позивача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу

ОСОБА_2

на заочне рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 08 грудня 2021 року, ухвалене у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Шароновою Н.О., повний текст складено 13 грудня 2021 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2020 року ОСОБА_4 звернулась суду з позовом до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів, що стягуються на утримання дітей.

Обґрунтовуючи позовні вимоги вказувала, що рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 20 червня 2018 року з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання їхніх синів: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки із усіх видів заробітку (доходу) відповідача, починаючи з 05 березня 2018 року до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Після набрання вказаним рішенням суду законної сили, вона отримала виконавчий лист і подала його до виконавчої служби за місцем реєстрації відповідача.

Постановою старшого державного виконавця Миколаївського районного відділу державної виконавчої служби відкрито виконавче провадження № 56835128.

Однак, із дня відкриття виконавчого провадження боржник рішення суду у добровільному порядку не виконує і станом на 01 грудня 2020 року виникла заборгованість у розмірі 84318 грн.87 коп.

Також вказує, що з часу ухвалення рішення суду про стягнення аліментів її матеріальний та сімейний стан значно змінився, оскільки сини ростуть і їх потреби також зростають. На момент звернення до суду у старшого сина різко погіршився зір і він потребує лікування.

Враховуючи вищевикладене, позивач просила суд збільшити розмір аліментів, що визначений рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 20 червня 2018 року та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання синів: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі Ѕ частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Заочним рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 08 грудня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції вказав, що оскільки належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами позивачем не підтверджено погіршення як його матеріального стану так і значного покращення матеріального стану відповідача, а також не підтверджено доказами погіршення стану здоров`я позивача, суд дійшов висновку, про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. При цьому, зміна сімейного стану позивача, а саме, укладення шлюбу, а також вагітність позивача, за вказаних вище обставин, у даному випадку, не може служити самостійною підставою для збільшення розміру аліментів.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на ті ж самі обставини, що при поданні позовної заяви, не погоджується з оскаржуваним рішенням суду першої інстанції, тому просить про його скасування та ухвалення нового судового рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Правом на подачу відзиву відповідач не скористався.

У суді апеляційної інстанції представник позивача апеляційну скаргу підтримав та просив про її задоволення.

Позивач, відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що в силу ч.2 ст.372 ЦПК України не є перешкоджає розгляду справи за відсутності останніх.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій (ч. 5 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду вказаним положенням закону відповідає в повній мірі.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 28 травня 2012 року, який рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 07 листопада 2018 року розірвано.

Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.9,10).

21 липня 2021 року ОСОБА_4 зареєструвала шлюб з ОСОБА_8 , та змінила прізвище на ОСОБА_9 ( а.с. 88).

Рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 14 червня 2018 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , стягнуто аліменти на утримання синів: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, починаючи з 05 березня 2018 року до досягнення найстаршою дитиною повноліття (а. с. 8, 88).

Згідно з копією розрахунку заборгованості зі сплати аліментів за виконавчим провадженням № 56835128 з примусового виконання виконавчого листа по справі № 480/328/18, виданого 20 липня 2018 року Миколаївським районним судом Миколаївської області, станом на 01 грудня 2020 року заборгованість ОСОБА_3 зі сплати аліментів з 05 березня 2018 року складає 84318 грн. 87 коп. (а.с. 8).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 рокута набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За приписами частин 1,2 статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

Відповідно до статті 180СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно до частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення для справи.

У частині першій статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментівза наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Із аналізу зазначених правових норм вбачається, що при вирішенні питання про збільшені розміру аліментів слід з`ясовувати, чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.

Згідно з частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається із змісту заявленого позову про збільшення розміру аліментів до Ѕ частки з усіх видів заробітку( доходу) відповідача , жодних підстав передбачених статтею 192 СК України, для збільшення розміру присуджених аліментів апелянт не наводить.

Зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього.

При вирішенні питання про збільшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у відповідному розмірі.

Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів у розумінні ст. ст. 76-80 ЦПК України того, що у неї та відповідача відбулись зміни, які обумовлюють можливість збільшення розміру аліментів, що стягуються із нього на утримання неповнолітніх дітей. До позовної заяви, крім копії свідоцтва про народження дітей, довідки про заборгованість по аліментам, жодних інших доказів на обґрунтування позову суду позивачем не подано.

Наявність в матеріалах справи первинного обстеження від 26 вересня 2020 року не свідчить про наявність потреб для лікування чи профілактики лікування хвороби дитини. Більш того у наданому документі не зазначено ні медичну установу де проводилося обстеження, ні лікаря, який його проводив, ні вказано необхідності для його проведення. А тому цей документ не є належним доказом наявності витрат позивача на лікування сина.

Крім того, позивачем не було надано суду, належних та допустимих доказів на підтвердження факту поліпшення матеріального стану відповідача з моменту стягнення аліментів. Також не надано належних та допустимих доказів про спроможність відповідача ОСОБА_3 сплачувати аліменти у визначеному позивачкою розмірі.

Разом з тим, відсутні будь-які докази, які б свідчили про відсутність доходів, та суттєве погіршення матеріального стану позивача на день звернення до суду з позовом.

Відповідно дост.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Аналіз норм матеріального права дає підстави для висновку, що позивач повинна надати докази, що підтверджують наявність юридичних складових - певних умов, які дають підстави для збільшення розміру аліментних зобов`язань.

Проте, доказів, які б свідчили про наявність інших обставин, які передбачені ст. 182 СК України, що дають підстави збільшити розмір аліментів позивачем не надано.

Доводи апелянта щодо наявності у неї значних витрат на утримання дітей, оскільки 2800 грн. аліментів на дітей є настільки мізерним, що не покриває усіх витрат, які вона несе на їх щомісячне утримання, судова колегія відхиляє, оскільки самі по собі ці обставини без доведення підстав, передбачених статтею 192 СК України, не є підставою для збільшення розміру аліментів.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що сторони не позбавлені права в майбутньому на звернення до суду з позовом про зміну розміру стягуваних аліментів у зв`язку зі зміною матеріального стану однієї зі сторін, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Посилання позивача, як на підставу вимог - зміну її сімейного стану, а саме, укладення шлюбу та вагітність, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки зміна сімейного стану позивача, а саме, укладення нею шлюбу, а також вагітність в іншому шлюбі, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивача з висновками суду першої інстанцій щодо встановлених обставин справи. Розглядаючи зазначений позов, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у апеляційній скарзі заявник.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей12,13,81,89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263,264 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Апеляційна скарга не містить доводів на спростування висновків суду першої інстанції, які є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи.

З огляду на це апеляційна скарга відповідно до частини 1статті 375 ЦПК України підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», судові витрати у вигляді судового збору за перегляд справи в суді апеляційної інстанції згідно із статтями141,382 ЦПК України слід віднести в рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, заочне рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 08 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 22 лютого 2022 року.