Провадження № 2/522/1747/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАІНИ

12 липня 2022 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси, у складі :

головуючого - судді Науменко А.В.

за участю секретаря Звонецької І.М.

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування Приморського району у якості третьої особи, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення способів участі у вихованні і спілкуванні,-

В С Т А Н О В И В:

До Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми визначення способів участі у вихованні і спілкуванні.

В обґрунтування позову позивачем зазначене, що 07 вересня 2007 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського обласного управління юстиції було зареєстровано шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис № 1349.

28 вересня 2015 року Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси шлюб між Позивачем та Відповідачем було розірвано.

Від шлюбу Сторони мають двох малолітніх дітей: сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вищевказаним Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси неповнолітніх дітей залишено на утриманні матері - ОСОБА_5 . Позивач не погодився із зазначеним рішенням суду в частині залишення дітей на утримання матері та звернувся із апеляційною скаргою до Апеляційного суду Одеської області.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 15.03.2016 року змінено рішення суду першої інстанції та ухвалено виключити із резолютивної частини рішення абзац третій наступного змісту: «Неповнолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишити на утриманні матері - ОСОБА_6 ».?

Позивач вказує, що відповідач незаконно, всупереч волі позивача відібрала дітей, фактично здійснивши захват малолітніх дітей в односторонньому порядку, без правової підстави, не маючи ані рішення суду, ані згоди Позивача на проживання дітей разом з матір`ю. Окрім того, Відповідач повністю ізолювала дітей від Позивача, не даючи змоги з ними бачитись та приймати останньому участі у їх вихованні, порушуючи перш за все права та інтереси дітей.

Як зазначає позивач, з моменту розлучення і до сьогодні відповідач створила штучні перешкоди нормальному спілкуванню дітей з позивачем. Відповідач не надає можливість позивачеві бачитись з дітьми та створює перешкоди, а тому він не має можливості спілкуватись з дітьми (брати участь в їх житті, вихованні). Відповідач відхиляє дзвінки позивача, забороняє відвідувати дітей, не надає інформації про стан здоров`я дітей, забороняє брати дітей додому, усуває позивача від прийняття рішень, що стосуються життя, здоров`я та розвитку дітей. Коли позивач приїжджає до дітей з метою побачення відповідач умисно не пускає їх до батька.

У договірному порядку з відповідачем не вдалося вирішити питання щодо участі позивача у вихованні дітей.

Органом опіки та піклування Приморської районної адміністрації визначено способи участі Позивача у вихованні малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 шляхом встановлення систематичних зустрічей батька з дітьми кожного четвертого тижня місяця у неділю з 13.00 год до 14.00 год, дні народження, канікули та святкові дні за попередньою домовленістю між батьками, але з цим рішення органу опіки позивач категорично не згодний.

Відповідач все одно ухиляється від виконання навіть такого рішення органу опіки та піклування та створює перешкоди у побаченнях позивача з дітьми. Крім того відповідач систематично здійснює усвідомлене та цілеспрямоване психологічне домашнє насильство по відношенню до дітей та позивача особисто, про що позивачем постійно повідомляється письмовими заявами до Національної поліції та інших відповідних органів.

28.09.2020р., позивач звернувся до Приморської районної адміністрації з заявою про перегляд висновку Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації відносно спілкування дітей з позивачем у зв`язку тим, що відповідач свідомо ухиляється від виконання рішення а також, що відповідач продовжує свідомо займатися психологічним насильством по відношенню до дітей та позивача. Заява позивача була розглянута Приморською районною адміністрацією м. Одеси та Службою у Справах Дітей Одеської міської ради і надані відповіді, в яких рекомендовано звернутись до суду для усунення перешкод у спілкуванні з дітьми.

У зв`язку з вищевикладеним позивач також неодноразово звертався до ЦСС ОМР (Центру Соціальних Служб Одеської міської ради) з метою надання професійної психологічної роботи з його дітьми, та надання послуг медіації з відповідачем, однак після численних спроб організувати взаємодію зі сторони позивача та зі сторони фахівців ЦСС ОМР з відповідачем не привели до результатів.?

Для усунення цих перешкод у спілкуванні з дітьми та реалізації своїх законних прав, та припинення домашнього насильства з боку відповідача, позивач неодноразово звертався до Національної поліції. Крім того для реалізації законних прав своїх дітей, а також реалізації своїх законних прав, передбачених статтею 153 СК України, позивач кожен день намагається контактувати зі своїми дітьми, але відповідач наполегливо цьому перешкоджає різними способами. За наслідками заяв позивача були проведені відповідні перевірки, проведені профілактичні бесіди з відповідачем та рекомендовано звернутись до суду для усунення перешкод у спілкуванні з дітьми.

Також позивач звертає увагу суду на той факт, що Службою у справах дітей Таїровської селищної ради проведено обстеження умов проживання позивача, за результатами якого складено Акт від 15.03.2021 року. Як зазначено в Акті обстеження умов проживання, з метою розв`язання спору участі у вихованні дітей та визначенні місця проживання дітей проведено обстеження умов проживання: АДРЕСА_1 . Житло розміщене на 3-му поверсі 17 поверхового будинку, складається з 2-х кімнат та кухні, санвузлу, комори та коридору. Загальна площа - 62 м.кв., житлова площа - 40 м.кв. Умови проживання: в квартирі дві кімнати, які облаштовані сучасними меблями та з усіма зручностями. Централізоване водо-електропостачання. На кухні наявна меблева стінка, холодильник, електроплита. В квартирі чисто та охайно. Для виховання та розвитку дітей створені належні умови. Наявні 2 окремі спальні місця, робочі місця для виконання домашніх завдань та проведення дозвілля.

Позивач має бажання брати активну учать у вихованні дітей, піклуватися про них та забезпечувати всім необхідним у матеріальному плані, має особисту прихильність до дітей та психологічну прив`язаність до них.

У підсумку позивач звертається до суду з наступними вимогами:

1.Зобов`язати Відповідача - ОСОБА_2 усунути та не чинити перешкоди у вільному особистому спілкуванні, вихованні та побаченні ОСОБА_1 з дітьми: сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

2.Встановити ОСОБА_1 наступний графік систематичної участі у спілкуванні та вихованні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 : графік визначений згідно з Додатком 1 , який додається.

3.Зобов`язати Відповідача - ОСОБА_2 дотримуватися цього визначеного графіку (див. Додаток 1), забезпечити проведення часу дітей з Батьком згідно цього визначеного графіку (див. Додаток 1)

Відповідно до Додатку 1 до позову, позивач визначає наступний графік участі у вихованні:

1. Кожного тижня місяця з 16:00 год. четверга до 20:00 год. наступної за нею неділі без присутності Матері.

Відлік тижнів починати з першого числа кожного місяця.

Встановити наступний спосіб та порядок виконання рішення у цій частині: зобов`язати Відповідача (матір дітей) самостійно доставляти (передавати) та забирати дітей за місцем проживання Батька дітей - АДРЕСА_1 .

Зобов`язати Позивача - ОСОБА_1 у разі зміни місця проживання повідомляти Відповідача (матір дітей) адресу нового місця проживання не пізніше десяти днів з моменту його зміни.

Графік участі Позивача (Батька дітей) у вихованні дітей, наведений в цьому пункті, може бути змінений за згодою сторін - у нотаріально посвідченому договорі.

2. Під час навчання дітей у закладі шкільної освіти встановити батькам наступний графік проведення шкільних канікул:

Кожного парного року осінні та весняні канікули діти проводять з Батьком. Кожного непарного року осінні та весняні канікули діти проводять з Матір`ю. Встановити наступний графік проведення літніх канікул:

З 1 червня по 10 липня включно діти проводять з Батьком.

З 11 липня по 20 липня включно діти проводять з Матір`ю.

З 21 липня по 21 серпня включно діти проводять з Батьком

З 22 серпня по 31 серпня включно діти проводять з Матір`ю

Щорічно час зимових канікул розподіляється:

Кожного непарного року з 10:00 години 23 грудня по 19.00 годину 1 січня парного року діти проводять з Матір`ю. З 19.00 годин 1 січня парного року по 19:00 годину 9 січня діти проводять із Батьком.

Кожного парного року з 10:00 23 грудня по 19.00 годину 1 січня непарного року діти проводять з Батьком. З 19.00 годин 1 січня непарного року по 19:00 годину 9 січня діти проводять із Матір`ю.

3. Встановити наступний порядок святкування дня народження ОСОБА_3 (16 червня):

Кожного непарного року син святкує день народження з Батьком з 16.00 год. 16 червня до 15.00 год. 17 червня, у присутності також його рідної сестри ОСОБА_4 .

Кожного парного року син святкує день народження з ОСОБА_7 з 16.00 год 16 червня до 15.00 год. 17 червня, у присутності також його рідної сестри ОСОБА_4 .

За домовленістю між батьками святкування дня народження ОСОБА_8 може відбуватись спільно.

4. Встановити наступний порядок святкування дня народження ОСОБА_4 (25 серпня):

Кожного непарного року донька святкує день народження з Батьком з 16.00 год. 25 серпня до 15.00 год. 26 серпня, у присутності також її рідного брата ОСОБА_3 .

Кожного парного року донька святкує день народження з ОСОБА_7 з 16.00 год 25 серпня до 15.00 год. 26 серпня, у присутності також її рідного брата ОСОБА_3 .

За домовленістю між батьками святкування дня народження доньки може відбуватись спільно.

5. Встановити наступний порядок святкування дня народження матері - ОСОБА_2 (24 березня), якщо діти перебувають у Батька: Мати особисто забирає дітей 23 березня о 18:00 годині за місцем проживання батька та особисто повертає дітей о 15:00 годині 25 березня за місцем проживання батька.

6. Встановити наступний порядок святкування дня народження Батька - ОСОБА_1 (03 червня), якщо діти перебувають у мати : Мати особисто доставляє дітей 02 червня о 18:00 годині за місцем проживання батька та особисто забирає дітей о 15:00 годині 04 червня за місцем проживання батька.

7. Встановити наступний графік спільної опіки батьків над дітьми у разі хвороби дітей (дитини):

У разі якщо діти (дитина) захворіла, перебуваючи з одним із батьків, що унеможливлює передання дітей (дитини) іншому із батьків (хвороба дитини, лікування за якою відбувається амбулаторно), лікування дітей (дитини) здійснює той із батьків з ким на момент хвороби перебувають діти (дитина), але додатковий час, проведений на лікуванні у того батька з ким перебували діти (дитина) надалі (протягом наступних двох тижнів) компенсується іншому батьку шляхом пропорційного додання до часу іншого батька.

Той із батьків з ким перебувають діти (дитина) має підтвердити факт наявності хвороби випискою з картки хвороби дітей (дитини) або довідкою з лікувального закладу із зазначенням рекомендації лікаря про неможливість передання дітей (дитини) іншому з батьків.

По закінченню лікування, наявність хвороби (хвороба дитини, лікування якої відбувається амбулаторно) має бути засвідчена довідкою уповноваженого державного або приватного закладу охорони здоров`я.

У разі якщо виклик лікаря є ускладненим, той із батьків з ким перебувають діти (дитина), має підтвердити факт наявності хвороби іншому з батьків у інший спосіб, достатній для отримання іншим із батьків повноцінної інформації про стан здоров`я дітей (дитини).

У дні, коли діти (дитина) здійснює лікування у стаціонарному у закладі охорони здоров`я, батькам забезпечується безперешкодне право на перебування з дітьми (дитиною), відповідно до правил, встановлених лікувальним закладом.

У разі хвороби дітей (дитини) батьки зобов`язуються негайно попереджати один одного про хворобу дітей (дитини), регламент лікування, шляхом надсилання смс повідомлень за телефонні номери батьків та інший спосіб за домовленістю між батьками.

Батьки зобов`язуються надавати один одному повну, достатню інформацію (як то: копія медичної картки дітей (дитини), інші документи, що підтверджують стан здоров`я дітей (дитини) та спосіб лікування, іншу інформацію стосовно стану здоров`я дітей (дитини)) для здійснення повноцінного лікування дітей (дитини) у той час, коли діти (дитина) знаходиться з одним із батьків.

По закінченню лікування, діти (дитина) має бути передана іншому з батьків - відповідно до графіку з пропорційним доданням додаткового часу, витраченого на лікування.

8. Зобов`язати Відповідача - ОСОБА_2 (паспорт серії НОМЕР_1 , виданий 27 травня 2016 року Приморським РВ у м. Одесі ГУДМС України в Одеській області, РНОКПП НОМЕР_2 ) усунути та не чинити перешкод дітям: сину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (Свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 , видане Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси) та доньці ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (Свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 , видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі) а також Батьку дітей - ОСОБА_1 (паспорт серія НОМЕР_5 , виданий Іллічівським МВ УМВС України в Одеській області 20 грудня 1995 року, РНОКПП НОМЕР_6 ) у виїзді за кордон у супроводі батька з метою, визначеною ч.5 ст. 157 Сімейного кодексу України, шляхом надання згоди Батьку дітей на виїзд за кордон дітей, посвідченої нотаріально у встановленим Законом порядку, протягом трьох календарних днів з дня відправлення повідомлення, з зазначенням країни прямування та строком повернення дітей (дитини) до України. Батько дітей має повідомити мати дитини не пізніше ніж за три календарних дні про необхідність надання згоди шляхом надсилання повідомлення на телефонний номер матері або інший спосіб. Витрати на нотаріальне посвідчення згоди на виїзд за кордон несе подорожуюча сторона.

9. Зобов`язати Відповідача (Матір) - ОСОБА_2 (паспорт серії НОМЕР_7 , виданий 27 травня 2016 року Приморським РВ у м. Одесі ГУДМС України в Одеській області, РНОКПП НОМЕР_2 ) надавати безперешкодну можливість дітям (не чинити перешкод дітям) ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (Свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 , видане Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси), та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (Свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 , видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі) у вільному спілкуванні з Батьком дітей у телефонному голосовому режимі чи за допомогою інших телекомунікаційних мереж без втручання будь-кого, забезпечити та поважати особистий простір дітей (щоб діти могли спілкуватися з Батьком на одинці без присутності будь-кого).

10. Батьки несуть особисту відповідальність за забезпечення дітей всім необхідним (матеріальне утримання дитини, одяг, належне харчування, медичне забезпечення, тощо) в ті періоди, коли діти знаходяться з кожним із батьків.

11. Будь-які додаткові умови можуть бути розглянуті за згодою сторін - у нотаріально посвідченому договорі.

12. Для підтвердження виконання Відповідачем цього графіку є «Журнал обліку передачі дітей» ( копія додається ). Приймати, передавати дітей (дитину) можуть тільки безпосередньо батьки. У разі відсутності персонального підпису приймаючого з батьків вважається, що передача дітей не є виконаною ( тобто не відбулася).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 11 червня 2021 року провадження у справі відкрито.

25 червня 2021 року від позивача ОСОБА_1 надійшло клопотання про забезпечення позову шляхом:

-визначення місця та часу спілкування малолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 , видане Першим відділом peєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси), та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 , видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі), з батьком ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_5 , виданий Іллічівським МB УМВС України в Одеській області 20 грудня 1995 року, PНOКПП НОМЕР_6 ) на період розгляду справи до винесення судом рішення та вступом його в законну силу;

-щомісячно з першого по п`ятнадцяте число поточного місяця, починаючи з 20.00 попередньої дати до 20.00 п`ятнадцятого числа поточного місяця;

-зобов`язання матері, - ОСОБА_2 (паспорт серії НОМЕР_8 , виданий 27 травня 2016 року Приморським РВ у м. Одесі ГУДМС України в Одеській області, РНОКПП НОМЕР_2 ), передавати малолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_9 , видане Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси), та доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 . видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі), батьку - ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_5 , виданий Іллічівським МB УМВС України в Одеській області 20 грудня 1995 року. РНOКП НОМЕР_6 ) за місцем його проживання ( АДРЕСА_2 ), згідно визначеного судом часу спілкування.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 29 червня 2021 року вирішено у задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі - відмовити.

22 липня 2021 року від позивача ОСОБА_1 , надійшла заява про відвід судді Свяченої Ю.Б. та секретаря судового засідання.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 23 липня 2021 року вирішено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Свяченої Ю.Б. по даній цивільній справі - відмовлене .

Водночас заявлений самовідвід судді Приморського районного суду м. Одеси Свяченій Ю.Б. від участі як головуючого по цивільній справі № 522/10052/21. Матеріали цивільної справи передані до канцелярії Приморського районного суду м. Одеси для подальшого розподілу у порядку встановленому ч. 3 ст. 14 ЦПК України.

28 липня 2021 року справа на підставі авторозподілу надійшла до провадження судді Науменко А.В.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 02 серпня 2021 року вирішено прийняти до провадження цивільну справу, призначити розгляд справи у загальному порядку.

03 серпня 2021 року від Служби у справах дітей Одеської міської ради до суду надійшли Пояснення на позовну заяву ОСОБА_1

09 серпня 2021 року від позивача ОСОБА_1 до суду надійшла повторна заява про забезпечення позову, відповідно до якої позивач просив суд вжити заходи забезпечення позову наступним шляхом:

- визначити місце та час спілкування малолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (Свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 , видане Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси), та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (Свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 , видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі), з Батьком ОСОБА_1 (паспорт серія НОМЕР_5 , виданий Іллічівським МВ УМВС України в Одеській області 20 грудня 1995 року, РНОКПП НОМЕР_6 ) на період розгляду справи до винесення судом рішення та вступом його в законну силу:

- щомісячно з п`ятнадцятого по тридцять перше (або тридцяте) число поточного місяця, починаючи з 20.00 попередньої дати до 20.00 тридцять першого (або тридцятого) числа поточного місяця.

- зобов`язати мати, - ОСОБА_2 (паспорт серії НОМЕР_10 , виданий 27 травня 2016 року Приморським РВ у м. Одесі ГУДМС України в Одеській області, РНОКПП НОМЕР_2 ), передавати малолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (Свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 , видане Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси), та доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (Свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 , видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі), ОСОБА_9 (паспорт серія НОМЕР_5 , виданий Іллічівським МВ УМВС України в Одеській області 20 грудня 1995 року, РНОКПП НОМЕР_6 ) за місцем його проживання ( АДРЕСА_3 ), згідно визначеного судом часу спілкування, (відповідно ч.1 ст. 64 Закону України «Про виконавче провадження» виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувана з дитиною в порядку, визначеному рішенням.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 20 серпня 2021 року вирішено відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про забезпечення позову.

У судове засідання призначене на 14 вересня 2021 року з`явився позивач ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 та представник відповідача ОСОБА_10 . Від позивача надійшло клопотання про залучення додаткових доказів. Суд ухвалив задовольнити вказане клопотання. Від представника відповідача надійшла заява про зупинення провадження по справі. Суд ухвалив відмовити в задоволенні заяви про зупинення провадження. Розгляд справи відкладено на 06.10.2021 року.

28 вересня 2021 року від відповідача ОСОБА_2 до суду надійшов відзив на позовну заяву з додатками. Зокрема разом з відзивом до суду надано копія відповіді центру Обласного центру медико-соціальної реабілітації жертв насильства в сім`ї від 04.09.2020 року.

Відповідно до відзиву ОСОБА_2 не визнає позовну заяву у повному обсязі, вважає безпідставною, необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Сторона відповідача вказує, на те що заочним рішенням Іллічівського суду Одеської області по справі № 522/11144/20 від 15.05.2021р. позовну заяву ОСОБА_2 було задоволено повністю та визначено місце проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з матір`ю - ОСОБА_2 .

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 02.12.2015р. по справі №522/15010/15-ц з ОСОБА_1 було вирішено стягнути на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/6 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно на дитину, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22 липня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідач вказує, що позивач не виконує покладені на нього законом обов`язки, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні дітей. Всі питання щодо виховання вирішуються відповідачкою самостійно без участі та підтримки з боку позивача. Діти знаходяться на повному утриманні ОСОБА_2 , починаючи з 2015 року.

Звертає увагу суду, що у зв`язку із тим, що ОСОБА_1 постійно ухиляється від сплати аліментів на утримання дітей, державним виконавцем неодноразово застосовувалися до нього заходи забезпечення реального виконання рішення.

Вищевикладені обставини на думку відповідача свідчать про повну байдужість батька - ОСОБА_1 до умов життя своїх неповнолітніх дітей, про засоби їх існування та рівень матеріального забезпечення.

Відповідач наполягає, що наразі виникле небажання дітей бачитися із батьком є виключно результатом його протиправних дій відносно дітей, зокрема їх викрадення з обмеженням зв`язку з матір`ю та ніяким чином не пов`язано з бажанням матері позбавити батька можливості участі у вихованні дітей.

На думку відповідача, зазначені факти відносно позивача можна розцінювати як ухилення батька від виховання дітей, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, створення стресових ситуацій, що підтверджує відсутність серйозного ставлення позивача до своїх батьківських обов`язків.

А тому просить суд відмовити у повному обсязі у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та встановлення способів участі у вихованні і спілкуванні.

У судове засідання призначене на 06 жовтня 2021 року з`явились позивач ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 та представник відповідача ОСОБА_10 . Від представника відповідача ОСОБА_10 надійшло клопотання про виклик свідків дітей позивача та відповідача. Суд ухвалив викликати у якості свідка ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та відмовив у виклику ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Суд звертає увагу, що сторони не заявляли клопотання та не наполягали на допиті дітей за участю у судовому засіданні дитячого психолога.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 06 жовтня 2021 року за згодою сторін підготовче провадження по справі закрито.

У судове засідання призначене на 01 листопада 2021 року з`явились позивач ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 та представник відповідача ОСОБА_10 . Від позивача до суду надійшла відповідь на відзив. До початку судового засідання та слухання справи по суті суд ухвалив долучити відповідь на відзив до матеріалів справи, а також ухвалив залучити Орган опіки та піклування Приморського району у якості третьої особи.

30 листопада 2021 року від позивача надійшла письмова заява, відповідно до якої позивач зазначає, що у попередньому судовому засіданні було порушено питання про проведення судової експертизи, щодо взаємовідносин дітей та батьків. Позивач вказує, що на його думку предмет розгляду даної справи не є таким, що потребує експертизи. Також позивач значив що погоджується на проведення експертизи, тільки за умови, що на період з моменту прийняття рішення про призначення експертизи, проведення самої експертизи, та часу необхідного для розгляду результатів експертизи у судових засіданнях діти будуть перебувати (проживати) у позивача.

У судове засідання призначене на 01 грудня 2021 року з`явились позивач ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 , представник відповідача ОСОБА_10 та представник третьої особи Островська Л.Л. Під час судового засідання судом поставлено питання про допит у якості свідка ОСОБА_3 який з`явився до суду. Представник третьої особи Островська Л.Л. вказала, що допит дитини необхідно проводити буз присутності батьків та адвокатів. Позивач заперечував проти такого порядку допиту свідка, сторона відповідача не заперечували проти допиту свідка. Суд ухвалив допитати у якості свідка ОСОБА_3 з урахуванням ст. 232 ЦПК України за відсутністю батьків, але в присутності представника органу опіки та піклування.

За результатом допиту ОСОБА_3 , представник органу опіки та піклування зазначила, що для об`єктивного встановлення відношення дитини до кожного з батьків необхідно проведення судової експертизи.

Далі на засіданні, після допиту ОСОБА_3 в якості свідка, позивачем заявлено клопотання про проведення експертизи, однак лише за умов викладених в поданої до суду заяві від 30 листопада 2021 року.

Представник органу опіки та піклування підтримала клопотання про призначення експертизи частково, з виключенням умов зазначених позивачем.

Представник відповідача заявила, що саме позивач повинен довести обставини налаштовування матір`ю дітей проти батька, а тому саме позивач має ініціювати проведення експертизи, крім того пояснила що у відповідача не має фінансової можливості сплачувати рахунок за проведення експертизи.

Суд за результатом розгляду клопотання оголосив, що призначення експертизи за наявністю умов викладених позивачем не передбачено. Судом було роз`яснено позивачу про необхідність проведення експертизи та обов`язкову участь в неї обох з батьків, та про обов`язок згідно ст.. 12 ЦПК України доказування стороною обставин на яки посилається як на підставу позову. Враховуючи, що без дотримання вказаних умов позивач заперечує проти проведення експертизи, клопотання про призначення експертизи не задоволено, у зв`язку з відсутністю згоди позивача.

09 грудня 2021 року від Приморської районної адміністрації надійшов висновок Приморської районної адміністрації ОМР № 01-11/1431/2 вих. від 30.09.2020 року та копію Витягу з протоколу засідання комісії з питань захисту прав дітей від 24.09.2020 року.

13 грудня 2021 року у судове засідання з`явився позивач ОСОБА_1 та представник відповідача ОСОБА_10 . Представник відповідача звернувся до суду з заявою про відкладення розгляду справи у зв`язку з захворюванням відповідача, яка бажає брати особисту участь у розгляді справи.

21 грудня 2021 року у судове засідання з`явився позивач ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 та представник відповідача ОСОБА_10 . За результатами судового засідання судом закінчено дослідження письмових доказів у матеріалах справи.

Судове засідання призначене на 02 лютого 2022 року відкладено на 25 березня 2022 року у зв`язку з захворюванням головуючого судді.

У судове засідання призначене на 25 березня 2022 року сторони не з`явились, розгляд справи відкладено на 26 квітня 2022 року.

26 квітня 2022 року від сторони відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з виїзду за кордон через військову агресію рф проти України.

У судове засідання призначене на 26 квітня 2022 року сторони не з`явились, розгляд справи відкладено на 25 травня 2022 року.

24 травня 2022 року від сторони відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з виїзду за кордон через військову агресію рф проти України.

У судове засідання призначене на 25 квітня 2022 року з`явився позивач ОСОБА_1 та звернувся до суду з клопотанням про витребування доказів.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 25 травня 2022 року вирішено витребувати у Державної Прикордонної служби України інформацію про перетин державного кордону громадянки ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_6 (діти), а також іншу відповідну інформацію відносно згаданих осіб та витребувати у ОСОБА_2 та її представника інформацію про можливість проведення судових засідань у режимі відеоконференції, а також інформацію щодо можливості електронного зв`язку з відповідачем.

10 червня 2022 року від Державної прикордонної служби України до суду надійшла інформація про перетин кордону ОСОБА_2 , відповідно до якого остання відома інформація свідчить про виїзд ОСОБА_2 за кордон 03.03.2022 року.

23 червня 2022 року від відповідача ОСОБА_2 надійшла заява, відповідно до якої відповідач повідомила суд, що технічної можливості брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференція у неї немає, а тому просить суд розглядати справи за відсутністю відповідача, однак у присутності представника відповідача.

Позивачем надано до суду Окремі додаткові пояснення, та Окрема заява що до визнання доказів відповідача сумнівними (недостовірними).

У судове засідання призначене на 23 червня 2022 року з`явився позивач ОСОБА_1 та представник відповідача ОСОБА_10 . Під час судового засідання оглянуто надані сторонами відеозаписи та прослухані аудіо записи надані сторонами.

07 липня 2022 року від відповідача до суду надійшов виступ у судових дебатах в письмовій формі.

У судове засідання призначене на 07 липня 2022 року з`явились позивач ОСОБА_1 та представник відповідача ОСОБА_10 . Під час судового засідання судом було досліджений ще один відеозапис залучений до справи диск з відеозаписами та розпочато виступ у судових дебатах.

У судове засідання призначене на 11 липня 2022 року з`явились позивач ОСОБА_1 та представник відповідача ОСОБА_10 . Під час судового засідання було продовжено виступ сторін у судових дебатах. За результатом виступу у судових дебатах позивач наполягав на задоволенні позову, просив задовольнити в повному обсязі. Сторона відповідача позовні вимоги не визнали та просили суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Суд, повно та всебічно дослідивши і оцінивши обставини по справі, надані сторонами докази, заслухавши пояснення сторін та дитини ОСОБА_3 2008 року народження приходить до наступних висновків.

Суд встановив, що 07 вересня 2007 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського обласного управління юстиції було зареєстровано шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис № 1349, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб Серії НОМЕР_11 .

Від шлюбу Сторони мають двох малолітніх дітей: сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується Свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_3 та Серії НОМЕР_12 відповідно.

28 вересня 2015 року Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано.

Суд враховує пояснення в судових засіданнях відповідача та її представника що шлюб між сторонами був розірваний та батько пішов з сім`ї коли молодший дитині було лише два роки, тому донька мало знає батька.

Вищевказаним Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси неповнолітніх дітей залишено на утриманні матері - ОСОБА_5 . Позивач не погодився із зазначеним рішенням суду в частині залишення дітей на утримання матері та звернувся із апеляційною скаргою до Апеляційного суду Одеської області.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 15.03.2016 року змінено рішення суду першої інстанції та ухвалено виключити із резолютивної частини рішення абзац третій наступного змісту: «Неповнолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишити на утриманні матері - ОСОБА_6 ».

Заочним рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 18 травня 2021 року (Справа № 522/11144/20) визначено місце проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 із ОСОБА_2 .

В матеріалах справи наявний Висновок органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради № 01-11/1431/2 вих. від 30.09.2020 року.

Відповідно до вказаного висновку, Приморська районна адміністрація, як орган опіки та піклування, враховуючи пояснення батьків малолітніх дітей, пояснення малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , вік дітей, особистий графік зайнятості дітей, та те, що батьки не дійшли згоди щодо визначення порядку участі ОСОБА_1 у вихованні малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , враховуючи рекомендації комісії з питань захисту прав дітей Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 24.09.2020 року № 18, та керуючись ст.ст. 141, 153,158 Сімейного кодексу України, п. 73 Постанови Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 року № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини» вирішили визначити способи участі гр. ОСОБА_1 у вихованні малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , шляхом встановлення систематичних зустрічей батька з дітьми кожного 4-го тижня місяця у неділю з 13:00 год. до 14:00 год., дні народження, канікули та святкові дні за попередньою домовленістю між батьками.

Оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності та заслухавши пояснення сторін у судових засіданнях, суд приходить до висновку, що між сторонами у справі виникли непорозуміння, які носять особистий характер. У зв`язку з даними обставинами загострились взаємовідносини між відповідачем та позивачем, така ситуація в їх особистих стосунках не дає можливості мирним шляхом вирішити питання про визначення порядку спілкування з дитиною, який мав би влаштовувати кожну із сторін по справі, що зумовлює вирішення даного питання в судовому порядку, в межах заявлених позовних вимог, оскільки саме такий спосіб захистити право на спілкування та виховання дитини визначений сімейним законодавством у разі порушення його з боку іншого з батьків дитини.

Оцінюючи обставини справи суд враховує, що інтереси дитини захищаються передусім, і не лише національним законодавством, але й нормами міжнародного права.

Так відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989р. (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991р. та яка набула чинності для України 27.09.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до положень ч.1 ст.3, ч.1 ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно Принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. На суспільство та органи публічної влади має бути покладений обов`язок щодо здійснення особливого піклування про дітей, які не мають сім`ї, та про дітей, які не мають достатніх засобів існування. Бажано, щоб багатодітним сім`ям надавалася державна або інша допомога на утримання дітей.

Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Тобто, права та обов`язки матері та батька щодо дитини є рівними навіть тоді, коли вони не є подружжям. На обсяг батьківських прав та обов`язків не впливає та обставина, що один із батьків проживає окремо від дитини.

Згідно із ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину.

Відповідно ст. 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування.

Згідно ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно ст. 159 СК України якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Форми й методи виховання дитини не повинні суперечити Конституції України (стаття 52), Конвенції про права дитини від 2 листопада 1989 року ( статті 8,12, 16, 19, 28, 31, 32, 34 , 36, 37), Декларації прав дитини, Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України "Про охорону дитинства" батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

З наведених вище норм діючого законодавства можна зробити висновок, що сторони по справі зобов`язані здійснювати свої батьківські обов`язки щодо дітей, мають право на спілкування з дітьми, їх виховання.

Висновком органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради № 01-11/1431/2 вих. від 30.09.2020 року встановлено, що відповідно до письмових пояснень ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 , останній повідомив, що він не проти спілкуватися з батьком, але не по розкладу і у тому випадку, якщо батько не буде чинити психологічне насилля до нього та припинить ображати матір. Також при складанні графіку просив взяти до уваги проблеми із самопочуттям та графік його особистої зайнятості.

Статтею 158 СК України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання.

У Постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі № 215/4452/16-ц зазначене що опитування дитини в суді належним чином забезпечує встановлення прихильності дитини до проживання з одним із батьків у сукупності з іншими встановленими даними причин такої прихільності для забезпечення принципу «найкращих інтересів дитини» при вирішенні справи.

В судовому засіданні 01.12.2021 року, був допитаний у якості свідка ОСОБА_3 2008 року народження у присутності тільки представника органу опіки.

Суд звертає увагу, що ОСОБА_3 давав пояснення вільно, іноді емоційно при описанні поведінки батька. У ОСОБА_3 погляди сформовані як у дорослої людини, чітко і логічно висловлює свою думку, аналізуючи і конкретизуючи відповіді на запитання, питання задавалися різні, однак відповіді завжди чіткі з логічним обґрунтуванням.

Зокрема ОСОБА_3 надав суду наступні пояснення:

1) Чи бажає бачити батька?

- Взагалі не хоче бачити батька

2) Чому не хочеш бачити батька?

- Ми бачились з батьком постійно до того як він написав в соцслужби, після звернення до соцслужб, літом батько забрав до себе на орендовану квартиру на його день народження, мені там стало погано, боліла голова, але батько заборонив і не хотів нас відпустити додому

- Після того як орган опіки встановив час зустрічей з батьком, він нас із сестрою забрав до себе на чотири дні і не збирався повертати.

- Я не довіряю батьку, в нема гарантії що я повернусь додому, він не збирався нас повертати.

3) З ким бажаєш жити?

- З мамою, бабусею і дідусем

4) Який вихід із ситуації ти бачиш?

- Я не бачу виходу із ситуації, батько обманув мене, поведінку батька вважає обманом.

5) Може батько помилився?

- Батько не помилився тому що все було сплановано завчасно.

6) Чи зможеш ти пробачити батька, дати йому шанс?

- Я не хочу пробачати батька, він завжди ображав маму, родичів, зганяв на нас злість.

7) Які випадки ти пам`ятаєш?

- Пам`ятаю як в 5-6 років батько мене через силу змушував робити лікувальну гімнастику, навіть коли мені було погано.

- Колись ми з мамою робили годівничку, батько прийшов сказав, що ми все робимо не правильно, розізлився і дав мені «підзатильник».

8) Ти взагалі не хочеш бачити батька?

- Взагалі не бажає бачити батька, не хоче! Може колись і пробачить його.

9) Що ти думаєш про відносини батька із сестрою?

- Коли народилась сестра батько вже не проживав з мамою, тому сестра майже не знає батька, вважає, після того як батько нас вкрав (саме вкрав тому що батько забрав телефони, витягнув сім-картки і не сказав мамі де я із сестрою) сестра теж не бажає бачитись з батьком.

Суд під час заслуховування думки дитини переконався особисто в тому, що ОСОБА_3 є цілком здатним самостійно висловити свою думку, він досяг того віку і рівня зрілості, при якому слід брати до уваги його думку щодо зустрічей з батьком, його позиція не обумовлена розлукою з батьком чи під впливом матері, адже хлопчик повідомив суду про відсутність тісного дружнього контакту з батьком і під час, коли вони проживали однією родиною, у хлопчика батько асоціюється із неповагою до думки та бажань дитини, він відчуває страх та незахищеність в присутності батька.

Також в матеріалах справи наявні Результати психологічного тестування дитячого психолога ОСОБА_11 від 04.09.2020 року в рамках звернення відповідача до Обласного центру медико-соціальної реабілітації жертв насильства в сім`ї наданого відповідачем разом з відзивом.

Результати психологічного тестування дитячого психолога ОСОБА_11 викладені в письмовій формі наступного змісту (мовою оригіналу):

«На консультацию к детскому психологу были приведены два сиблинга: ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_7 и ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 . Дети являются учениками школы №101, проживают по адресу: АДРЕСА_4 . Запрос исходил от их матери ОСОБА_13 , которую интересовало психологическое состояние её детей, в силу сложной ситуации, которая сложилась с её бывшим мужем.

В процессе беседы с двумя детьми было выявлено наличие в их жизни длительной (хронической) фрустрирующей ситуации (постоянные неадекватные требования к детям со стороны их отца, а также необоснованные обвинения в адрес их матери). Суть жалоб, высказываемых ОСОБА_13 сводится к следующему: её бывший муж обвиняет её в запугивании детей («Дети любят папу, а бывшая жена запугивает детей и не даёт им общаться по телефону с ним») и немотивированном отказе с её стороны пускать детей на встречу с ним (встречи и прогулки предлагаются в 21.00 или позднее). С её слов, он предлагает ей отдать ему детей и платить ему алименты.

В процессе беседы ОСОБА_14 и ОСОБА_15 держатся достаточно дружелюбно. Интерес к совместной с психологом деятельности проявляют. Фон настроения в целом ровный, немного снижается, когда начинаются расспросы об отце, эмоциональные реакции лабильные, адекватные ситуации.

1. ОСОБА_16 . Яркие эмоциональные реакции у ОСОБА_17 проявляются во время беседы о его отце. Эти моменты для мальчика явно болезненны, т.к. мальчик при обсуждении этой темы становится то возбуждённым, то наоборот поникшим, неоднократно возвращается к разным, травмирующим его ситуациям с отцом, у него заметно повышается уровень тревожности и напряжения. Юрий перечисляет ряд болезненных для него ситуаций, связанных с отцом:

1. «Я вообще не помню, когда мы жили с папой вместе, мы в основном всю мою жизнь жили с бабушкой и дедушкой, они нас с сестрой любят и всегда поддерживают и помогают. А папа когда приходил к нам, навестить, то часто скандалил и конфликтовал. Зачем он приходит? Лучше бы он не приходил совсем!»; 2. Отец часто нарушал и нарушает психологические границы ребёнка, пытаясь насильно заставить его что-то делать. В памяти ОСОБА_17 осталось много очень неприятных ситуаций, связанных с его времяпрепровождением с отцом. Одна из них произошла, когда мальчик ещё только учился читать. Его отец потребовал, что он в книжном отделе при народно продемонстрировал свои навыки чтения. Результат был прокомментирован однозначно: « ІНФОРМАЦІЯ_9 : «Мне тогда было так стыдно, я ведь только учился читать. А он взял взрослую книгу! Я до сих пор это помню. Но я - не лох, я - отличник!»

Все эти действия не вызывают у мальчика симпатию к отцу, они приводят к реакции пассивного избегания. В силу импульсивности и вспыльчивости отца (со слов ребёнка) ОСОБА_18 побаивается открыто и стенично сопротивляться отцу (в вербальной форме), он пытается пассивно отстаивать свои потребности и желания.

2. ОСОБА_19 . Родители оформили развод, когда девочке было около 2,5 лет и она не помнит совсем совместного проживания с отцом. На вопрос: «Как она относится к отцу?» был получен однозначный ответ: «Я плохо отношусь к папе, потому, что надо мной обидно подшучивает, не хочет покупать даже йогурт». При выборе картинок из метафорических карт для отца, она выбирает карточки ОСОБА_20 и ОСОБА_21 , злую пантеру из мультфильма « ІНФОРМАЦІЯ_10 ». « ІНФОРМАЦІЯ_11 »

3. Юре с сестрой было предложено выполнить ряд тестов, для объективизации данных об отношениях внутри семьи. Самым значимым членом семьи для них является мать и бабушка. Мать они характеризуют как: «Понимающую, поддерживающую. Она часто смотрит с нами интересные фильмы, мы с ней гуляем, любим ходить в дельфинарий». Она и бабушка для них являются примером для подражания и дети чувствуют поддержку и защиту с их стороны. Общий уровень тревожности (личностной) у детей в целом в пределах нормы, но отмечается повышение уровня ситуативной тревожности. У ОСОБА_17 отмечается тенденция к застреванию на тревожащих его ситуациях, склонность брать такие ситуации близко к сердцу, это может способствовать развитию невроза у него.

Таким образом, можно утверждать, что общение детей с отцом на данный период времени является для детей фрустрирующим фактором, который может привести к невротизации.

Позивач наполягав на тому, що зазначені психологічні дослідження дітей психологом не є належним доказом по справі, однак позивачем не надані докази на спростування кваліфікації та освіти психолога Обласного центру медико-соціальної реабілітації жертв насильства в сім`ї яка проводила ці психологічні дослідження, або будь-яки інші докази на спростування.

Таким чином, суд встановлює, що між сторонами протягом тривалого часу склались особисті неприязні стосунки внаслідок невдалих сімейних відносин. Наведене випливає не лише з поведінки сторін в судовому засіданні, а й підтверджується неодноразовими зверненнями обох сторін до правоохоронних органів з приводу сварок між сторонами.

Отже вислови дитини щодо описання конфлікту між батьками, як і висловлювання дитини щодо її ставлення до батька, на переконання суду не свідчать про психологічну залежність дитини сторін від матері, а свідчать про відсутність психологічного зв`язку батько з сином, в тому числі за наслідком психологічного або фізичного насильства над дитиною, але це можливо було достеменно перевіряти тальки у разі проведення судової експертизи.

Також, на долучених позивачем електронних доказах, справжність яких не заперечувалась відповідачем, дійсно зафіксовано вчинення відповідачем певного контролю за дитиною під час розмов з батьком по телефону, але безпосереднього давлення на дітей з електронних доказів не вбачається. В той же час суд вбачає, що в розмовах по телефону батько виправдовується на претензії дитини щодо його заяв до служб за наслідком чого їх постійно турбують та відволікають.

Суд враховує, що позивач ОСОБА_1 неодноразово наполягав, що вказані пояснення його сина та взагалі таке відношення дітей до свого батька зумовлені психологічним насиллям зі сторони матері дітей, яке полягає у тому, що дітей налаштовують проти батька ставляючи на перший план не інтереси дітей, а власну неприязнь до колишнього подружжя.

Суд сприймає та допускає позицію позивача, що налаштування дітей проти батька суперечить інтересам дітей і таке маніпулювання теоретично є можливим зі сторони матері.

Однак позиція позивача не може бути просто припущенням, заснованим на здогадках чи на підозрах. Чим менш ймовірна подія, тим більше має бути свідчень на підтвердження того, що вона дійсно могла мати місце.

Як зазначене вище з метою встановлення факту налаштування дітей матір`ю проти батька, під час судових засідань розглядалося питання про необхідність проведення судової психологічної експертизи. Однак позивачем у усній та письмовій висловлена позиція, яка судом сприймається як фактична відмова від проведення вказаної експертизи.

Жодних інших доказів на підтвердження маніпулювання та налаштування матір`ю проти батька дітей позивачем до суду не надано.

Питання як про достовірність конкретного доказу, так і про достатність їх у сукупності суд вирішує у кожному випадку виходячи з конкретних обставин справи. З іншого боку, принциповим можна вважати положення щодо неможливості доказування на основі припущень.

Достатніми є докази, яких може бути достатньо для встановлення певного факту або усієї сукупності фактів, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторони. Однак це має місце поки існування цього факту не буде заперечене іншими доказами. Тобто такі докази не є безспірними, але якщо протилежна сторона не надасть належні докази для їх спростування, вони є достатніми для ухвалення рішення на користь особи, котра їх подала.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України). Відповідно до частин 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Виходячи з наведеного суд зазначає, що якби позивач мав дійсним намір створити теплі, дружні стосунки зі своїм сином, донькою та їх матір`ю, то діяв би він в інший спосіб, в спосіб взаємоповаги один до одного та врахування інтересів та бажань своїх дітей. На думку суду, аозивач, не враховує те що підтверджені по справі риси його поведінки не є прикладом, який потрібно демонструвати своєму синові. Позивач таким чином, проявляє повну зневагу до жінок - матері свого сина та його бабусі, що є ганебним та неприпустимим для справжнього чоловіка, для чоловіка, який дійсно наслідує головні моральні цінності та бажає виховати власного сина в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби, тощо та є свідченням того, що позивачу не вдалося та не вдається знайти спільну мову з власним сином, який в силу закону має право висловити свою власну думку та має право бути заслуханим.

Досліджені судом відеозаписи яки здійснені позивачем на протязі декількох років, підтверджують лише те що позивач в більшості постановочно, тобто примусово сидячі з дітьми перед камерою здійснює запис розмов з ними. Крім того, за наслідком пояснень в судовому засіданні, суд враховує, що позивач вважає нормальною його поведінку, коли він під час одного з побачень примусово вивіз дітей у невідомому для них та відповідача напрямку та фактично утримував їх в готелі, про що періодично знімав на відео. При цьому позивач в судовому засіданні підтвердив що він дійсно обмежив дітям можливість зателефонувати матері.

Наданими по справі доказами, в тому числі наданими позивачем відео та аудіозаписами підтверджене, що численні безпідставні звернення позивача до виконавчих органів влади, в т.ч. правоохоронних зруйнували й до того не дуже дружні стосунки між сторонами та погіршили відносини з дітьми. Не зважаючи на інтереси дитини, батько своїми постійними невиправданими запитами змушує дитину страждати, хвилюватися, надавати пояснення, відвідувати відповідні органи для співбесід.

Також, суд зазначає, що дії позивача щодо вимог зустріч з дітьми за будь якими обставинами не є свідченням турботливого ставлення до дитини. Батько демонструє, що для нього надважливим є не здоров`я та інтереси дітей, а задоволення його власного інтересу, амбіцій та принциповості по відношенню до відповідача, оскільки в період дії жорсткого карантину на території всієї країни для нього було важливішим не збереження здоров`я дітей, а виконання графіку спілкувань встановленого органом опіки.

Звідси суд звертає увагу, що діти дуже чітко відчувають справжню любов та турботу, тому підбурити дитину проти тата, якого вони справжнє люблять та бажають бачитися є складно та неможливо. Позивач не доводить жодними належними та допустимими доказами, яким саме чином він виконував свої батьківські обов`язки прислуховувався до бажань та інтересів дітей та діяв саме в їх інтересах, а не діяв для задоволення власних амбіцій.

Суд також враховує, що місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини (частина друга статті 160 СК України). Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору, зокрема, щодо її місця проживання (частина 2 статті 171 СК України).

З досягненням віку десяти років у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання. Для правильного застосування зазначених норм права при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини необхідно щоб дитина була заслухана. (Позиція Верховного Суду України в Постанові від 18 серпня 2021 року, справа № 303/3102/19, провадження № 61-13918св20)

Таким чином суд приходить до висновку, що показання ОСОБА_12 під час судового засідання у якості свідка, та зазначення його позиції у Висновку органу опіки та піклування є висловлюванням його думки та відповідає його інтересам в повному обсязі.

При цьому слід враховувати, що думка неповнолітньої дитини є достатньо вразливою для нав`язування певних ідей та думок близькими родичами, з якими вона постійно проживає. Тому думка неповнолітньої дитини є важливою, але не може бути абсолютною для суду.

Звідси суд встановлює, що посилання позивача на те, що негативне психоемоційне ставлення дітей до батька викликано не поведінкою останнього, а стійким впливом матері на дітей не підтверджене належними доказами по справі.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства» контакт з дитиною - це реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно; батько, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, враховуючи його ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до батька, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Мати, яка проживає разом з дитиною не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.

Виходячи із гарантій, передбачених ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при вирішенні спорів щодо участі батька (матері) у вихованні (піклуванні) дитини необхідно брати до уваги інтереси, а також права та свободи всіх залучених сторін і, що більш важливо, - основні інтереси дитини та її права. Якщо існує можливість того, що контакти з батьком (матір`ю) можуть завдати шкоди інтересам дитини або становити втручання в її права, саме відповідні національні органи зобов`язані забезпечити справедливу рівновагу між ними.

При цьому вирішальне значення має те, чи вжили відповідні національні органи всіх необхідних заходів для того, щоб сприяти налагодженню контактів тією мірою, якою вимагати цього від них було б доцільно за наявних конкретних обставин кожної справи. Відповідно до ч.2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізувалося Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і ч.4 ст. 10 ЦПК України застосовується судами України як джерело права. У рішенні ЄСПЛ у справі «Hunt v. Ukraine» від 07 грудня 2006 року зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (§ 54) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78). Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини. У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.

Суд при винесенні рішення враховує поведінку сторін під час розгляду справи, сприймає до уваги досліджені в судових засіданнях відеозаписи, численні заяви позивача про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності а також заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів на утримання дітей, що підтверджується розрахунками заборгованості зі сплати аліментів, а також характеризуючи обставини встановлені в Висновку органу опіки та піклування ОМР.

Враховуючи викладене, визначаючи способи участі батька у спілкуванні та вихованні дитини, необхідно надавати системну оцінку фактам та обставинам, які впливають на ухвалення певного рішення, зокрема, необхідно враховувати, у першу чергу, інтереси дитини, які не завжди можуть відповідати її бажанням, з урахуванням віку, стану здоров`я, психоемоційного стану. За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову частково, відходячи від рекомендацій зазначених у Висновку органу опіки та піклування.

Суд зазначає, що за наслідком виконання рішення суду про визначення способів участі у вихованні і спілкуванні та встановлення порядку, стійкий психологічний зв`язок дітей з батьком може так і не бути відновлений, і діти не зможуть сприймати позивача як одного зі своїх батьків, який бере участь в їх житті і вихованні нарівні з матір`ю. Але пов`язаність втрати психологічного зв`язку дітей з батьком з наслідками дій матері чи інших родичів у тому числі по налаштовуванню дітей проти батька не може бути встановлене та доведене без висновків спеціаліста із спеціальними знаннями дитячої психології, якими не володіє суд та сторони.

Оскільки сімейні відносини можна віднести до таких, в яких з найбільшою очевидністю проявляється потреба у використанні спеціальних психологічних знань та є такими, що ґрунтуються на великій кількості соціально-оцінних норм, де необхідними компонентами змісту виступають психологічні елементи, суд впевнений що по данній справі була обов`язкова необхідність призначення судової психологічної експертизи.

Також суд вказує на те, що при наявності конфлікту між батьками зустрічі одного з батьків з дитиною доцільно проводити без присутності другого з батьків, особисті конфліктні відносини між сторонами не повинні порушувати інтереси дітей, спричиняти на них негативний вплив.

Також суд вказує, що згідно висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 01 липня 2020 року в справі №138/96/17 Верховний Суд зауважує, що погоджуючись з висновком органу опіки та піклування, визначаючи спосіб участі у спілкуванні та вихованні малолітньої дитини, суди першої та апеляційної інстанцій не встановили об`єктивних умов, за яких такі побачення можуть відбуватися виключно за бажанням дитини. Верховний Суд наголошує, що, визначаючи способи участі батька у спілкуванні та вихованні дитини, необхідно надавати системну оцінку фактам та обставинам, які впливають на ухвалення певного рішення, зокрема, суд має враховувати, у першу чергу, інтереси дитини, які не завжди можуть відповідати її бажанням, з урахуванням віку, стану здоров`я, психоемоційного стану.

Виходячи з наведеного суд зазначає, що в даній справі ані органом опіки та піклування, ані відповідачем у справі не надано суду доказів на підтвердження позиції відповідача, що участь батька у спілкуванні та вихованні дітей не можливе у зв`язку з не бажанням дітей. При цьому судом встановлено, що негативне психоемоційне ставлення дітей до батька, постійне проживання дитини разом із матір`ю, тісний психоемоційний зв`язок саме з нею, обумовлення побачень батька з дитиною виключно бажанням дитини можливе призведе до унеможливлення реалізації батьком своїх прав на участь у вихованні та побаченні з дітьми

Небажання дитини спілкуватися з батьком не є підставою для його повного відсторонення від участі у спілкуванні з дитиною (ВССУ, справа № 397/586/16-ц, 08.11.17)

Небажання дітей підтримувати контакт та спілкуватися з батьком не повинно розцінюватися як абсолют у визначенні їх найкращих інтересів в розумінні Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Про це нагадав Європейський суд з прав людини у справі «A.V. проти Словенії» (заява № 878/13), передає інформаційний ресурс ECHR: Ukrainian Aspect.

І незважаючи на те, що практика ЄСПЛ вимагає врахування поглядів дітей, ці погляди не обов`язково є незмінними, а заперечення дітей, які мають бути наділені належною вагою, не обов`язково достатні для нехтування інтересами батьків, особливо в тому, щоб мати постійний контакт з дитиною.

Зокрема, право дитини висловлювати власні погляди не повинно тлумачитися як надання безумовного права вето дітям без будь-яких інших факторів, що розглядаються, а також проведення експертизи для визначення їх найкращих інтересів. Такі інтереси зазвичай означають, що зв`язки дитини з сім`єю повинні зберігатися, за винятком випадків, коли це може зашкодити її здоров`ю та розвитку.

ЄСПЛ також нагадав, що, хоча основною метою статті 8 є захист особи від свавілля органів державної влади, існують, крім того, позитивні зобов`язання щодо ефективної «поваги» до сімейного життя. Так, у справах, що стосуються прав контакту одного з батьків, держава, в принципі, зобов`язана вживати заходів з метою возз`єднання батьків зі своїми дітьми та сприяти таким возз`єднанням і, якщо це необхідно, «відновити» сім`ю.

Втім, обов`язок національних органів влади вживати заходів для полегшення контактів не є абсолютним. Це обов`язок засобів, а не результату…

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини вимагає врахування поглядів дітей, ці погляди не обов`язково є незмінними, а заперечення дітей, які мають бути наділені належною вагою, не обов`язково є достатніми для подолання інтересів батьків, особливо в тому, щоб мати постійний контакт з їхніми інтересами з дитиною. Зокрема, право дитини висловлювати свої власні погляди не повинно тлумачитися як ефективне надання безумовного права вето дітям без будь-яких інших факторів, що розглядаються, а також проведення експертизи для визначення їх найкращих інтересів. Такі інтереси зазвичай диктують, що зв`язки дитини з сім`єю повинні зберігатися, за винятком випадків, коли це може шкодити його здоров`ю та розвитку (рішення у справі "А.В. проти Словенії" від 09 квітня 2019 року).

Крім того, суд вказує, що у рішенні ЄСПЛ від 02 лютого 2016 року у справі «N.TS. та інші проти Грузії» зазначено, що обов`язок національних органів влади вживати заходів для полегшення возз`єднання, проте не є абсолютним. Возз`єднання одного з батьків з дитиною, яка деякий час прожила з іншими особами, може бути неможливо реалізувати негайно і може знадобитися проведення підготовчих заходів для цього. Характер та обсяг такої підготовки залежатимуть від обставин кожного випадку, але розуміння та співпраця всіх зацікавлених сторін завжди буде важливим компонентом. Хоча національні органи влади повинні зробити все можливе для сприяння такому співробітництву, будь-яке зобов`язання щодо застосування примусу в цій сфері має бути обмеженим, оскільки інтереси, а також права і свободи всіх зацікавлених осіб повинні бути враховані, а особливо найкращі інтереси дитини та її права. Якщо контакти з батьками можуть загрожувати цим інтересам або втручатися в ці права, національні органи влади повинні дотримуватись справедливого балансу між ними (див. посилання Hokkanen, п. 58). Найкращі інтереси дитини повинні бути першочерговими і, залежно від їхньої природи та серйозності, можуть перевищувати права їхніх батьків (див. серед інших, Ольссон (№ 2), § 90, Ignaccolo-Zenide, § 94, Plaza v. Poland, № 18830/07, п. 71, 25 січня 2011 р., І Manic, § 102).

Виходячи з наведеного, суд дотримується розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини, зокрема, і те, що кожен з батьків зобов`язаний приймати участь у вихованні дітей не епізодично, а постійно, характер таких зустрічей не повинен носити формальний характер, а між батьками та дитиною повинен існувати систематичний контакт. Суд також ураховує вік дітей сторін, ставлення батька до дітей, можливість батька відвідувати дітей та вважає за доцільне визначити спосіб участі батька у вихідний день.

Враховуючи наявність вищезазначених обставин, можливість примусового виконання рішення суду, суд вважає, що у даний час виключається можливість задоволення вимог участі позивача у вихованні дітей згідно поданого до позовних вимог Догодку № 1 ( по періодичності та кількості), оскільки зазначене не буде відповідати інтересам дітей та негативно вплине на її психоемоційний стан.

Разом з тим, запропонований органом опіки та піклування графік зустрічей батька з дітьми, суд вважає також недостатнім для спілкування дітей з батьком та не буде сприяти повноцінному відновленню взаємовідносин між ними.

Аналіз наведених вище норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що у справах стосовно дітей у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, виходячи із об`єктивних обставин спору, а потім осіб, які висувають відповідні вимоги. Враховуючи викладене, суд, виходячи з якнайкращих інтересів дитини, її віку, враховуючи психічний та фізичний стан обох дітей , відсутність даних про наявність будь-яких протипоказань, викликаних здоров`ям дітей, а також враховуючи поведінку батьків, між якими немає порозуміння, що може негативно вплинути на розвиток дітей сторін, в разі визначення побачень батька з дітьми в присутності матері, та враховуючи відсутність необхідності присутності матері при спілкуванні батька з дітьми , принцип рівності прав та обов`язків матері та батька щодо дітей, передбачений ст. 141 СК України, для забезпечення найкращих інтересів дітей, з метою створення умов для виконання батьком, який проживає окремо, обов`язку з виховання дітей та здійснення його права на особисте спілкування з дітьми, з урахуванням рекомендацій, наведених у висновку органу опіки та піклування, вважає за необхідне визначити наступний спосіб участі позивача у вихованні та спілкуванні з дітьми без обов`язкової присутність матері дитини, що не суперечитиме інтересам дитини, не перешкоджатиме нормальному розвитку дитини і буде відповідати обсягу обов`язків та прав батьків щодо дитини:

- встановити систематичні зустрічі батька з дітьми кожного 4-го тижня місяця у неділю з 13:00 год. до 15:00 год, дні народження, канікули та святкові дні за попередньою домовленістю між батьками. Усі зустрічі повинні проводитись, враховуючи розпорядок дня дітей, та за умови забезпечення батьком ОСОБА_1 необхідного духовного, фізичного та морального розвитку кожного з дітей.

В судовому засіданні позивач наполягав на тому, що з боку відповідача - матері дітей, чиняться перешкоди у його спілкуванні з дітьми, оскільки на даний час вони проживають разом з матір`ю, позивач має бажання спілкуватись з дітьми та мати можливість проводити час з ними. Однак суд встановлює, що вчинення відповідачем перешкод позивачеві у побаченнях та спілкуванні з дітьми, наявність порушень прав позивача, як батька, з боку відповідача не підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Також суд зазначає, що до справи позивачем не надано доказів чинення відповідачем позивачу перешкод в спілкуванні останнього з дітьми засобами телефонного, поштового, електронного чи іншого зв`язку, або при особистих зустрічах. Зокрема, доказів перешкоджання відповідачем позивачу у відвідуванні наприклад шкільних/навчальних заходів, позашкільних зібрань, гуртків, заходів, які проводять за участю дитини та інше, до суду також не надані.

Надані позивачем як докази його заяви до правоохоронних органів суд не визнає належними та допустимими доказами щодо вчинення відповідачем перешкод позивачеві. Також, в наданих позивачем електронних доказах (відео записах біля будинку де проживають діти з відповідачем та аудіозаписах телефонних розмов з дітьми та відповідачем ) не має підтверджень створення перешкод позивачу.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку про передчасність вимог позову щодо зобов`язання не чинити позивачу перешкоди у спілкування з дітьми.

Оцінюючи вимогу відповідача про відмову в задоволенні позову в повному обсязі суд бажає за необхідне зазначити, що обумовлення побачень батька з дитиною виключно бажанням дитини призведе до унеможливлення реалізації батьком своїх прав на участь у вихованні та побаченні з дитиною.

Об`єктом правосуддя у справах про піклування про дитину є одвічні, гостро емоційні і постійно мінливі стосунки між батьками і їхньою дитиною, отже остаточність судового рішення у цій категорії справ є як правило тимчасовою і часто нетривалою. Правосуддя не в змозі встановлювати і запроваджувати сталі чутливі людські стосунки та приписувати почуття прихильності.

Виходячи з наведеного суд вважає за необхідне підкреслити, що вразі відповідного волевиявлення та за наявності відповідних підстав (доведених) позивач не позбавлений можливості звернутись до вповноважених органів задля вирішення питання щодо додаткової участі у спілкуванні з дитиною. Крім того, позивач не позбавлений можливості в подальшому вирішити питання щодо зміни способу його участі у вихованні дитини з урахуванням віку, стану здоров`я, доведеної зміни ставлення дитини до нього, укріпленням психоемоційного зв`язку та формуванням довірливих стосунків між ними. Тобто, з урахуванням вікових змін дітей, їх розвитку та потреб, батьки не позбавлені права в майбутньому право змінити встановлений судом спосіб участі у вихованні дитини, що буде відповідати інтересам дитини.

В свою чергу, у разі виникнення підстав для твердження про настання доведених негативних наслідків для дитини за результатами спілкування з батьком, відповідач не позбавлена права порушити питання про зміну способу участі батька у вихованні дітей.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Таким чином, суд доходить висновку, що позовну заяву ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_6 , ІНФОРМАЦІЯ_12 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення способів участі у вихованні і спілкуванні слід задовольнити частково.

Керуючись ст. ст. 76, 77, 141, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_6 , ІНФОРМАЦІЯ_12 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення способів участі у вихованні і спілкуванні - задовольнити частково.

Визначити способи участі ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_6 , ІНФОРМАЦІЯ_12 ) у вихованні малолітніх ОСОБА_3 , ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , Свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 ) , ОСОБА_4 , ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , Свідоцтво про народження серії НОМЕР_12 ) шляхом встановлення систематичних зустрічей батька з дитьми кожного 4-го тижня місяця у неділю з 13:00 год. до 15:00 год, дні народження, канікули та святкові дні за попередньою домовленістю між батьками. Усі зустрічі повинні проводитись, враховуючи розпорядок дня дітей, та за умови забезпечення батьком ОСОБА_1 необхідного духовного, фізичного та морального розвитку кожного з дітей.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1 ст. 354 ЦПК України.

Суддя А.В. Науменко

Повний текст рішення виготовлений 22.07.2022 року.

Суддя А.В. Науменко

12.07.22