ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1437/22Головуючий по 1 інстанції
Справа №694/947/22 Категорія: 310020000 Сакун Д. І.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2022 рокум. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

відповідач ОСОБА_2 ;

особа, яка подала апеляційну скаргу представник позивача адвокат Полежака Володимир Федорович;

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Полежаки Володимира Федоровича на рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 06 вересня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення по сплаті аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

в с т а н о в и в:

у червні 2022 ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку починаючи з 13 березня 2019 року і до повноліття дитини. Проте боржник не виконував рішення суду, про що позивач неодноразово повідомляла державного виконавця.

У зв`язку з тим, що позивач фактично кошти не отримувала, вона звернулася до державного виконавця із заявою про надання розрахунку заборгованості, на що отримала відповідь про відсутність заборгованості.

З метою встановлення розбіжностей позивач звернулася до ДВС із заявою про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження. При ознайомленні з вказаними матеріалами позивачу стало відомо, що відповідач дійсно надавав у відділ ДВС квитанції про сплату аліментів, а так як вона гроші не отримувала, звернулася до ВАТ «Укрпошта» про надання інформації, хто отримав кошти відповідно до квитанцій про сплату аліментів на її ім`я.

В подальшому стало відомо, що кошти отримав сам відправник, а саме боржник. Проте відповідач отримуючи повернені перекази жодного разу не повідомив ДВС, а продовжував надавати квитанції ніби то кошти отримує позивач. Вказана ситуація продовжувалася протягом року. В подальшому про вказану ситуацію позивач повідомила ДВС та попросила надати розрахунок заборгованості, згідно якого виявилася заборгованість у розмірі 23999,51 грн. Згідно із розрахунком ДВС заборгованість відповідача зі сплати аліментів станом на 01 червня 2022 року становить 26965,51 грн.

Позивач вказує, що у зв`язку із несвоєчасною сплатою відповідачем аліментів, за період з 13 березня 2020 року по 31 травня 2022 року сума пені становить 223002,01 грн.

З урахуванням того, що стягнення пені можливе в межах розміру заборгованості за аліментами, ОСОБА_1 просила суд стягнути з ОСОБА_2 пеню за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 26965,51 грн.

Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 06 вересня 2022 року відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Рішення суду обґрунтоване тим, що судом встановлено, що відповідач надсилав аліменти позивачу, однак остання їх не отримувала із невідомих причин, тому на думку суду, відповідач вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання по сплаті аліментів.

Суд вказав, що враховуючи те, що правова природа відповідальності у вигляді пені за змістом ст. 196 СК України така, що настає у разі винних дій боржника, направлених на ухилення від виконання рішення суду по сплаті аліментів, що призвели до виникнення заборгованості, а не за ухилення від виконання самого обов`язку по утриманню дитини, в діях відповідача відсутня така винна поведінка, оскільки вона не підтверджується доказами в справі.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, представник позивача адвокат Полежака В.Ф. подав апеляційну скаргу та просить скасувати рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 06 вересня 2022 року і постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В апеляційній скарзі крім обставин, викладених у позовній заяві, вказує, що позивач не отримувала кошти, які повертались відповідачу, у зв`язку із тим, що боржник умисно відправляв їх «до запитання» без повідомлення адреси, не повідомляв позивача і відділ ДВС про повернення коштів, а умисно продовжував вчиняти ті самі дії на ухилення від сплати аліментів протягом року.

Зазначає, що з 28 серпня 2018 року введена нова процедура перерахувань коштів за виконавчими листами, зокрема, аліментів, які потрібно перераховувати на відповідний рахунок органу ДВС або на рахунок приватного виконавця (ч. 1 ст. 69 Закону України «Про виконавче провадження»), та не пізніше наступного дня виконавці перераховують отримані кошти стягувачу фізичній особі на рахунок у банку або іншій фінансовій установі, яка зазначена в заяві про примусове виконання рішення (ч. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження»).

Скаржник стверджує, що враховуючи, що відповідач умисно не перераховував аліменти на депозитний рахунок органу ДВС чи на банківський рахунок отримувача, де можна було прослідкувати їх рух, а неодноразово умисно перераховував аліменти через поштове відділення (до запитання), і отримуючи повернення коштів, не повідомляв ні стягувача, ні орган ДВС, його вина в ухиленні сплати аліментів доведена.

Вважає, що коли його вина була доведена та нарахована заборгованість, відповідач, визнаючи свою вину в ухиленні від сплати аліментів та у виникненні заборгованості, відразу погасив цю заборгованість шляхом перерахування на депозитний рахунок відділу ДВС, що підтверджується відповідною довідкою.

Вказує, що суд в оскаржуваному рішенні не зазначив яких конкретно заходів вжив відповідач для належного виконання зобов`язання, та не спростував викладених позивачем обставин неналежної сплати аліментів відповідачем.

Зазначає, що суд встановив факт виникнення і наявності заборгованості зі сплати аліментів та факт її погашення боржником, однак, при цьому не надав оцінки причині виникнення заборгованості та підставі її погашення відповідачем.

Крім того вказує, що позивач не отримувала відзив на позовну заяву, який міститься в матеріалах справи.

Представник відповідача адвокат Бабенко Р.В. подав відзив на апеляційну скаргу та просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення суду першої інстанції без змін.

У відзиві вказує, що позивач умисно не отримувала в період із січня 2021 року аліменти, здійснені поштовими переказами, з метою звинувачення відповідача у несплаті аліментів, щоб мати змогу вивезти дитину за кордон у зв`язку із наявною у відповідача заборгованістю за аліментами.

Зазначає, що апелянт навмисно вводить суд в оману, вказуючи, що нібито аліменти поштою пересилались «до запитання», тоді як аліменти направлялись на ім`я ОСОБА_1 із зазначенням її адреси, і доказом цього є те, що позивач отримувала частину аліментів, але лише ті перекази, які були на значну суму.

Стверджує, що відзив на позовну заяву направлявся позивачу, що підтверджується квитанцією, яка була долучена до відзиву.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з матеріалами справи у Звенигородському міськрайонному відділі ДВС перебуває на виконанні виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини усіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 13 березня 2020 року і до повноліття дитини.

Згідно із довідкою-розрахунком від 11 лютого 2022 року № 3774 за період з 13 березня 2020 року по 01 лютого 2022 року заборгованість за аліментами була відсутня (а.с.9).

Позивач вказує, що нею не було отримано грошові перекази, направлені відповідачем для сплати аліментів за такими квитанціями: №0078 від 12 січня 2022 року на суму 2800 грн.; № 0042 від 25 травня 2021 року на суму 2200 грн.; № 0138 від 14 червня 2021 року на суму 1100 грн.; № 0226 від 29 червня 2021 року на суму 3000 грн; № 0153 від 15 липня 2021 року на суму 1250 грн; № 0071 від 24 вересня 2021 року на суму 2500 грн.; № 0001 від 02 листопада 2021 року на суму 2600 грн.

Відповідно до повідомлення АТ «Укрпошта» вказані перекази були повернуті відправнику у зв`язку із неотриманням адресатом (а.с. 11).

Після звернення позивача до державного виконавця із заявою про видачу розрахунку заборгованості відповідача за аліментами із врахуванням тих обставин, що вона не отримувала вказані вище кошти, державним виконавцем було виключено вказані суми кошти із розрахунку.

Згідно із розрахунком від 01 червня 2022 року № 7513 виконаного заступником начальника Звенигородського відділу ДВС у Звенигородському районі Черкаської області Ткаченком А.В., заборгованість за аліментами станом на 01 червня 2022 року становить 26965,51 грн. (а.с.26).

Відповідно до листа заступника начальника Звенигородського відділу ДВС у Звенигородському районі Черкаської області Ткаченка А.В. від 20 липня 2022 року №20.1-36/11417 станом на 01 липня 2022 року була наявна заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 29931,51 грн., яка була сплачена боржником повністю 12 липня 2022 року та перерахована державним виконавцем 13 липня 2022 року (а.с.40).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вказав, що оскільки відповідач надсилав аліменти позивачу, однак, остання їх не отримувала з невідомих причин, відповідач вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання зі сплати аліментів.

Із такими твердженнями колегія суддів погодитись не може.

Так, як вбачається із розрахунку заборгованості відповідач частково здійснював сплату аліментів, стягнутих рішенням суду, не щомісячно та не у розмірі, визначеному державним виконавцем.

З березня 2020 року по лютий 2021 року ОСОБА_2 взагалі не сплачував аліменти, у зв`язку із чим станом на лютий 2021 року (включно із лютим) утворилась заборгованість в розмірі 26140,01 грн, яка частково була погашена відповідачем у лютому 2021 року сплатою 24000 грн (а.с. 26).

З березня 2021 року по червень 2022 року відповідачем було сплачено 3329 грн у березні 2021 року, 1100 грн у квітні 2021 року, 5000 грн у серпні 2021 року та 6000 грн у грудні 2021 року (а.с. 26). Вказані обставини не заперечуються сторонами.

Згідно із матеріалами справи сплачені відповідачем кошти: 12 січня 2022 року на суму 2800 грн.; 25 травня 2021 року на суму 2200 грн.; 14 червня 2021 року на суму 1100 грн.; 29 червня 2021 року на суму 3000 грн; 15 липня 2021 року на суму 1250 грн; 24 вересня 2021 року на суму 2500 грн.; 02 листопада 2021 року на суму 2600 грн. були повернуті відповідачу та не були отримані позивачем.

Колегія суддів враховує, що відповідач здійснював сплату вказаних сум, однак, вони не були отримані позивачем, тобто, відповідач вчиняв дії для виконання свого обов`язку зі сплати аліментів.

Водночас колегія суддів не погоджується із висновками суду першої інстанції, що відповідач вжив усіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання зі сплати аліментів. Так, отримавши повернуті кошти, які направлялись ним для сплати аліментів, ОСОБА_2 не повідомив про таку обставину державного виконавця та не вчинив інших дій для виконання рішення суду, зокрема, шляхом внесення вказаних сум на депозитний рахунок державної виконавчої служби.

Колегія суддів також враховує, що факти повернення коштів, направлених відповідачем, відбувались неодноразово.

Крім того згідно із інформацією державного виконавця 12 липня 2022 року ОСОБА_2 повністю сплатив заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 29931,51 грн (а.с. 40). Розрахунок заборгованості сплати аліментів № 7513 від 01 червня 2022 року ОСОБА_2 не оскаржував, отже, погодився із нарахованою державною виконавцем заборгованістю.

Статтею 195 СК України передбачено, що заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не проводилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.

Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою-підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заборгованості працівника для даної місцевості. У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору судом.

Згідно з частиною першою статі 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

Ухиленням від сплати аліментів необхідно вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).

Згідно зі статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.

На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.

Перелік причин, з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України).

Системне тлумачення вказаних норм дає підстави дійти висновку, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статі 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

Оскільки Сімейним кодексом України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається, застосуванню підлягають норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то у платника аліментів відсутня вина у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19, провадження № 61-16670св19.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 частково виконував рішення суду про стягнення з нього аліментів, належних доказів невиконання рішення суду із причин, що об`єктивно від нього не залежали, відповідачем не надано.

Посилання відповідача на те, що він дізнався про наявність рішення суду про стягнення з нього аліментів та заборгованість за аліментами лише у січні 2021 року, не підтверджена належними доказами.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що заборгованість зі сплати аліментів виникла із вини відповідача, оскільки належних доказів протилежного матеріали справи не містять.

У зв`язку із наведеним, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів.

Колегія суддів зауважує, що позивачем при розрахунку пені за прострочення сплати аліментів не враховано правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі 333/6020/16-ц, у якій вказано, що розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

Апеляційним судом проведено розрахунок пені за несплату аліментів в межах заявлених позовних вимог з 13 березня 2020 року по 10 червня 2022 року та визначено, що розмір пені за вказаний період становить 103139 грн:

Місяць/рікСума для нарахування пеніПеріод розрахунку пеніРозмір пені
2020 рік
березень1264,2601.04.2020-19.02.20214108,85
квітень2353,2501.05.2020-19.02.20216942,09
Травень2353,25 1197,4601.06.2020-19.02.2021 01.06.2020-21.02.20216212,58 3185,24
червень2353,2501.07.2020-21.02.20215553,67
липень222701.08.2020-21.02.20214565,35
серпень222701.09.2020-21.02.20213874,98
вересень222701.10.2020-21.02.20213206,88
жовтень222701.11.2020-21.02.20212516,51
листопад222701.12.2020-21.02.20211848,41
грудень222701.01.2021-21.02.20211158,04
2021 рік
січень2227 2139,71 1037,7101.02.2021-21.02.2021 01.02.2021-30.03.2021 01.02.2021-26.08.2021467,67 1241,03 2148,06
лютий000
березень000
квітень1430,7501.05.2021-26.08.2021 1688,28
травень2530,75 2529,9601.06.2021-26.08.2021 01.06.2021-23.12.20212201,75 5211,72
червень2530,75 1879,2101.07.2021-23.12.2021 01.07.2021-10.06.20224454,12 6483,27
липень2530,7501.08.2021-10.06.20227946,36
серпень000
вересень2530,7501.10.2021-10.06.20226402,80
жовтень2818,5001.11.2021-10.06.20226257,07
листопад2818,5001.12.2021-10.06.20225411,52
грудень000
2022 рік
січень2818,5001.02.2022-10.06.20223664,05
лютий2818,5001.03.2022-10.06.20222874,87
березень2818,5001.04.2022-10.06.20222001,14
квітень296601.05.2022-10.06.20221216,06
травень296601.06.2022-10.06.2022296,60

Враховуючи наведене, оскільки розмір пені перевищує розмір заборгованості за аліментами, до стягнення із відповідача на користь позивача підлягає пеня у сумі, що відповідає розміру заборгованості, визначеної у розрахунку Звенигородського відділу державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області № 7513 від 01 червня 2022 року станом на 01 червня 2022 року, а саме 26965,51 грн.

Колегія суддів відхиляє твердження в апеляційній скарзі про те, що з 28 серпня 2018 року введена нова процедура перерахувань коштів за виконавчими листами, зокрема, аліментів, які потрібно перераховувати на відповідний рахунок органу ДВС або на рахунок приватного виконавця (ч. 1 ст. 69 Закону України «Про виконавче провадження»), та не пізніше наступного дня виконавці перераховують отримані кошти стягувачу фізичній особі на рахунок у банку або іншій фінансовій установі, яка зазначена в заяві про примусове виконання рішення (ч. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження»).

Так, вказаний порядок визначено у разі перерахування аліментів роботодавцем боржника. У разі самостійного перерахування аліментів боржником законом не встановлено обов`язок здійснювати таку сплату лише через депозитний рахунок державної виконавчої служби.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції розглянуто справу з неправильним застосуванням норм матеріального права та при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Статтею 376 ЦПК України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги представника ОСОБА_1 адвоката Полежаки Володимира Федоровича; скасування рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 06 вересня 2022 року та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог та стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пені за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 26965,51 грн.

Крім того відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку зі скасуванням рішення суду першої інстанції, апеляційний суд змінює розподіл судових витрат.

Оскільки позивач ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги, із відповідача ОСОБА_2 слід стягнути на користь Державного бюджету України судовий збір в розмірі 2481 грн (992,40 грн + 992,40*150%).

Крім того позивачем понесено документально підтверджені витрати на правничу допомогу під час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій в розмірі 8000 грн (а.с. 22-24, 94-96), які також слід стягнути із відповідача на користь позивача, враховуючи відсутність обгрунтованого клопотання відповідача про зменшення витрат на правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами..

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргупредставника ОСОБА_1 адвоката Полежаки Володимира Федоровича задовольнити.

Рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 06 вересня 2022 року скасувати та прийняти у справі нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 26965 гривень 51 коп.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 8000 гривень.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь Державного бюджету України судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2481 гривні.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді