№ 207/4733/21
№ 2/207/407/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2022 року Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Бистрової Л.О.

при секретарі Пономаренко В.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кам`янське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Петренко Ярослав Володимирович про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача, адвокат Ворон А.І. звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Петренко Ярослав Володимирович про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

В обґрунтування позовних вимог посилаючись на те, що 11.12.2007 р. між ОСОБА_1 (надалі по тексту «Позивач») та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» було укладено:

- Договір про надання споживчого кредиту № 0 від 11.12.2007 р., за умовами якого позичальнику були надані грошові кошти споживчий кредит в сумі 29 000,00 доларів США, що еквівалентно 146 450,00 грн. на строк до 10.12.2032 року за умовою сплати процентів за користування кредитом в розмірі 12,9 % річних;

- Договір про надання споживчого кредиту № 0/1 від 11.12.2007 р., за умовами якого позичальнику були надані грошові кошти на споживчий кредит в сумі 2735,00 грн. на строк до 10.12.2032 року за умовою сплати процентів за користування кредитом в розмірі 14,5 % річних.

Цього ж дня, 11.12.2007 р., в забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено Іпотечний договір № 0/1, відповідно до якого іпотекодавець ОСОБА_1 передала банку в іпотеку нерухоме майно - двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , що належала Позивачу на підставі Договору купівлі-продажу від 11.12.2007 р., посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського МНО Прожуган М.А. за реєстром № 6694.

26 березня 2019 року ОСОБА_1 через свого сина ОСОБА_2 замовила та отримала через Департамент муніципальних послуг та регуляторної політики Кам`янської міської ради Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 161091854.

Із вказаної довідки Позивач дізналась, що відповідно до Договору про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, серія та номер 649-650, посвідченого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Саєнко Е.В., іпотекодержателем за Іпотечним договором №0/1 від 11.12.2007 р. було зареєстровано Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» замість АКІБ «УкрСиббанк».

Крім того, із змісту довідки Позивач дізналась, що Рішенням № 23303848 від 31.07.2015 р. про реєстрацію речових прав та їх обтяжень приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Петренко Ярослава Володимировича (надалі - Третя особа) як державного реєстратора, право власності на об`єкт житлової нерухомості - квартиру АДРЕСА_1 - зареєстровано за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект».

Позивач вважає, що зазначене рішення приватного нотаріуса Петренко Я.В. як державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень не відповідає вимогам закону та підлягає скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до договору іпотеки від 11.12.2007 р., єдиною підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно - предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, був окремий договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який між сторонами не укладався.

Згідно з пунктом 5.1 Договору іпотеки від 11.12.2007 р. сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання.

Відповідно до пункту 5.2 Договору іпотеки позасудове врегулювання здійснюється одним з наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки:

- передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання на підставі окремого договору про задоволення вимюг іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку» (п.п.5.2.1 договору іпотеки);

- отримання іпотекодержателем права продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу від імені іпотекодавця на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку» (п.п.5.2.2 договору іпотеки).

Отже, передача права власності на предмет іпотеки від Іпотекодавця до Іпотекодержателя в рахунок виконання основного зобов`язання у позасудовому порядку можлива лише на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя, що прямо передбачено нормами Договору іпотеки від 11.12.2007 р.

Підставою для проведення державної реєстрації права власності ТОВ «Кей-Колект» на об`єкт нерухомого майна - квартиру АДРЕСА_2 та прийняття оспорюваного рішення від № 23303848 від 31.07.2015 р. був саме Іпотечний договір №0/1 від 11.12.2007 р., а не окремий договір про задоволення вимог іпотекодержателя.

Окремий договір між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя не укладався.

За таких обставин, враховуючи відсутність укладеного сторонами Договору про задоволення вимог іпотекодержателя, тобто, у спосіб, визначений іпотечним договором, ненадання такого договору державному реєстратору, залишення останнім без перевірки наявність чи відсутність факту виконання відповідних умов правочину, з яким закон пов`язує можливість переходу права власності, - дії останньої щодо реєстрації за ТОВ «Кей-Колект» права власності на спірну квартиру, власником якого є ОСОБА_1 , не можуть вважатись законними.

Враховуючи норми ст.ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку» та п. 5.2 Іпотечного договору №0/1 від 11.12.2007 р., єдиною правовою підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі права власності на нього іпотекодержателю є окремий договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який сторонами не укладався.

Приватний нотаріус Петренко Я.В. як державний реєстратор прийняв оскаржуване рішення з порушенням приписів законодавства, оскільки ним не було перевірено наявність факту укладення між сторонами окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя, а положення договору, що визначають способи звернення стягнення на предмет іпотеки, не можуть вважатись застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя.

Умови, підстави та процедуру проведення відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державної реєстрації речових прав на нерухоме майно визначено Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25.12.2015 р. (надалі за текстом - Порядок).

Пунктом 40 даного Порядку визначено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та цим Порядком

Згідно з п. 61 Порядку, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:

1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі.

В порушення зазначених норм закону та Договору іпотеки, Відповідач не надсилав, а Позивач не отримувала жодних повідомлень про застосування застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом передачі іпотеки у власність ТОВ «Кей-Колект».

Більш того, Позивач взагалі не отримував повідомлень про заміну кредитора у зобов`язанні та будь-яких підтверджуючих документів.

Обов`язковою умовою для проведення державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомості, що перебуває в іпотеці, є подання заявником документу, що підтверджує перехід права власності на предмет іпотеки, в тому числі факту виконання відповідних умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість переходу права власності.

Згідно вищевказаних вимог закону, для застосування застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом передачі іпотеки у свою власність ТОВ «Кей-Колект» мав направити відповідне письмове повідомлення, право власності на предмет іпотеки у Відповідача не може виникнути раніше отримання Позивачем цього листа, чого виконано не було.

Приватний нотаріус Петренко Я.В. як державний реєстратор прийняв оскаржуване рішення з порушенням приписів законодавства, оскільки ним не було перевірено наявність факту виконання ТОВ «Кей-Колект» відповідних умов (ст. 35, ч. 1, З ст. 37 Закону України «Про іпотеку»), з якими договір іпотеки та закон пов`язує можливість переходу права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя.

Позивачка та її представник в судове засідання не з`явились. Надали заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали повністю, просили їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Надав суду заяви про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги не визнав в повному обсязі, просив відмовити в їх задоволенні з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, а саме, що 11.12.2007р. між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого 26.10.2018 року є Акціонерне товариство «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 був укладений Договір про надання споживчого кредиту №0, за умовами якого, Банк надав ОСОБА_1 кредит (грошові кошти) у сумі 29 000,00 Доларів США відсотковою ставкою 12,90% річних, в забезпечення виконання зобов`язань за вищезазначеним Кредитним договором був укладений Іпотечний Догові №0/1 від 11.12.2007р. посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Прожуган М.А. з реєстровим №6698, за умовами якого в іпотеку було передано нерухоме, майно, а саме: квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 . У зв`язку із тим, що зі сторони Боржника систематично не виконувались зобов`язання за Кредитними договорами та Іпотечним Договором - Банк неодноразово звертався до Боржника шляхом листування та особистого спілкування, нажаль ніякого результату це не дало, Боржник неодноразово давала пусті обіцянки та ігнорувала прохання Банку щодо виконані зобов`язань за Кредитним та Іпотечним Договором. У зв`язку з вищевикладеним - 13.02.2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та TOB «КЕЙ КОЛЕКТ» були укладені Договір факторингу №2 та Договір про відступлення права вимоги за договорами іпотеки, посвідчений Саєнко Е.В., приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області, 13.02.2012 року за реєстровим №649-650, згідно якго право вимоги за вищевказаним Кредитним договором та Договором Іпотеки перейшло до ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ». Позивач зазначає у позовній заяві, що про відступлення прав вимоги на користь ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» вона дізналась лише 26.03.2019 року, однак такі твердження не відповідають дійсності, більше того, вони вводять суд в оману, оскільки, 29.02.2012 року ПАТ «УКРСИББАНК» підготувало Повідомлення про відступлення прав вимог за кредитним договором №12-22/7002 для ОСОБА_1 , яке було направлено позивачу через ТОВ «ФРАНКО ПАК», які надавали у той час послуги ПАТ «УКРСИББАНК» з сортування та направлення масових поштових відправлень. Підтвердженням направлення вищезазначеного повідомлення є Список згрупованих рекомендованих відправлень №22 за формою 103, де зазначено про відправлення вищезазначеній особі рекомендованого повідомлення, де у тому числі зазначено номер штрих-коду повідомлення «01580665», що є беззаперечним доказом повідомлення боржника про відступлення прав вимоги. Отже, твердження Позивача про те, що вона нібито лише в 2019 році дізналась про відступлення прав вимоги є такими, що не відповідають дійсності. Отримані від банка кошти ОСОБА_1 витратила на власні потреби, а виконувати свої зобов`язання по поверненню кредитних коштів взагалі припинила. Неминучим наслідком дій позивача щодо несплати боргу по кредитному договору забезпеченому іпотекою було застосування іпотекодержателем звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, що власне і відбулося. ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» неодноразово зверталось до боржника з пропозиціями дійти домовленостей щодо врегулювання питання по сплаті заборгованості за кредитним договором який забезпечений іпотекою, отримавши від неї низку відмов - ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» прийняло рішення звернути стягнення на предмет іпотеки на підставі Договору Іпотеки та Закону України «Про іпотеку». Виконуючи умови ст. 35 Закону України «Про іпотеку» ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» надіслало ОСОБА_1 Вимогу про усунення порушень основного зобов`язання, яка була нею отримана, підтвердженням чому є повідомлення про вручення відправлень, які наявні у матеріалах справи державного реєстратора, який проводив Державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки. У вимозі також містилось попередження про те, що у разі від подальшого ухилення від виконання обов`язків по погашенню кредитної заборгованості - ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» має намір звернути стягнення на предмет іпотеки на підставі ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Після сплину тридцятиденного строку, який відповідно до Закону України «Про іпотеку» надається іпотекодавцю та боржнику на усунення порушень основного зобов`язання ТОВ «КЕИ-КОЛЕКТ» реалізувало своє право та задовольнило вимоги іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке відбулося 31.07.2015 року. Виходячи з вищенаведеного - твердження про незаконність рін іпотекодержателя щодо набуття права власності на нерухоме майно, предметом іпотечного договору є необгрунтованим, оскільки боржні зробила нічого для усунення порушення зобов`язань за Кредитним Догов отже - ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» мало усі законні підстави на набуття власності на нерухоме майно, яке є предметом іпотечного договору. Іпотечний Договір №0/1 від 11.12.2007р. посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріал округу Прожуган М.А. за реєстровим №6698 містить розділ 5 «Застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя» в п. 5.2.1. зазначено, що позасудове врегулювання здійснюється в тому числі шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку». Тобто виходячи із цього укладаючи іпотечний договір сторони мали на увазі, що окремим договором і є відповідне застереження, що міститься в розділі 5 договору, бо в будь-якому іншому випадку виникали б суперечності Закону. Так абз. 1 ст. 36 передбачає, що позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем. Таким чином, наявність застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в розділі 5 Договору, само по собі, виключає можливість укладання будь-якого договору про задоволення вимог іпотекодержателя. А відповідне застереження і є таким договором про задоволення вимог іпотекодержателя, що відповідає приписам закону і формальній логіці. Частина перша статті 36 Закону № 898-ІV у редакції, що діяла на час укладення договору іпотеки (до набрання чинності Законом № 800-VI), передбачала право сторін іпотечного договору на позасудове вирішення питання про звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі договору іпотеки, що містить відповідне застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, або окремого договору про задоволення його вимог, а статтею 37 зазначеного Закону, в цій же редакції, передбачено, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, до якого відповідно до частини другої статті 36 прирівнюється відповідне застереження в договорі іпотеки, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Іпотечне застереження, яке міститься в договорі іпотеки, є по своїй природі окремим правочином, який і є за своєю сутністю договором про задоволення вимог іпотекодержателя, саме цим застереженням передбачається порядок і види забезпечення зобов`язання. На момент реєстрації права власності за ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», за ОСОБА_1 обліковувалась заборгованість по Договору про надання споживчого кредиту №0 у розмірі 42 864,27 Доларів США, з яких 28 033,00 Доларів США - заборгованість по тілу кредиту і 14 831,27 Доларів США заборгованість по відсотках. Відповідно до висновку про вартість об`єкта незалежної оцінки від 15.07.2015 року - ринкова вартість об`єкту оцінки становила 128 050,00 гривень, що на дату звернення стягнення на предмет іпотеки складало лише 5 925,01 Доларів США. Таким чином, ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» у порядку, визначеному діючим законодавством заздалегідь замовило експертну оціню нерухомого майна, а оскільки, 5 925,01 Доларів США (балансова вартість складає лише 13,8% від загальної суми заборгованості - 42 864,27 Доларів США, то звичайно ж ні про які перевищення вартості над розміром забезпечених вимог і мови не може йти. Також представником відповідача було подано на адресу суду клопотання про застосування строків позовної давності, оскільки ОСОБА_1 дізналася про «порушення» своїх прав щонайменше у 2015 році, оскільки по перше - вона отримала вимогу про усунення порушень основного зобов`язання, і по друге Позивач була чудово обізнана по те, що зазначена квартира знаходиться в іпотеці, вона чудово знала про те, що вона не виконує свої зобов`язання

по кредитному договору, її підпис на договорі іпотеки свідчить про те, що вона обізнана про можливість іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки, відповідно, той факт, що ОСОБА_1 не цікавилась долею свого майна не свідчить про те, що вона не могла у цей час довідатись про «порушення свого права, оскільки вона самостійно, власними діями створила ситуацію, за яку іпотекодержатель, фактично був вимушений звернути стягнення на предмет іпотеки. Враховуючи усе вищенаведене, оскільки строк позовної давно для оскарження рішення про державну реєстрацію, яка відбулась 31.07.2015 року завершився щонайменше 31.07.2018 року, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі у зв`язку із закінченням строку позовної давності.

На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню за наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що 11.12.2007 р. між ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» було укладено:

- Договір про надання споживчого кредиту № 0 від 11.12.2007 р., за умовами якого позичальнику були надані грошові кошти споживчий кредит в сумі 29 000,00 доларів США, що еквівалентно 146 450,00 грн. на строк до 10.12.2032 року за умовою сплати процентів за користування кредитом в розмірі 12,9 % річних;

- Договір про надання споживчого кредиту № 0/1 від 11.12.2007 р., за умовами якого позичальнику були надані грошові кошти на споживчий кредит в сумі 2735,00 грн. на строк до 10.12.2032 року за умовою сплати процентів за користування кредитом в розмірі 14,5 % річних;

- Іпотечний договір № 0/1, відповідно до якого іпотекодавець ОСОБА_1 передала банку в іпотеку нерухоме майно - двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

На підставі Договору купівлі-продажу від 11.12.2007 р., посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського МНО Прожуган М.А. за реєстром № 6694 нерухоме майно - двокімнатна квартира АДРЕСА_1 належала ОСОБА_1 на праві приватної власності.

13.02.2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» був укладений договір факторингу №2, відповідно до якого первісний кредитор ПАТ «УкрСиббанк» передав ТОВ «Кей-Колект» право вимоги, у тому числі за кредитним договором №0 від 11.12.2007 року, укладеним з позивачкою ОСОБА_1 ..

Відповідно до Договору про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки від 13.02.2012 року серія та номер 649-650, посвідченого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Саєнко Е.В., іпотекодержателем за Іпотечним договором №0/1 від 11.12.2007 р. зареєстровано Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект».

Згідно Рішення № 23303848 від 31.07.2015 р. про реєстрацію речових прав та їх обтяжень приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Петренко Ярослава Володимировича, право власності на об`єкт житлової нерухомості - квартиру АДРЕСА_1 - зареєстровано за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект».

Відповідно до висновку про вартість об`єкта незалежної оцінки від 15.07.2015 року - ринкова вартість об`єкту оцінки, а саме: двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , становила 128 050,00 гривень.

Відповідно до ст.37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності та предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Позивачка ОСОБА_1 передала в іпотеку АКІБ «УкрСиббанк», як іпотекодержателю, належне їй на праві власності нерухоме майно - квартиру за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідно до п.4.3. Договору іпотеки, у випадках, визначених п.п. 2.1.1.-2.1.2 цього договору іпотеки іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю повідомлення, оформлене згідно зі ст.35 Закону України «Про іпотеку», а згідно з п.4.4. Договору іпотеки, у разі невиконання іпотекодавцем вимог, зазначених у повідомленні, іпотекодержатель здійснює звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з п. 5.1 Договору іпотеки, у разі настання обставин, зазначених у п. 4.1. цього договору іпотеки, іпотекодержатель надсилає рекомендованим листом Іпотекодавцю повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя.

П. 5.3 цього Договору зазначено, що у разі застосування передачі Предмету іпотеки у власність Іпотекодержателя, як способу задоволення вимог іпотекодержателя (абз.2 ч.3 ст.36 Закону України «Про іпотеку») право власності переходить до Іпотекодержателя з моменту отримання повідомлення, про яке йдеться в п. 5.1. Договору іпотеки.

Надсилання письмової вимоги про усунення порушення є обов`язковою умовою для звернення стягнення на предмет іпотеки та реєстрації права власності за ТОВ «Кей-Колект».

Відсутність доказів, що підтверджують надсилання вимоги - є підставою для прийняття рішення державним реєстратором про відмову у реєстрації права власності іпотекодержателем.

Дослідивши матеріали реєстраційної справи щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , суд дійшов висновку про відсутність належного повідомлення власника (іпотекодавця) ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Таким чином, суд не вбачає підтвердження направлення повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог ОСОБА_1 та отримання нею такого повідомлення.

Також суд звертає увагу на те, що рішення державного реєстратора Петренко Я.В. про державну реєстрацію права власності, яке виникає на підставі договору іпотеки, що містять застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, прийнято всупереч вимог п.1 ч.1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Так, відповідно до пп. 1 п.1, п.4 Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", протягом дії цього Закону: не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі ст.4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно зі ст.5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Зважаючи на викладене, суд визнає обґрунтованими доводи позову про те, що державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за ТОВ «Кей-Колект» було здійснено безпідставно, з порушенням вимог статей 35, 36, 37 Закону № 898-IV та положень нормативно-правових актів, які регулюють правовідносини, пов`язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно.

Також суд звертає особливу увагу на той факт, що у приватного нотаріуса Петренко Я.В. були відсутні повноваження на вчинення оспорюваної реєстраційної дії, оскільки чинним на той час Порядком взаємодії органів державної реєстрації прав та їх посадових осіб - додатку до наказу Міністерства юстиції України від 02.04.2013 № 607/5 «Про заходи щодо взаємодії органів державної реєстрації прав та їх посадових осіб», зареєстрованого Міністерством юстиції України 02.04.2013 за № 534/23066), було передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно, що виникає, зокрема, на підставі договорів іпотеки, що містять застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, проводиться державними реєстраторами прав на нерухоме майно Міністерства юстиції України (пункт 2 Порядку).

Стосовно клопотання представника відповідача про застосування строків позовної давності суд зазначає.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.1 ст.257 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.257 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та пятастатті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно з принципом диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (статті 13 ЦПК України).

Аналіз змісту наведених законодавчих норм дає підстави для висновку, що захисту підлягає лише порушене або оспорюване право або інтерес, у спосіб, який не суперечить закону, при цьому саме позивач визначає спосіб захисту порушеного права та особу, яка має відповідати за позовом.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17).

У разі порушення (невизнання, оспорювання) суб`єктивного цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту. Цим правом на застосування певного способу захисту і є права, які існують у рамках захисних правовідносин. Тобто спосіб захисту реалізується через суб`єктивне цивільне право, яке виникає та існує в рамках захисних правовідносин (зобов`язань).

У будь-якому випадку під час вибору правомірного способу захисту порушеного права підлягають врахуванню правова природа цивільних відносин, що існують між сторонами.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, ОСОБА_1 отримавши лише 26.03.2019 року через Департамент муніципальних послуг та регуляторної політики Кам`янської міської ради Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 161091854 дізналась про проведені реєстраційні дії щодо своєї квартири. З позовною заявою позивачка звернулась до суду 29.10.2021 року, тому, відповідно до ст.261 ЦК України строк позовної давності при зверненні до суду позивачкою ОСОБА_1 не був порушеним.

Також за обставинами справи встановлено, що в результаті прийнятого з порушенням закону рішення про реєстрацію права власності на спірну квартиру за ТОВ «Кей-Колект» квартира вибула із власності позивачки, а відтак є очевидним факт порушення її суб`єктивного матеріального права, на захист якого подано цей позов.

Задовольняючи позов, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати в розмірі 1 362 грн. 00 коп. за сплату судового збору.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 80, 81, 82, 89, 131, 141, 223, 258, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 1-19, 203, 215, 256, 261, 514, 589, 593, 611, 625, 1050, 1054 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Петренко Ярослав Володимирович про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень - задовольнити.

Скасувати рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Петренко Ярослава Володимировича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 31.07.2015 року, індексний номер: 23303848 щодо державної реєстрації права власності за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» () на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 43,1 м2, житловою площею 28,5 м2.

Скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності №10627540 щодо державної реєстрації права власності за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» () на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 43,1 м2, житловою площею 28,5 м2.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 362 гривні 00 копійок.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду у тридцятиденний строк з дня проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л.О. Бистрова