Провадження №2/523/1989/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" вересня 2022 р. м.Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді - Кисельова В.К.

за участю секретаря - Дзюба Г.І.

за участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення способу участі у вихованні дитини та зобов`язанні не чинити перешкоди у спілкуванні з дитиною та й її вихованні, -

ВСТАНОВИВ:

Підстави заявлених позовних вимог.

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення способу участі у вихованні дитини та зобов`язанні не чинити перешкоди у спілкуванні з дитиною та й її вихованні. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступні обставини. Так позивач з відповідачкою перебував у шлюбі, який було зареєстровано 28 серпня 2010 року Першим Суворовським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 655. Сторони мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 10 травня 2018 року шлюб розірвано, що підтверджується рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 10 травня 2018 року.

Після розірвання шлюбних відносин з відповідачкою, сторони прийшли до згоди та домовилися, що дитина буде проживати два тижня у позивача і два тижня у відповідачки, та цієї домовленості вони дотримувались до 10 травня 2020 року.

Однак, 10 травня 2020 року, коли він в черговий раз зі своєю родиною їхали на відпочинок, раптом автомобіль AUDI 6 сріблястого кольору різко виїхав на зустрічну полосу дороги та перегородив шлях, чим примусив його зупинитися. З AUDI вийшла відповідачка, та невідомий чоловіки, після чого, без будь яких пояснень почали бити позивача, висловлювали погрози та образами у його бік, на очах його родини та сина. В цей момент відповідачка схопила сина, який сидів у нього в машині, швидко сіла з сином та невідомою особою у автомобіль AUDI та вони виїхали у невідомому йому напрямку.

Після 10 травня 2020р. відповідачка приховує від нього сина, тобто вона чинить перешкоди позивачу у спілкуванні з сином, не допускає його до процесу виховання сина.

Вищевказані факти підтверджуються: протоколом про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 05.06.2020 року, витягом з єдиного реєстру досудових розслідувань, листом Лиманського відділу поліції ГУНП в Одеській області, довідкою з травмопункту; заявою до начальника Служби у справах дітей Одеської міської ради від 25.08. 2020 року; заявою до начальника Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області від 21.08.2020 року.

Внаслідок протиправних дій відповідачки син позбавлений батьківського виховання, що може негативно позначатися на його психоемоційному стані, а позивач, позбавлений права приймати участь у вихованні та житті свого рідного сина.

Позивач дуже любить свого сина, прагне спілкуватися з ним, виховувати його, сприяти його всебічному розвитку. Окрім того, позивач забезпечений житлом, він має на праві власності трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 , має позитивну характеристику з місця проживання.

Вищевказані обставини підтверджуються: договором купівлі-продажу квартири від 10.08.2007 року, характеристикою з місця проживання.

На підставі викладеного, позивач просить

визначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 спосіб участі у вихованні малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 шляхом встановлення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 систематичних побачень з 1 по 15 число включно, щомісяця з ночівлею за місцем проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та зобов`язати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 не чинити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - перешкод у спілкуванні з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та у його вихованні, а також стягнути з відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 судовий збір у розмірі 908 грн..

Позиція відповідача:

Відповідачка позовні вимоги не визнала у повному обсязі. У відзиві на позовні вимоги відповідачка посилається на наступні обставини. Так, після розірвання шлюбу малолітній син ОСОБА_3 фактично залишився постійно проживати разом зі відповідачкою за місцем її реєстрації та постійного проживання за адресою: АДРЕСА_2 . В той же час, позивач в ультимативній формі та наполягав тому, що, він буде забирати до себе дитину на два тижні із кожного місяця. Відповідачка категорично не погоджувалась з таким графіком, проте була вимушена піти на поступки, оскільки побоювалась погроз зі сторони позивача, що він взагалі забере дитину до себе, а вона сина більше не побачить.

Однак після кожного чергового повернення до сина від позивача, син неодноразово скаржився їй на те, що батько не приділяє йому належної уваги, натомість весь вільний час проводить зі своєю дружною та її двома дочками від інших шлюбів, які не бажають з ним грати, тому більшу частину доби він перебуває один в кімнаті сам на сам. Син також постійно скаржився, що за дрібні проступки позивач жорстоко поводить з ним, а саме у якості покарання закривав його у пусту ванну кімнату та вимикав світло.

Виходячи з викладеного, така протиправна поведінка позивача ОСОБА_1 глибоко травмувала психіку сина, і як наслідок викликала у дитини негативне відношення до батька, а також до небажання бачити батька.

Відповідачка також посилається на те, що під час його перебування у батька вдома, батько почав забороняти йому спілкуватися зі відповідачкою по мобільному телефону, а коли син не погодився з цим, насильно та грубо відбирав у нього засіб мобільного зв`язку (Apple Watch) та видалив її номер телефонна зі списку контактів, чим свідомо позбавляв дитину можливості спілкування зі відповідачкою.

Так, всі багаторазові спроби відповідачки та намагання мирним шляхом дійти порозуміння із позивачем, та вирішити питання, щодо побачення з дитиною в розумні строки та періоди, врахуванням думки та бажання дитини, до належного результату не призвели і виявили марними та жодним чином не вплинули на протиправну поведінку позивача, і були повністю проігноровані ним.

В зв`язку з чим, починаючи з 11.05.2020 року позивачка була змушена тимчасово призупинити спілкування позивачу із сином.

Після чого з боку позивача почались постійно висловлюватися погрози за номером телефону та через надсилання текстових повідомлень.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 02.06.2021р. було визначено місце проживання дитини разом із відповідачкою.

Відповідачка вимушену була також звертатись за допомогою до Служби у справах дітей Одеської міської ради для подальшого вирішення питання. Матеріали були розглянуті Центром соціальних служб та направлені до Одеського центру медико-соціальної реабілітації жертв насильства в сім`ї за наданим направленням № 99 від 31.07.2020 року.

Психологом Департаменту охорони здоров`я Одеської обласної державної адміністрації Комунального некомерційного підприємства «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» Одеської обласної ради 11.09.2020 року, було проведено відповідну консультативну бесіду з дитиною, з приводу визначення психологічного стану хлопчика.

Так, згідно консультативним висновком, психологом були встановлені наступні обставини: у процесі попередньої бесіди було виявлено наявність у житті ОСОБА_4 тривалої фрустрируючої ситуації, за словами матері дитини в них із колишнім чоловіком була певна домовленість про час, який дитина проводить у кожного з батьків. Після порушення матір`ю домовленості через об`єктивні причину (дитина захворіла), батько спонтанно, насильно і тривалий час забрав хлопчика до себе в нову сім`ю. До потрапляння на проживання до батька після хлопчик дуже переживав і висловлював категоричне небажання йти повторно до батька словами матері та хлопчика.

Відповідачка також посилається, що дійсно 10.05.2020р. між нею та позивачем виник конфлікт з приводу того, що позивач повинен був повернути дитину після двохтижневого перебування. Однак позивач замість того, щоб повернути дитину до неї намагався відвезти дитини до своєї дачної будівлі. Вона вирішила самостійно забрати дитину, а тому зупинила автомобіль, як таксі, та поїхала у напрямок місця проживання позивача. Під час руху, вона побачила автомобіль позивача, у зв`язку з чим, вона звернулась з проханням до водія автомобіля таксі поїхати за автомобілем позивача. В момент коли автомобілі зупинились, вона вийшла з автомобіля та підійшла до автомобіля позивача, в якому побачила позивача, що перебував на передньому пасажирському сидінні автомобіля, а за кермом була співмешканка позивача. Після чого, вона побачила дитину, відчинила двері та забрала дитину. В цей момент між позивачем та водієм автомобіля таксі, почалась розмова, проте вона її не бачила.

В жовтні 2020р. відповідачці зателефонувала колишня свекруха ОСОБА_5 та попросила її надати можливість відвідати онука. Відповідачка погодилась та вони домовились зустрітись на прибудинкової території. Однак коли відповідачка із сином вийшла на вулицю, вона побачила також позивача, після чого син почав відмовлятись йти до батька. В цей момент разом із відповідачкою перебував ОСОБА_6 .. В процесі розмови між позивачем та відповідачкою виникла суперечка, в процесі якої позивач висловлював погрози щодо неї.

Відповідачка також посилається на те, що в коли син перебував у бабусі ОСОБА_5 , позивач 17.07.2021р. без дозволу відповідачки забрав дитину та поїхав у невідомому напрямку. На телефонні дзвінки позивач не відповідав, місця знаходження дитини відповідачці було невідомо.

В зв`язку з чим, відповідачка була вимушена звернутись до поліції, та лише 30.07.2021р., завдяки діями правоохоронних органів, було встановлено, що дитина перебуває у с. Бобрік Сумської області.

Відповідачка вважає, що позивач своїми діями негативно впливає на психіку дитини, що призвело до негативного ставлення дитини до нього. Окрім того, відповідачка посилається на те, що позивач зловживає спиртними напоями, не має постійної роботи, систематично вчиняв домашнє насилля щодо неї та дитини, а тому просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Позиція органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської Ради.

У висновку органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської Ради від 01.06.2022р. №01-05-3/108вх. зазначено, що спеціалістами Служби у справах дітей Одеської міської ради 22.02.2022 здійснено обстеження умов проживання ОСОБА_2 ;. з малолітнім сином ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою: АДРЕСА_2 та з`ясовано, що матір`ю створені належні умови для проживання малолітнього сина, його всебічного розвитку. Малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , повідомив що не бажає бачитись з батьком та взагалі відмовляється про нього розмовляти.

За інформацією Центру соціальних служб Одеської міської ради від 01.02.2022 № 04/01-157 фахівцями із соціальної роботи ВСР ЦСС ОМР у Суворовському районі 25.01.2022 складені акти оцінки потреб за місцем проживання батьків.

На підставі рішення комісії з питань захисту прав дітей Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради (протокол засідання від 12.05.2022 № 5), Орган опіки та піклування - Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради вважає доцільним після налагодження стосунків між дитиною та батьком шляхом роботи з родиною фахівців центру соціальних служб Одеської міської ради, визначити способи участі батька, ОСОБА_1 , у вихованні малолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом встановлення спілкування: кожний перший четвер місяця з 18.00 год. до 20.00 год., кожну третю неділю місяця з 16.00 год. до 20.00 год. без присутності матері, враховуючи бажання дитини, за попередньою домовленістю між батьками, протягом перших трьох місяців спілкування в присутності матері.

Пояснення сторін в судовому засіданні.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі, а також пояснив, що після розірвання шлюбу він з відповідачкою досягнув домовленості, згідно якої син ОСОБА_4 буде проживати з кожним із батьків по два тижня поспіль. Вищевказаної домовленості вони дотримувались до 10 травня 2020р., при цьому, жодних конфліктних ситуацій між ними не було. Дитина кожні два тижня проживала у батька, у вищевказаний час він повністю забезпечував дитину, між ними були нормальні взаємовідносини. Однак 10.05.2020р. відповідачка, спільно з невідомою особою, насильним шляхом забрала у нього сина, при цьому позивачу були нанесені тілесні ушкодження. З вищевказаного часу, відповідачка не дає можливості бачити дитину позивачу, його прохання спілкуватись з дитиною відповідачка ігнорує.

Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про розгляд справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила.

Представники органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської Ради відповідного по поданого клопотання просили справу розглянути у їх відсутність.

Встановлені судом обставини справи та відповідні правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, який було зареєстровано 28 серпня 2010 року Першим Суворовським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 655. Сторони мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 10 травня 2018 року шлюб розірвано, що підтверджується рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 10 травня 2018 року.

В судовому засіданні встановлено, що після розірвання шлюбу, сторони прийшли до згоди, що дитина буде проживати два тижня у позивача і два тижня у відповідачки, та цієї домовленості вони дотримувались до 10 травня 2020 року.

Вищевказаний факт в судовому засіданні підтверджується поясненнями позивача, а також він підтверджується поясненнями відповідачки у поданому відзиві.

Судом встановлено, що 10 травня 2020р. між позивачем та відповідачкою виникла конфліктна ситуація.

Так з пояснень позивача убачається, що 10 травня 2020 року, коли він в черговий раз зі своєю родиною їхали на відпочинок, раптом автомобіль AUDI 6 сріблястого кольору різко виїхав на зустрічну полосу дороги та перегородив шлях, чим примусив його зупинитися. З AUDI вийшла відповідачка, та невідомий чоловіки, після чого, без будь яких пояснень почали бити позивача, висловлювали погрози та образами у його бік, на очах його родини та сина. В цей момент відповідачка схопила сина, який сидів у нього в машині, швидко сіла з сином та невідомою особою у автомобіль AUDI та вони виїхали у невідомому йому напрямку.

З пояснень відповідачки убачається, що дійсно 10.05.2020р. між нею та позивачем виник конфлікт з приводу того, що позивач повинен був повернути дитину після двохтижневого перебування. Однак позивач замість того, щоб повернути дитину до неї, намагався відвезти дитини до своєї дачної будівлі. Вона вирішила самостійно забрати дитину, а тому зупинила автомобіль, як таксі, та поїхала у напрямок місця проживання позивача. Під час руху, вона побачила автомобіль позивача, у зв`язку з чим, вона звернулась з проханням до водія автомобіля таксі поїхати за автомобілем позивача. В момент коли автомобілі зупинились, вона вийшла з автомобіля та підійшла до автомобіля позивача, в якому побачила позивача, що перебував на передньому пасажирському сидінні автомобіля, а за кермом була співмешканка позивача. Після чого, вона побачила дитину, відчинила двері та забрала дитину. В цей момент між позивачем та водієм автомобіля таксі, почалась розмова, проте вона її не бачила.

З матеріалів справи убачається, що 05.06.2022р. ОСОБА_1 звертався зі скаргами на неправомірні дії ОСОБА_2 та невідомого йому чоловіка до органів поліції з приводу нанесення йому тілесних ушкоджень, висловлювання погроз, а також з приводу обмеження його спілкування із сином.

Вищевказані факти підтверджуються: протоколом про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 05.06.2020 року, витягом з єдиного реєстру досудових розслідувань, листом Лиманського відділу поліції ГУНП в Одеській області, довідкою з травмопункту; заявою до начальника Служби у справах дітей Одеської міської ради від 25. 08. 2020 року; заявою до начальника Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області від 21.08.2020 року.

Отже судом встановлено, що починаючи з 10 травня 2020р. між сторонами виник суперечка щодо місця проживання та участі батька у вихованні сина ОСОБА_4 .

Судом також встановлено, що 01.07.2020р. в Суворовський ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області надійшла заява від ОСОБА_2 , яка скаржилась на дії свого колишнього чоловіка ОСОБА_1 , який 18.06.2020р. біля магазину «Сільпо» погрожував її фізичної розправою та ображав. З листа Суворовський ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області від 08.07.2020р. убачається, що фактів наявності кримінального або адміністративного правопорушення за зверненням ОСОБА_2 не встановлено.

З листа Обласного центру медико-соціальної реабілітації жертв насильства в сім`ї від 03.09.2020р. №380/19 убачається, що до центру звернулась ОСОБА_2 яка повідомила, що її колишній чоловік ОСОБА_1 без узгодження матері забирає дитину зі школи, замикає його в кімнаті, залякую його. Окрім того, він особисто ображав її, погрожував.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 02.06.2021р. по справі №523/10666/20 було визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 разом із матір`ю ОСОБА_2 .

Суд, оцінивши надані сторонами докази приходить до наступних висновків.

Так, ч. 1 ст. 76 ЦПК України встановлено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до чч. 1,2 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування . Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами ч. 1 ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно ч. 3 ст. 89 ЦПК України суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що до 10 травня 2020р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , існувала домовленість щодо місця проживання та виховання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до якої син ОСОБА_4 , кожні два тижня по черзі проживав з батьком або матір`ю.

Відповідно до ч. 1 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті.

Судом також встановлено, що до 10 травня 2020р. ані ОСОБА_1 , ані ОСОБА_2 не звертались зі скаргами, які пов`язані з неправомірними діями батьків щодо малолітнього сина ОСОБА_4 .

В судовому засіданні встановлено, що після 10 травня 2020р. малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 почав постійно проживати з матір`ю ОСОБА_2 , яка фактично обмежила спілкування батька із сином.

Суд критично ставиться до тверджень відповідачки ОСОБА_2 що позивач вчиняв домашнє насилля щодо неї та малолітнього сина.

Так судом встановлено, що ОСОБА_1 не притягався до адміністративної або кримінальної відповідальності за вчинення неправомірних дій щодо колишньої дружини ОСОБА_2 та малолітнього сина ОСОБА_3 ..

Суд, аналізуючи у сукупності надані докази, пояснення сторін, вважає, що відсутні достатні та достовірні докази того, що поведінка позивача ОСОБА_1 буде негативно впливати на дитину.

Правові підстави ухваленого рішення.

Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Пунктами 2, 3 ст. 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Крім того, у відповідності до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Частиною 3 ст. 157 СК України встановлено, що той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ч.1,2 ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Крім того, ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року встановлено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Статтею 19 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження та експлуатації, включаючи сексуальні зловживання, з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100).

У висновку органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської Ради від 01.06.2022р. №01-05-3/108вх. вважає доцільним встановити спілкування: кожний перший четвер місяця з 18.00 год. до 20.00 год., кожну третю неділю місяця з 16.00 год. до 20.00 год. без присутності матері, враховуючи бажання дитини, за попередньою домовленістю між батьками, протягом перших трьох місяців спілкування в присутності матері.

На підставі вищенаведеного, з урахуванням інтересів дитини, суд вважає, визначити способи участі батька ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні із малолітнім сином ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

шляхом встановлення спілкування:

щомісячно кожні перші та треті вихідні місяця з 14:00 години суботи до 17:00 години неділі, з можливістю залишення на ночівлю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за місцем проживання батька ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3 .

Суд також вважає, що необхідно

зобов`язати ОСОБА_2 не перешкоджати ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні із малолітнім сином ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у визначений час, згідно п. 2 рішення суду.

зобов`язати ОСОБА_1 повертати ОСОБА_2 малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 після завершення часу спілкування з дитиною, згідно п. 2 рішення суду.

В порядку розподілу судових витрат необхідно стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908 гривень.

Керуючись ст.ст. 10,12,258,259,263-265,268 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення способу участі у вихованні дитини та зобов`язанні не чинити перешкоди у спілкуванні з дитиною та й її вихованні задовольнити частково.

2. Визначити способи участі батька ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП № НОМЕР_1 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ) у вихованні та спілкуванні із малолітнім сином ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

шляхом встановлення спілкування:

щомісячно кожні перші та треті вихідні місяця з 14:00 години суботи до 17:00 години неділі, з можливістю залишення на ночівлю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за місцем проживання батька ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3 .

3. Зобов`язати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП № НОМЕР_2 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) не перешкоджати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП № НОМЕР_1 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ) у вихованні та спілкуванні із малолітнім сином ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у визначений час, згідно п. 2 рішення суду.

4. Зобов`язати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП № НОМЕР_1 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ) повертати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП № НОМЕР_2 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 після завершення часу спілкування з дитиною, згідно п. 2 рішення суду.

5. Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП № НОМЕР_2 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП № НОМЕР_1 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ) судовий збір у розмірі 908 гривень.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду в 30 -ти денний строк з дня отримання повного тексту рішення.

Повний текст рішення буде складено та підписано у десятиденний строк з дати проголошення рішення.

Суддя

Повний текст рішення складено та підписано 23.09.2022