Справа № 438/1981/21
Провадження № 2/438/163/2022
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

16 лютого 2022 року суддя Бориславського міського суду Львівської області Слиш А.Т., розглянувши в м. Бориславі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

Позивач акціонерне товариство «Акцент-Банк» (далі АТ «А-БАНК») подав до суду позовну заяву, в якій просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ «А-БАНК» заборгованість за кредитним договором б/н від 14.06.2019 в розмірі 18069,95 грн станом на 13.11.2021, яка складається з: 8759 грн заборгованість за кредитом, 9310,95 грн заборгованість за відсотками, а також стягнути судові витрати в розмірі 2270 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 14.06.2019 ОСОБА_1 приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою укладання кредитного договору № б/н та отримання кредитної картки. На підставі вказаної Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг А-Банку, відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44,40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею Анкета-Заява разом з Умовами та правилами і Тарифами, які викладені на банківському сайті, складає між нею та Банком кредитний договір, що підтверджується підписом у Анкеті-Заяві. При укладенні договору сторони керувалися ч.1 ст.634 ЦК України. Банк свої зобов`язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит (встановив кредитний ліміт) у розмірі, відповідно до умов Договору. Відповідач не надала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення в розрахунку заборгованості за Договором, у зв`язку з чим станом на 13.11.2021 утворилась заборгованість у загальному розмірі 18069,95 грн, що складається з: 8759 грн заборгованість за кредитом, 9310,95 грн заборгованість за відсотками. На підставі наведеного позивач просить суд позов задовольнити.

Ухвалою судді від 13.01.2022 відкрито провадження у справі. Враховуючи наявність відповідного клопотання представника позивача, розгляд справи було призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, та роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання. Також роз`яснено сторонам строки подання клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалу про відкриття провадження у справі з позовною заявою та доданими до неї документами, надіслану відповідачу за зареєстрованою адресою її проживання, відповідач не отримала (конверт повернуто з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою»). Проте за змістом ч. 7, п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України вищевказані документи вважаються врученими відповідачу. Відтак, відповідач, належним чином повідомлена про судовий розгляд справи та строк подання відзиву на позовну заяву, правом на подачу відзиву не скористалася, клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не подала.

Враховуючи наведене, відповідно до ч.8 ст.178 та ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, - сторони не викликались. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково з таких підстав.

Згідно з ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст.ст.12, 81 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Права та обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом (ч.ч.1, 2 ст.1069 ЦК України).

Згідно з ст.1050 та ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Згідно з ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит, та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником.

Суд установив, що 14 червня 2019 року між акціонерним товариством «Акцент-Банк» (АТ «А-БАНК»), та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір №б/н, згідно з умовами якого відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у А-Банку.

У відповідності до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений договором строк (ст.ст.526, 530 ЦК України). За умовами ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що позивач умови укладеного договору виконав, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами. Проте відповідач взяті на себе зобов`язання за договором належним чином не виконував.

Згідно з наданим банком розрахунком, позивач нарахував відповідачу заборгованість за вказаним кредитним договором станом на 13 листопада 2021 року в загальному розмірі 18069,95 грн.

При цьому, Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім заборгованості за кредитом (сума, яку фактично отримав в борг позичальник-тіла кредиту) в розмірі 8759 грн, стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за відсотками за користування кредитом - 9310,95 грн.

Вирішуючи вимоги про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника від 14.06.2019, підписаній сторонами, відсутні умови договору щодо строку дії кредитного ліміту, його розміру, відсоткової ставки, порядку погашення заборгованості, а також про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафу) за порушення зобов`язання, прострочення його виконання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Крім цього, в заяві відсутні відомості про те, який саме вид картки виявив бажання оформити відповідач.

У анкеті-заяві позичальника про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-банку зазначено, що відповідач погоджується з тим, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між нею та банком договір про надання банківських послуг.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині (щодо стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом), в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, послався на вказаний Витяг з Тарифів, а також Умов та Правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк», що розміщені на сайті: https://a-bank.com.ua/terms, на копію паспорту споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», як невід`ємні частини спірного договору.

Вказаними Витягами та паспортом споживчого кредиту, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, у тому числі: процентні ставки, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.

Проте надані позивачем суду Витяг з Тарифів користування кредитною карткою «Універсальна Gold» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк» не містять підпису позичальника (відповідача). Відтак, матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цими документами відповідач ознайомився та погодився з такими, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати відсотків, та, зокрема, саме в зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 14.06.2019 шляхом підписання анкети-заяви.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

У вказаному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин положення ч.1 ст.634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «А-Банк»).Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Отже суд не вбачає підстав вважати, що сторони обумовили в письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів (заборгованість за нарахованими відсотками).

Вказане узгоджується з правовими висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, що є обов`язковими для застосування у відповідності до ч. 4 ст. 263 ЦПК України.

Крім цього, суд зазначає, що долучена позивачем до матеріалів позову копія Паспорту споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», з якої вбачається, що вона підписана відповідачем (14.06.2019), яким визначено основні умови кредитування (у т.ч. процентні ставки, порядок повернення кредиту, відповідальність за неналежне виконання договору), не вказує на те, що між сторонами погоджено істотні умови щодо розміру відсотків та не може слугувати підставою для повного задоволення позову.

Зокрема, у Паспорті споживчого кредиту, підписаному відповідачем, відсутні будь-які ідентифікуючі дані щодо договору, який укладався між сторонами, що також не свідчить про узгодження цих умов кредитного договору між сторонами, що вимагають положення статей 3,627 ЦК України, так як підпис позичальника міститься лише після розділу, в якому він стверджує про отримання ним від банку всіх пояснень, необхідних для забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до його потреб та фінансової ситуації.

У цьому документі зазначено умови щодо надання трьох різних кредитних продуктів: Картка «Універсальна», «Універсальна Gold», картка «Зелена» та з розміром кредитного ліміту від 50 000 грн до 200 000 грн. Кожен вид кредитної картки передбачає різні процентні ставки, обов`язкові платежі, відповідальність за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів тощо.

Проте в анкеті-заяві відсутні відомості про те, що відповідачу ОСОБА_1 було видано картку такого типу, також в матеріалах справи відсутні докази про встановлення відповідачу кредитного ліміту в такому розмірі за конкретним, визначеним картковим рахунком. Тобто, надані позивачем докази на обґрунтування позовних вимог в частині заборгованості за відсотками позбавляють суд можливості з`ясувати, з якими тарифами погодилася відповідач та перевірити обґрунтованість розрахунку заборгованості.

Крім цього, у вказаному паспорті споживчого кредиту вказано, що «умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів, тощо».

З урахуванням вищенаведеного, факт підписання відповідачем паспорту споживчого кредиту не може безумовно свідчити, що між сторонами погоджено істотні умови договору про розмір відсотків. Тому такий доказ суд не вважає належним та допустимим.

Оскільки за положеннями ч.5 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тому суд не приймає надані позивачем Витяг з Тарифів користування кредитною карткою «Універсальна Gold» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк» та копію Паспорту споживчого кредиту як підставу нарахування та стягнення відсотків у вказаному позивачем розмірі.

Відповідно нарахування суми заборгованості в частині відсотків за користування кредитом слід вважати здійсненою без дотримання вимог закону та умов, погоджених з відповідачем.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема ст. 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив.

Таким чином, у частині позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом слід відмовити, оскільки позивач належним чином не обґрунтував позовні вимоги у цій частині та не надав суду доказів на підтвердження обґрунтованості вказаних позовних вимог.

При цьому, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу АТ «А-Банк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитом (тілом кредиту) у розмірі 8759 грн, відтак позов у цій частині підлягає до задоволення.

На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь АТ «А-Банк» необхідно стягнути судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1100,33 грн, що були сплачені позивачем при зверненні з вказаним позовом до суду, тобто пропорційно сумі задоволених позовних вимог (8759 х 2270 / 18069,95).

Керуючись ст. ст. 12, 81, 89, 141, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 14 червня 2019 року в розмірі 8759 (вісім тисяч сімсот п`ятдесят дев`ять) гривень 00 копійок, що становить заборгованість за кредитом.

У задоволенні позову в частині стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача акціонерного товариства «Акцент-Банк» 9310 гривень 95 копійок заборгованості за відсотками за користування кредитом - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Акцент-Банк» сплачений судовий збір у розмірі 1100 гривень 33 копійок.

Позивач: акціонерне товариство «Акцент-Банк», місцезнаходження юридичної особи: 49074, м.Дніпро, вул.Батумська, 11, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 14360080.

Відповідач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Львівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий суддя А.Т.Слиш