Справа № 454/158/21 Головуючий у 1 інстанції Струс Т.В.
Провадження № 22-ц/811/1231/21 Доповідач в 2-й інстанції Шандра М. М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 червня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Шандри М.М.

суддів: Левика Я.А., Савуляка Р.В.

секретаря: Назар Х.Б.

за участю: ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , його представника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Матвійчук Г.М. на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 02 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_7 до Сокальської міської ради про визнання права власності, представника ОСОБА_1 адвоката Матвійчук Г.М. на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 02 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_7 до Сокальської міської ради про визнання права власності,

ВСТАНОВИЛА:

Позивачі звернулися в суд з даною позовною заявою до відповідача, свої вимоги мотивують тим, що на підставі рішення виконкому Забузької сільської ради від 03.11.1972 за № 20 під будинковолодінням виділялась земельна ділянка, про що видано свідоцтво про забудову садиби в сільських населених пунктах на ім`я ОСОБА_8 . Відповідно до свідоцтва про право власності від 20.05.1987 виданого на підставі рішення Сокальського райвиконкому від 16.04.1987 за № 112 будинок на праві приватної власності зареєстровано за ОСОБА_8 , як головою колгоспного двору, про що зроблено запис №46 від 20.05.1987 у Червоноградському МБТІ. Зазначає, що позивачка ОСОБА_9 вступила в шлюб з ОСОБА_3 , який став проживати в спірному будинку, та вести з ними спільне господарство. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 помер і головою колгоспного двору стала ОСОБА_10 , 1922 р.н.. Вказують, що в 2015 році позивачі, а також ОСОБА_10 звертались до суду із позовом про визнання права власності. Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 19.06.2020 позов задоволено та визнано право спільної власності за ОСОБА_3 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 на спірний будинок. Рішенням апеляційного суду Львівської області від 27.10.2015 дане рішення скасовано та в позові відмовлено. Зазначають, що відмовлено у вказаному позові із двох причин, перша те, що в провадженні Сокальського районного суду була справа № 454/116/15 за позовом ОСОБА_11 до ОСОБА_4 про визнання права власності на 2/3 частини спірного будинку, друга це не звернення позивачем до органів ДАБІ для введення в експлуатацію реконструйованого будинку. Ухвалою ВССУ від 20.01.2016 рішення апеляційного суду залишено без змін. По справі за позовом дружини позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_12 рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 14.02.2018 визнано за ОСОБА_1 право спільної власності на 2/3 частини будинку по АДРЕСА_1 та право власності на 1/3 ідеальну частину цього будинку, а також визнано право спільної власності на будівельні матеріали. Постановою Львівського апеляційного суду від 05.09.2018 в цій частині скасовано рішення суду та ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позовних вимог. Основною підставою у відмові стало те, що вона не надала доказів участі у реконструкції спірного будинку і співвласники будинку сім`я ОСОБА_13 їй згоди не надавали на таку участь. Фактично суд апеляційної інстанції констатував факт відсутності у ОСОБА_1 будь яких прав на спірне будинковолодіння. Постановою Верховного Суду від 15.07.2020 постанова апеляційного суду залишена без змін, касаційна скарга без задоволення. ОСОБА_10 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , членами колгоспного двору станом на 15.04.1991 були: ОСОБА_9 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_14 . Згідно Державного акту на право власності на землю, виданого на підставі рішення IX ceciї I скликання Опільськоі сільської ради від 29.02.2000 ОСОБА_10 було передано у власність земельну ділянку площею 0,1903га для будівництва та обслуговування житлового будинку i господарських будівель. 24.02.2015 ОСОБА_10 отримала витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку площею 0,1903га з кадастровим номером :00:09:005:1111 і їй було видано державний акт на право приватної власності на землю серія ІІІ-ЛВ № 047316 по АДРЕСА_1 . 28.02.2017 ОСОБА_4 звернувся із заявою про прийняття спадщини, як спадкоємець після смерті бабці по заповіту. Державним нотаріусом Сокальської нотаріальної контори було відмовлено у прийнятті спадщини, про що ОСОБА_4 повідомлено листом від 02.10.2020. Відповідно, єдиним правовстановлюючим документом на даний час на спірний будинок залишається свідоцтво про право власності від 20.05.1987, видане на підставі рішення Сокальського райвиконкому від 16.04.1987 за №112. Будинок на праві власності (колгоспний двір) був зареєстрований за ОСОБА_8 (голова двору), про що зроблено запис №46 від 20.5.1987 в Червоноградському МБТІ. Також, у період із 1987 року по 2000 рік ОСОБА_8 , а пізніше ОСОБА_10 та ОСОБА_3 здійснювали реконструкцію будинку та збільшили його площу до 258 м.кв. та добудували господарські будівлі згідно технічного паспорту. ОСОБА_10 та інші члени сім`ї не оформили право власності на даний будинок після смерті голови колгоспного двору ОСОБА_8 . Таким чином, станом на даний час у позивачів не має права звертатись до ДАБІ із декларацію про закінчення реконструкції (будівництва) будинку так, як титульний власник ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а титульний власник земельної ділянки ОСОБА_10 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Крім цього, спірний будинок по АДРЕСА_1 відносився до колгоспного двору. Таким чином, фактично члени колгоспного двору стали співвласниками даного будинку, а саме: ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_15 . Усім належало по 1/6 частині будинку. ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 і його частку прийняла дружина та донька фактичним вступом в управління спадковим майном. ОСОБА_10 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 і фактично онук як єдиний спадкоємець прийняв спадщину по заповіту своїм проживанням та зверненням до нотаріуса. Таким чином, із вирахуванням часток співвласників будинку на даний час співласниками будинку в частках є: ОСОБА_4 5/12, ОСОБА_9 3/12, ОСОБА_3 2/12, ОСОБА_7 2/12. У зв`язку із тим, що нотаріус не має можливості оформити спадщину на будинок по АДРЕСА_1 , позивачі позбавлені можливості оформити спадщину, окрім як в позасудовому порядку. Крім цього, право власності на земельну ділянку під будинком зареєстроване за ОСОБА_10 , яка за життя в органи архітектурно будівельної інспекції не звернулась із декларацією про введення об`єкта в експлуатацію, тому позивачі фактично не можуть зареєструвати своє право власності, а нотаріус відмовляється оформляти земельну ділянку без правовстановлюючих документів на будинок в порядку спадкування. Просять суд визнати за ОСОБА_9 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 право спільної часткової власності на житловий будинок з господарськими будівлями, спорудами по АДРЕСА_1 та земельну ділянку кадастровий номер :09:005:1111) для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,1903га із визначенням часток наступним чином, за ОСОБА_9 визнати право на 3/12 частину будинковолодіння та земельної ділянки , ОСОБА_4 право на 5/12 частину будинковолодіння та земельної ділянки, ОСОБА_3 визнати право на 2/12 частину будинковолодіння та земельної ділянки, ОСОБА_7 визнати право на 2/12 частину будинковолодіння та земельної ділянки.

У заяві про уточнення позовних вимог від 22.02.2021 представник позивачів адвокат Огорілко Ю.В. просив визнати за позивачами згідно вказаних часток за кожним земельної ділянки та житлового будинку по АДРЕСА_1 , загальною площею 94,1м.кв., з якої житлова 57м.кв., який складається із кімнат згідно технічного паспорта і приміщень 1-7 площею 24м.кв., 1-6 площею 18,8м.кв., 1-5 площею 13м.кв., 1-8 площею 8м.кв., 1-9 площею 14,2м.кв., 1-10 площею 5,1 м.кв., 1-12 площею 9,4м.кв., 1-11 площею 1,8м.кв.

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 02 березня 2021 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_9 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 право спільної часткової власності на житловий будинок з господарськими будівлями, спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 загальною площею 94,1м.кв., з якої житлова 57м.кв., та який складається із кімнат і приміщень: 1-7 площею 24м.кв., 1-6 площею 18,8м.кв., 1-5 площею 13м.кв., 1-8 площею 8м.кв., 1-9 площею 14,2м.кв., 1-10 площею 5,1 м.кв., 1-12 площею 9,4м.кв., 1-11 площею 1,8м.кв., а також земельну ділянку кадастровий номер :09:005:1111) для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,1903га. із визначенням часток наступним чином, за ОСОБА_9 визнати право на 3/12 частину будинковолодіння та земельної ділянки, ОСОБА_4 право на 5/12 частину будинковолодіння та земельної ділянки, ОСОБА_3 визнати право на 2/12 частину будинковолодіння та земельної ділянки, ОСОБА_7 визнати право на 2/12 частину будинковолодіння та земельної ділянки.

Рішення суду оскаржила представник ОСОБА_1 адвокат Матвійчук Г.М.

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вважає, що суд неправомірно відмовив у задоволенні клопотання апелянта про залучення її до участі у даній справі, третьою особою з самостійними вимогами щодо предмету спору. Зазначає, що без належного з`ясування питання про правильність віднесення будинку до суспільної групи господарств - колгоспний двір визнавати право власності на спірний будинок, як на майно колгоспного двору із норм статей 120, 123 ЦК УРСР неможливо. Суд першої інстанції помилково покликався на обставини встановлені рішеннями Апеляційного суду Львівської області та Верховного Суду України у справі № 454/1406/15-ц щодо правового статусу спірного будинковолодіння, як колгоспного двору, які не підлягають доказуванню при розгляді даної справи, згідно ч.4 cт. 82 ЦПК України, позаяк в зазначених рішеннях такого правового статусу не визначено, а лише викладено обставини з яких виходив суд першої інстанції при ухваленні рішення, і яке в подальшому було скасоване. Відтак, застосовуючи законодавство, що стосується майна колгоспного двору, суд виходячи із погосподарських книг за вказаний період мав перевірити його правовий статус, а не обмежуватися лише довідкою сільської ради. Звертає увагу на те, що виходячи зі ст. 30 ЗК України 1992 року, право власності позивачів на земельну ділянку могло бути визнаним лише в випадку визнання недійсною приватизації земельної ділянки ОСОБА_10 та при умові наявності зареєстрованого права власності позивачів на житловий будинок.Вважає, що розгляд справи без дослідження письмових доказів, які мають значення для справи, а саме: оригіналів погосподарських книг, інвентарної справи на будинок АДРЕСА_1 , оригіналів правовстановлюючих документів на будинок в т.ч. технічної документації на кожен етап реконструкції, яких загалом було три, без огляду матеріалів спадкової справи після смерті ОСОБА_10 , призвів до ухвалення в справі неправосудного рішення, яке підлягає до скасування судом апеляційної інстанції, з ухваленням нового рішення по суті справи про відмову у позові. Просить скасувати ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 22.02.2021та рішення суду та ухвалити нове рішення по суті спору.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не подано.

У судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 просили апеляційну скаргу задовольнити, покликаючись на доводи, викладені у скарзі. ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_5 просили апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Інші учасники справи в судове засідання апеляційної інстанції не з`явилися, були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомили, тому розгляд справи проводиться в їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, колегія суддів дійшла висновку про закриття апеляційного провадження з наступних підстав.

Частиною першою статті 352 ЦПК України передбачено, що особа, яка не брала участі у справі, якщо суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, має право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Отже, вказана стаття визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, які поділяються на дві групи учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків. При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Зазначеною правовою нормою визначено право особи подати апеляційну скаргу на рішення, яким розглянуто і вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких є скаржник, або міститься судження про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи у відповідних правовідносинах, виходячи з предмету та підстав позову. Якщо скаржник зазначає лише про те, що рішення може вплинути на його права та/або інтереси, та/або обов`язки, або зазначає (констатує) лише, що рішенням вирішено про його права та/або обов`язки чи інтереси, то такі посилання, виходячи з вищенаведеного, не можуть бути достатньою та належною підставою для розгляду апеляційної скарги.

Водночас судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення господарським судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги (такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 04.05.2018 у справі № 910/20190/16).

Відповідно до пункту третього частини першої статті 362 ЦПК України, суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалось.

Отже, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, то апеляційний суд своєю ухвалою закриває апеляційне провадження на підставі пункту 3 частини 1 статті 362 ЦПК України, оскільки у такому випадку не існує правового зв`язку між скаржником і сторонами у справі, у зв`язку з чим відсутній суб`єкт апеляційного оскарження.

Таким чином, суд апеляційної інстанції має першочергово з`ясувати, чи зачіпає оскаржуване судове рішення безпосередньо права та обов`язки скаржника, та у випадку встановлення, що права заявника оскаржуваним судовим рішенням не порушено та питання про її права і обов`язки стосовно сторін у справі судом першої інстанції не вирішувалися, закрити апеляційне провадження, оскільки в останньому випадку така особа не має права на апеляційне оскарження рішення суду (аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 10.05.2018 у справі № 910/22354/15, від 17.05.2018 у справі № 904/5618/17, від 19.06.2018 у справі № 910/18705/17, від 11.07.2018 у справі № 911/2635/17, від 21.09.2018 у справі № 909/68/18, від 18.12.2018 у справі № 911/1316/17, від 27.02.2019 у справі № 903/825/18, від 22.07.2019 у справі № 911/2635/17, від 19.09.2020 у справі № 910/17558/18).

Як убачається з апеляційної скарги, апелянт вважає, що оскаржуване рішення стосується її прав та охоронюваних законом інтересів, оскільки предметом спору є визнання права власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 , на частку якого вона претендує як учасник створення спільної сумісної власності, яка створена за час її проживання у будинку за рахунок спільної праці та коштів.

Рішення є таким, що прийняте про права, інтереси та (або) обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, лише тоді, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права, інтереси та (або) обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною в постановах Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 910/18705/17, від 03.06.2019 у справі № 910/6767/17, від 25.10.2019 у справі № 910/16430/14.

З матеріалів справи убачається, що постановою Львівського апеляційного суду від 05.09.2018 у справі №454/116/15-ц за позовом ОСОБА_11 до ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , ОСОБА_3 про визнання майна спільною власністю та поділ спільного майна подружжя, яка залишена без змін постановою Верховного Суду від 15.07.2020, ОСОБА_1 було відмовлено у задоволенні позовних вимог про визнання спільним майном подружжя ОСОБА_11 та ОСОБА_4 2/3 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , визнання за ОСОБА_1 права на 1/3 реконструйованого житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с.58-62). При цьому суд прийшов до висновку про те, що співвласниками домоволодіння АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_8 залишилися ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_15 ; та ОСОБА_1 не надано доказів того, що проведення реконструкції спірного житлового будинку відбулося саме за рахунок належних подружжю грошових коштів.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про відсутність правових підстав для залучення ОСОБА_1 до участі у справі, оскільки даний спір стосується права власності в порядку спадкування на будинок, який був зареєстрований на праві власності 20.05.1987 згідно свідоцтва про право власності на майно колгоспного двору, тому у даній справі не вирішується питання про її права, свободи та інтереси.

У зв`язку із чим колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 не є належним суб`єктом оскарження рішення суду, оскільки не має права на його оскарження.

Установивши в ході апеляційного перегляду, що ОСОБА_1 не має права на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, оскільки таким не вирішено питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, колегія суддів приходить до висновку про необхідність закриття апеляційного провадження.

Керуючись ст.ст. 362, 367, 368, 374, 377, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Матвійчук Г.М. на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 02 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_7 до Сокальської міської ради про визнання права власності - закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст ухвали складено:07.07.2022.

Головуючий

Судді