Провадження №2/359/759/2022
Справа №359/9049/21
РІШЕННЯ

Іменем України

22 серпня 2022 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі: головуючого судді Журавського В.В.

при секретарі Алфімовій І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бориспіль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

І. Короткий зміст позовних вимог.

В вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтував тим, що заочним рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2015 року на його користь був стягнутий борг за договором позики у розмірі 27000 гривень, інфляційні витрати у розмірі 20250 гривень, пеня у розмірі 10259 гривень 95 копійок та три відсотки річних у розмірі 2411 гривень 63 копійки, а всього 49661 гривень 63 копійки. Відповідач продовжує ухилятись від погашення цього боргу. Тому ОСОБА_1 просив суд стягнути з ОСОБА_2 інфляційні витрати у розмірі 6064 гривень 20 копійок, три відсотки річних у розмірі 2427 гривень 78 копійок, а також проценти у розмірі подвійної облікової ставки НБУ 9508 гривень 96 копійок.

ІІ. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області 27 вересня 2021 року було відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання (а.с.33-34).

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09 лютого 2022 року було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті (а.с.51).

ІІІ. Ставлення сторін до пред`явленого позову.

Представник позивача ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та наполягав на задоволенні позову.

Представник відповідача ОСОБА_4 надала до суду відзив на позовну заяву, яким просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень проти позову вказала на те, що пред`явлення даного позову свідчить про намагання позивача здійснити подвійне стягнення заборгованості. Оскільки, Апостолівським ВДВС у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро) проводиться примусове стягнення на підставі заочного рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_2 боргу за розпискою. Крім цього, вимога про стягнення інфляційних витрат не передбачена розпискою, тому є необґрунтованою.

IV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Встановлено, що заочним рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2015 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнутий борг за договором позики у розмірі 27000 гривень, інфляційні витрати у розмірі 20250 гривень, пеня у розмірі 10259 гривень 95 копійок та три відсотки річних у розмірі 2411 гривень 63 копійки, а всього 49661 гривень 63 копійки (а.с.14-16).

Спірні правовідносини регулюються гл.51 1 «Правові наслідки порушення зобов`язання. Відповідальність за порушення зобов`язання» розділу І «Загальні положення про зобов`язання» книги п`ятої «Зобов`язальне право» ЦК України

V. Норми права та судова практика, якими керується суд при вирішенні спору.

а. норми матеріального права.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч.2 ст.509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч.5 ст.11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

У відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц (провадження №14-16цс18), за змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу ІІІ книги 5 ЦК України), так і на позадоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу ІІІ книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Згідно з положенням ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

б. норми процесуального права.

Згідно з ч.1 та ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За правилами ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

VI. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору.

Встановлено, що з дня набрання законної сили заочним рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2015 року у ОСОБА_2 виник обов`язок з повернення суми позики, з урахуванням процентів, трьох відсотків річних та інфляційних витрат.

Крім цього, на підставі заочного рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 вересня 2019 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуті інфляційні витрати у розмірі 9231 гривень 57 копійок, три відсотки річних у розмірі 2414 гривень 47 копійок та проценти у розмірі 23601 гривень 19 копійок. (а.с.17-19).

Зі змісту мотивувальної частини цього заочного рішення вбачається, що інфляційні витрати та три відсотки річних, стягнуті з ОСОБА_2 за період з 23 вересня 2015 року по 14 вересня 2018 року.

Грошове зобов`язання за рішенням суду ОСОБА_2 на даний час не виконано. Оскільки, в матеріалах цивільної справи відсутні докази того, що ним сплачено заборгованість на підставі судового рішення у вищевказаному розмірі. Обставини, щодо відкриття виконавчого провадження не спростовують висновки суду щодо невиконання судових рішень.

У зв`язку з цим, у ОСОБА_2 виникло зобов`язання зі сплати на користь позивача суми інфляції та трьох відсотків річних за час прострочення сплати боргу за період з 15 вересня 2018 року по 13 вересня 2021 року.

Тому три проценти річних від простроченої суми за вказаний період становить 2427 гривень 78 копійок (27000 гривень ? 3% річних / 365 днів у році ? 1095 днів прострочки) та інфляційні витрати становлять 6064 гривень 20 копійок (27000 гривень ? 122,46 / 100% - 27000), що підтверджується письмовими розрахунками (а.с.9,11).

До вказаного висновку суд приходить також у зв`язку з критичною оцінкою доводів представника відповідача ОСОБА_4 щодо недопустимості стягнення з відповідача суми інфляційних витрат та трьох відсотків річних у зв`язку з наявністю судового рішення та відкриття виконавчого провадження про стягнення заборгованості. Оскільки, чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових рішень про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч.2 ст.625 ЦК України сум.

Разом з цим, суд вважає необґрунтованими вимоги позивача в частині стягнення процентів у розмірі подвійної облікової ставки НБУ.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Вказана правова позиція підтверджена сталою судовою практикою, зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18), у постановіВеликої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18), у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі №912/1120/16 (провадження №12-142гс19).

Зважаючи на те, що строк повернення позики, передбачений розпискою від 22 вересня 2011 року, сплинув. У такому разі права позивача підлягають захисту виключно шляхом застосування положення ч.2 ст.625 ЦК України.

З цих підстав, у задоволенні вимоги про стягнення процентів за користування грошовими коштами у розмірі 9508 гривень 96 копійок, належить відмовити.

VІІ. Розподіл судових витрат.

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З квитанції від 13 вересня 2021 року (а.с.1) вбачається, що при пред`явленні позову до суду ОСОБА_1 сплатив судовий збір у розмірі 908 гривень. Пред`явлений ним позов задоволений частково, а саме на 47,18% (8491,98 / 18000,94 ? 100%). З огляду на це, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути витрати на оплату судового збору у розмірі 428 гривень 40 копійок (908 /100% ? 47,18%).

На підставі викладеного та керуючись ч.5 ст.11, ч.1 та ч.2 ст.509, ч.2 ст.625, ч.1 ст.1048 ЦК України, ч.1 та ч.6 ст.81, ч.4 ст.82, ч.1 ст.141, п.2 ч.1 ст.258, ч.1-ч.2 ст.259, ст.263-265, ст.268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму інфляції за час прострочення в розмірі 6064 гривні 20 копійок та три проценти річних від простроченої суми в розмірі 2427 гривень 78 копійок.

В задоволенні позову про стягнення процентів за користування грошовими коштами відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 428 гривень 40 копійок.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного рішення суду 29 серпня 2022 року.

Суддя підпис

З оригіналом згідно:

Суддя Бориспільського міськрайонного суду В.В. Журавський