Провадження №22-ц/812/696/22
П О С Т А Н О В А

Іменем України

06 вересня 2022 року м. Миколаїв

колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Царюк Л.М. та Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання: Стрілець К.О.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи цивільну справу №490/4740/21 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Зотікова Сергія Євгеновича на рішення, яке постановив Центральний районний суд м. Миколаєва під головуванням судді Гуденко Ольги Андріївни у приміщенні цього суду 14 червня 2022 року, повний текст якого виготовлений того ж дня, за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївгаз Збут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату послуг з постачання природного газу,

у с т а н о в и л а :

16 червня 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Миколаївгаз Збут» (далі - позивач, ТОВ «Миколаївгаз Збут») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату послуг з постачання природного газу, в якому просило суд стягнути з відповідача заборгованість за надані послуги з постачання природного газу в сумі 38567 грн. 85 коп. за період з липня 2015 року по вересень 2019 року та судовий збір.

Позов мотивований тим, що ТОВ «Миколаївгаз Збут» надає населенню м. Миколаєва послуги з постачання природного газу, в тому числі відповідачу за адресою: АДРЕСА_1 (особовий рахунок № НОМЕР_1 ) у період з липня 2015 року по вересень 2019 року.

Посилаючись на те, що ТОВ «Миколаївгаз Збут» свої обов`язки щодо надання послуг з постачання природного газу виконало належним чином та в повному обсязі, а відповідач за той час, поки був власником зазначеної вище квартири та споживачем послуг з постачання природного газу свої обов`язки щодо своєчасної і в повному обсязі сплати за ці послуги не виконував, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість в сумі 38567 грн. 85 коп., яку позивач просив стягнути з ОСОБА_1

16 лютого 2022 року надійшов відзив на позов від представника відповідача адвоката Зотікова С.Є., згідно з яким відповідач позовні вимоги не визнає, просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Відзив мотивований тим, що позов був поданий 16 червня 2021 року, а заборгованість визначена за період з жовтня 2015 року, отже, оскільки послуги за спожитий газ повинні оплачуватися не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим, то в межах позовної давності заборгованість може бути визначена лише з червня 2018 року до вересня 2019 року на загальну суму 4029 грн. 51 коп.

Крім того, у вказаний у позовній заяві період у квартирі АДРЕСА_2 побутовий газ взагалі не споживався, оскільки там ніхто не проживав і не був там зареєстрований, в квартирі не було газового обладнання, відповідач не передавав показів газового лічильника та взагалі не знав про наявність особового рахунку за цією адресою. Відповідач не подавав заяву про приєднання до типового постачання природного газу, не підписував та не укладав жодних договорів на постачання газу.

Отже, на думку відповідача, відсутність договірних відносин сторін та ненадання позивачем доказів фактичного споживання газу у вказаний період (адже він жодного разу за газ не сплачував) свідчить про те, що позивачем не доведено обставин щодо встановлення договірних відносин зі споживачем та споживання ним послуг, що зумовлює необхідність відмовити у задоволенні позову. Сам по собі факт перебування квартири у власності відповідача не доводить споживання в ній природного газу. Також відповідач вважає, що позивачем пропущена позовна давність до позовних вимог про стягнення частини заборгованості, а тому заборгованість з врахуванням того, що оплата за спожитий газ має здійснюватися до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим, може бути визначена лише в межах позовної давності, тобто з червня 2018 року по вересень 2019 року, що становить 4029 грн. 51 коп.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 14 червня 2022 року позов ТОВ «Миколаївгаз Збут» задоволений частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Миколаївгаз Збут» заборгованість за спожитий природний газ у розмірі 4029 грн. 51 коп. та судовий збір у розмірі 237 грн. 17 коп.

Рішення суду мотивовано тим, що хоча договір між позивачем та відповідачем не укладався, однак, обов`язок щодо ініціативи укладення договору покладається на споживача послуг, тому між сторонами виникли правовідносини з приводу постачання природного газу, які регулюються Цивільним Кодексом України та спеціальним законодавством, зокрема Правилами постачання природного газу, затвердженими Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) від 30 вересня 2015 року №2496. При цьому суд спирався на правову позицію, висловлену у постановах Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15; від 14 лютого 2018 року у справі № 639/10591/14-ц; від 17 січня 2019 у справі № 486/156/17 та постанові Вінницького апеляційного суду у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ по справі № 147/587/19 від 26 липня 2019 року.

Суд виходив з того, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором, тому у відповідача перед позивачем виник обов`язок щодо сплати послуг з постачання природного газу попри відсутність двосторонньої підписаної письмової форми договору про надання послуг з постачання природного газу.

Суд відхилив заперечення відповідача, оскільки ним не надано жодних доказів, що в квартирі було відсутнє газове обладнання та квартирою ніхто не користувався; факт його реєстрації за іншою адресою не свідчить безумовно про те, що в квартирі, власником якої він був, не споживалися комунальні послуги, а його необізнаність про відкриття особового рахунку за вказаною адресою жодним чином не тягне за собою звільнення власника майна від тягаря його утримання. За такого суд вважав доведеним наявність визначеної позивачем заборгованості.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд погодився з аргументами відповідача щодо пропуску позивачем позовної давності до стягнення заборгованості стосовно за період з липня 2015 року по травень 2018 року і вважав, що за період заборгованість не підлягає стягненню та стягнув заборгованість за період з червня 2018 року по 18 вересня 2019 року - 4029 грн. 51 коп.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Зотіков С.Є. просить рішення суду скасувати в частині стягнення з ОСОБА_1 4029 грн. 51 коп. заборгованості та судового збору, відмовити у задоволенні цих позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що сам фат перебування квартири на праві власності у відповідача автоматично не покладає на останнього обов`язок сплачувати за природний газ необхідно, як мінімум фактичне споживання газу. Виходячи з положень Розділу ІІІ Правил, особа набуває статусу побутового споживача після підписання і подання постачальнику заяви-приєднання до умов договору постачання природного газу, тоді як відповідач стверджує, що таку заяву-приєднання позивачу не подавав, газ у квартирі не споживав (у квартирі протягом 2015-2019 року ніхто не проживав). Зазначеного позивачем у витязі з фінансового стану газового обладнання та лічильника у квартирі не встановлено, а вказаний ЕІС-код міг бути присвоєний відповідачу лише на підставі заяви-приєднання, яка відповідачем не подавалась. Суд не звернув уваги на те, що позивач не надав суду підписану відповідачем заяву-приєднання до типового договору постачання газу або інші документи підписані відповідачем або його представником. Правове значення має саме відсутність доказів договірних відносин між сторонами, а не ненадання відповідачем доказів щодо відсутності у квартирі газового обладнання. До того ж сам факт наявності газового обладнання не свідчить про фактичне споживання газу.

Згідно змісту апеляційної скарги рішення суду оскаржується лише в частині задоволених вимог стягнення заборгованості за період з червня 2018 року по вересень 2019 року і саме в цій частині переглядається апеляційним судом.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій (ч. 5 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним положенням закону.

Як встановив суд першої інстанції і таке вбачається з матеріалів справи, у спірний період - з червня 2018 року по вересень 2019 року ТОВ «Миколаївгаз Збут» надавало населенню м. Миколаєва послуги з постачання природного газу, в тому числі за адресою АДРЕСА_1 , з відкриттям особового рахунку № НОМЕР_1 .

ОСОБА_1 був власником вказаної квартири у період з липня 2015 року по 19 вересня 2019 року, а отже і споживачем природного газу за вказаною адресою.

Правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку природного газу визначені Законом України «Про ринок природного газу».

Згідно статті 12 Закону України «Про ринок природного газу» постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором та оприлюднюється в установленому порядку.

Права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2496 від 30 вересня 2015 року (далі Правила), іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу.

Згідно пункту 2 Розділу ІІІ Правил постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Регулятором, які є однаковими для всіх побутових споживачів України.

За договором постачання природного газу постачальник зобов`язаний поставити побутовому споживачу природний газ у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а побутовий споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором.

Договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам за згодою постачальника відповідно до умов Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2500, що розміщений на офіційному веб-сайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору.

Пунктами 3, 4, 9 Розділу ІІІ Правил постачальники зобов`язані на власному сайті розмістити редакцію договору постачання природного газу, яка має відповідати типовому договору постачання природного газу побутовим споживачам.

побутовим споживачам та з урахуванням вимог цих Правил.

Постачальник, який постачає або планує постачати природний газ побутовим споживачам, зобов`язаний розмістити на власному вебсайті та пропонувати всім побутовим споживачам базову річну пропозицію строком дії з 01 травня по 30 квітня наступного року, умови якої повинні відповідати обов`язковим умовам, визначеним цими Правилами та типовим договором постачання природного газу побутовим споживачам (далі - обов`язкові умови базової річної пропозиції).

Строк дії базової річної пропозиції не залежить від початку постачання природного газу побутовому споживачу та триває до 30 квітня.

Якщо після закінчення строку дії комерційної пропозиції побутовий споживач не обрав іншу комерційну пропозицію або не продовжив дію попередньої, постачання природного газу такому споживачу здійснюється на умовах базової річної пропозиції з дня наступного за днем закінчення дії попередньої пропозиції.

Якщо станом на 01 травня побутовий споживач не обрав іншу комерційну пропозицію, постачання природного газу такому споживачу здійснюється на умовах базової річної пропозиції.

Для забезпечення приєднання побутовим споживачем до умов договору постачання природного газу побутовий споживач має надати постачальнику заяву-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, підписану побутовим споживачем або уповноваженою ним особою.

Постачальник (крім постачальника, на якого було покладено спеціальні обов`язки з постачання природного газу побутовим споживачам) протягом двадцяти днів з дня, наступного за днем отримання від побутового споживача заяви-приєднання до договору постачання природного газу, розглядає можливість укладення договору постачання з таким споживачем та у разі її відсутності письмово повідомляє його про свою відмову в укладенні договору постачання природного газу.

Форма заяви-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам встановлена додатком до Типового договору.

Пункт 32 цього ж Розділу Правил передбачає, що побутовий споживач зобов`язаний: укласти договір постачання природного газу з постачальником, а за відсутності укладеного договору припинити відбір (споживання) природного газу з газорозподільної системи; забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договору.

За відсутності укладеного в установленому порядку договору постачання природного газу з постачальником споживач не має права споживати природний газ із газорозподільної системи та має подати Оператору ГРМ письмову заяву про припинення розподілу природного газу на його об`єкт. Якщо відбулась зміна власності на об`єкт постачання природного газу, приєднаний до газорозподільних систем Оператора ГРМ, новий власник повинен самостійно звернутися до постачальника з відповідною заявою-приєднання до договору постачання природного газу (пункт 9 Розділу ІІІ Правил).

В матеріалах справи відсутності відомості щодо подання ОСОБА_1 заяви-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, а також щодо припинення розподілу природного газу на його об`єкт.

Згідно з приписами статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, і серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

В той же час Згідно статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуги з постачання та розподілу природного газу відносяться до житлово-комунальних послуг.

У відповідності до пункту 5 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до обов`язків споживача належить оплата за житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Частини 1, 2 статті 9 цього Закону передбачає, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

За такого споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати житлово-комунальних послуг у повному обсязі.

Аналогічна правова позиція наведена, зокрема, у постановах Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15; від 14 лютого 2018 року у справі № 639/10591/14-ц; від 17 січня 2019 року у справі № 486/156/17.

Хоча договір між позивачем та відповідачами на постачання природного газу не укладався, однак враховуючи, що обов`язок щодо ініціативи укладення договору покладається на споживача послуг, суд вірно визначив, що між сторонами виникли правовідносини з приводу постачання природного газу, які регулюються ЦК України та спеціальним законодавством.

Тож між ТОВ «Миколаївгаз Збут» та ОСОБА_1 склалися правовідносини по постачанню та споживанню природного газу.

Тому споживач ОСОБА_1 як власник об`єкта постачання природного газу та споживач природного газу, який не відмовився від надання таких комунальних послуг у встановленому порядку, зобов`язаний сплатити постачальнику природного газу його вартість за вказаний вище спірний період.

Колегія відхиляє заперечення апеляційної скарги щодо недоведеності позивачем наявності між сторонами договірних правовідносин, оскільки відповідач як власник об`єкта постачання природного газу не відмовився від споживання газу та не висловив свою незгоду отримувати від постачальника природний газ в установленому законом порядку, що з огляду на наведені положення Правил та Закону України «Про житлово-комунальні послуги» не звільняє його від обов`язку сплатити вартість спожитої комунальної послуги, наданої позивачем.

Також не мають правового значення, а отже не входять до предмету доказування у справі, яка переглядається, обставини щодо наявності (відсутності) газового обладнання у квартирі відповідача, тому що відповідач не довів належними та допустимими доказами факт відмови від розподілу природного газу на його об`єкт.

Зокрема, діючими нормами права передбачена сплата споживачем за спожитий газ, виходячи з обсягу спожитого газу, а не кількості та виду газового обладнання.

Розділом III Правил постачання закріплено, що при розрахунку за квитанціями абонентської книжки постачальника споживач самостійно розраховує суму платежу та сплачує його постачальнику не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Згідно пункту 1.1. Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2500, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за № 1386/27831 (далі - Договір) є публічним і регламентує порядок та умови постачання природного газу споживачу, як товарної продукції постачальником.

Згідно з пунктом 4.4. Типового договору об`єм (обсяг) постачання та споживання природного газу споживачем за розрахунковий період визначається одним із нижченаведених способів: 1) за даними Оператора ГРМ за підсумками розрахункового періоду, що містяться в базі даних Оператора газотранспортної системи та доведені Споживачу Оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу; 2) або за плановими величинами середньомісячного споживання газу в опалювальний або міжопалювальний період. Вказана норма також знайшла своє відображення в пункті 13 Правил постачання природного газу.

Відповідно до абзаців 3,4 пункту 5 глави 4, розділу ІХ Кодексу газорозподільних систем дані про об`єм (м куб.) та обсяг (кВт·год, Гкал, МДж) розподіленого споживачу (спожитого ним) природного газу за розрахунковий період (газовий місяць) зазначаються Оператором ГРМ в особистому кабінеті споживача на сайті Оператора ГРМ (за наявності) та/або в рахунку про сплату послуги за договором розподілу природного газу.

Відповідно до розділу ІХ глави 4 пункту 4 Кодексу газорозподільних систем побутовий споживач, який за умовами договору розподілу природного газу розраховується за лічильником газу, зобов`язаний щомісяця станом на 01 число місяця знімати фактичні показання лічильника газу та протягом п`яти діб (до 05 числа включно) надавати їх Оператору ГРМ у спосіб, визначений договором розподілу природного газу.

У разі неотримання Оператором ГРМ до 06 числа місяця, що настає за розрахунковим, показань лічильника газу та за умови, що лічильник газу не оснащений засобами дистанційної передачі даних, фактичний об`єм розподілу та споживання природного газу по об`єкту споживача за розрахунковий період визначається Оператором ГРМ на рівні планового місячного об`єму споживання на відповідний період, що розраховується, виходячи з групи споживання побутового споживача, з урахуванням вимог цього Кодексу. Якщо за підсумками наступного місяця споживач своєчасно надасть покази лічильника газу, формування об`єму розподілу та споживання природного газу за період зазначеного місяця здійснюється з урахуванням наданих показань.

Згідно абзацу 6 пункту 4 розділу 4 глави ІХ КГС Оператор ГРМ має право здійснювати контрольні зняття показів лічильника природного газу споживача та зобов`язаний не рідше одного разу на шість місяців здійснювати контрольне зняття показань лічильника газу (з урахуванням встановленого строку для контрольного огляду вузла обліку) та формувати об`єм розподілу і споживання природного газу по об`єкту споживача за розрахунковий місяць, в якому було здійснено контрольне зняття показань лічильника газу, з урахуванням його фактичних показань.

Таким чином, величина об`єму та обсягу розподіленого та спожитого природного газу встановлюється відповідно до даних Оператора ГРМ.

Як встановив суд і таке не заперечує відповідач, вимог законодавства про передавання показів газового лічильника щомісячно він не виконував, отже обсяг спожитого газу розраховано постачальником згідно вищенаведених вимог діючих нормативно-правових актів.

Відповідно до наданого позовної заяви витягу з фінансового стану станом на 18 вересня 2019 року сума заборгованості ОСОБА_1 перед ТОВ «Миколаївгаз Збут» складає 38 567 грн 85 коп., заборгованість нарахована з червня 2015 року.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Миколаївгаз Збут» у березні 2021 року звертався до відповідача з вимогою-попередженням про сплату заборгованості за природній газ, однак, відповідач від виконання вимог ухиляється та заборгованість не погашена.

Судом не встановлено порушення позивачем порядку нарахування коштів за спожитий газ.

Оскільки суд першої інстанції на підставі правильно, з дотриманням вимог статті 89 ЦПК України оцінених доказів у справі в їх сукупності та взаємозв`язку повно та всебічно встановив обставини справи, дав їм належну правову оцінку відповідно до положень матеріального права та вимог процесуального закону, колегія суддів в силу норм статті 375 ЦПК України не вбачає підстав для його скасування.

В силу частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки рішення суду першої інстанції залишається без змін, відсутні передбачені статтею 141 ЦПК України підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Зотікова Сергія Євгеновича залишити без задоволення, рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 14 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Л.М. Царюк

Ж.М. Яворська

____________________________________________

Повний текст постанови складений 06 вересня 2022 року