ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
____________________________________________________________________________
Провадження №2/756/1741/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2022 року Оболонський районний суд м. Києва, в складі:

головуючого судді Диби О.В.,

за участю секретаря Колесник А.В.,

представника позивача адвоката Гармаш К.Г.,

представника відповідача ТОВ «Вердикт капітал» адвоката Старчі А.В.,

представника 3 - ї особи ОСОБА_1 адвоката Бекірова С.Н.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», ОСОБА_3 , Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гембарської Світлани Іванівни, треті особи - ОСОБА_1 , Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Селезньова Олена Марківна, про визнання договору відступлення прав вимоги не дійсним, скасування рішень та записів про державну реєстрацію права власності,

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просив визнати недійсним договір про відступлення прав вимоги від 03.11.2015, укладений між ТОВ «Кредекс Фінанс» та ОСОБА_3 , на підставі якого 04.02.2016 за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 ; скасувати рішення №28070605 від 04.02.2016 про державну реєстрацію прав на спірну квартиру, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гембарською С.І. та скасувати запис про право власності №13132184 від 04.02.2016; скасувати рішення №28301019 від 17.02.2016 про державну реєстрацію прав на спірну квартиру, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гембарською С.І. та скасувати запис про право власності №13305528 від 17.02.2016; скасувати рішення №31502449 від 21.09.2016 про державну реєстрацію прав на спірну квартиру, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Селезньовою О.М. та скасувати запис про право власності №16510379 від 16.09.2016.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 09.08.2007 між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №014/2080/82/59019, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 367200 доларів США на строк до 09.08.2017, зі сплатою 13,5% річних за користування кредитними коштами, який був забезпечений договором іпотеки від 09.08.2007 за реєстровим номером 4995.

Того ж дня у забезпечення виконання зобов`язань між сторонами укладено договір іпотеки, на підставі якого позичальником було передано банку в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 .

У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором банк звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 26.05.2011 ухвалено рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості у розмірі 4 077 804, 68 грн.

З метою виконання вказаного рішення головним державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ у м. Києві Лозовою А.І. було прийнято рішення про реалізацію квартири, яка була предметом іпотеки за кредитним договором №014/2080/82/59019 від 09.08.2007.

В подальшому ОСОБА_2 разом з чоловіком та двома неповнолітніми дітьми було виселено з іпотечної квартири, як згодом стало відомо позивачу, з вчиненням шахрайських дій щодо неї та порушенням її прав.

Під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження позивач дізналася про те, що 30.10.2015 ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», не відкликавши виконавчий лист з примусового виконання, уклав з ПАТ «КБ «Хрещатик» договір про відступлення прав вимоги за договором іпотеки. Того ж дня між ПАТ «КБ «Хрещатик» та ТОВ «Кредекс Фінанс» було укладено договір про відступлення прав вимоги за договором іпотеки. Згодом 03.11.2015 між ТОВ «Кредекс Фінанс» та ОСОБА_3 укладено договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки, на підставі якого за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 , яка була предметом іпотеки за кредитним договором №014/2080/82/59019 від 09.08.2007.

Позивач вказує, що відступлення прав вимоги та реєстрація права власності на іпотечну квартиру відбулося з порушенням норм чинного законодавства та всупереч встановленої процедури, оскільки жодних повідомлень чи вимог про усунення порушень виконання зобов`язань позивач не отримував, дозволу на виселення та зняття з реєстрації неповнолітніх дітей позивача орган опіки та піклування не надавали.

На підставі викладеного позивач просив визнати недійсним договір про відступлення прав вимоги від 03.11.2015, укладений між ТОВ «Кредекс Фінанс» та ОСОБА_3 , на підставі якого 04.02.2016 за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 ; скасувати рішення №28070605 від 04.02.2016 про державну реєстрацію прав на спірну квартиру, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гембарською С.І. та скасувати запис про право власності №13132184 від 04.02.2016; скасувати рішення №28301019 від 17.02.2016 про державну реєстрацію прав на спірну квартиру, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гембарською С.І. та скасувати запис про право власності №13305528 від 17.02.2016; скасувати рішення №31502449 від 21.09.2016 про державну реєстрацію прав на спірну квартиру, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Селезньовою О.М. та скасувати запис про право власності №16510379 від 16.09.2016.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 06.12.2019 у справі відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 14.09.2020 підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 21.01.2021 позов задоволено частково, визнано недійсним договір від 03.11.2015 укладений між ТОВ «КРЕДЕКС ФІНАНС» та ОСОБА_3 про відступлення прав вимоги, на підставі якого 04.02.2016 за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на нерухоме майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , у решті позовних вимог - відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 02.06.2021 залишено без змін рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21.01.2021.

Постановою Верховного Суду від 13.10.2021 скасовано рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21.01.2021 та постанову Київського апеляційного суду від 02.06.2021, справу направлено на новий розгляд за встановленою підсудністю до Оболонського районного суду м. Києва.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.10.2021 визначено головуючого суддю Андрейчука Т.В.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 29.10.2021 справу прийнято до провадження судді Андрейчука Т.В., призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Відповідно до розпорядження керівника апарату Оболонського районного суду м. Києва Шаровар М.В. №33 від 19.05.2022 призначено повторний автоматичний розподіл справ з підстав мобілізації судді Андрейчука Т.В. та неможливістю у зв`язку з цим продовження розгляду справ.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.05.2022 визначено головуючого суддю Дибу О.В.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Представник відповідача ТОВ «Вердикт Капітал» в судовому засіданні проти позову заперечував, в матеріалах справи міститься відзив товариства на позов, в якому представник товариства просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що оскаржуваний договір про відступлення права вимоги є договором цесії, а не договором факторингу, та укладений у відповідності до вимог чинного законодавства. Вказував, що стороною позивача не зазначено яким чином укладення договору про відступлення права вимоги порушено права та інтереси позивача. Зауважив, що звернення позивача до суду з вказаним позовом є спробою уникнути цивільно-правової відповідальності за невиконання зобов`язань за кредитним договором. Окрім того, просив застосувати наслідки спливу строків позовної давності.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відзиву на позов не надав, причини неявки суду не повідомив. В матеріалах справи міститься заява відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності з посиланням на те, що 16.02.2016 між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено угоду про наміри врегулювати спір мирним шляхом, а 19.02.2016 - мирова угода, а також нотаріально посвідчені заяви ОСОБА_2 та її чоловіка ОСОБА_4 про отримання коштів у сумі 50000 доларів США як різниці вартості квартири і заборгованості за кредитом.

Відповідач приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гембарська С.І. в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов не надав, в матеріалах справи міститься заява приватного нотаріуса про застосування наслідків спливу строків позовної давності, у якій він просив відмовити у задоволенні позовних вимог з посиланням на те, що як вказує сам позивач, його разом з родиною 19.02.2016 було виселено зі спірної квартири, тому, на думку приватного нотаріуса, саме з того часу позивач реально міг дізнатися про можливе порушення його прав та інтересів, у зв`язку з чим позивачем без поважних причин пропущено строк позовної давності під час звернення до суду у грудні 2019 року з вказаним позовом.

Представник третьої особи Мельник Т.О. в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, подали до суду пояснення, у яких посилались на те, що у правовідносинах, які виникли між ТОВ «Кредекс Фінанс» та ОСОБА_3 , відсутні елементи факторингу, оскільки має місце набуття права вимоги фізичною особою на підставі компенсації отриманого права вимоги. Державна реєстрація права власності приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гембарською С.І. вчинена у відповідності до норм чинного законодавства, ОСОБА_3 було надано докази направлення ОСОБА_2 повідомлення про усунення порушень. Реєстраційні дії приватного нотаріуса щодо спірної квартири у даному випадку не відносяться до правочину про відчуження та заставу майна, а тому приватний нотаріус не зобов`язаний був вимагати від ОСОБА_3 інформацію щодо наявності у цій квартирі зареєстрований дітей. Звертав увагу на пропуск позивачем строків позовної давності.

Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Селезньова О.М. в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, в матеріалах справи міститься лист приватного нотаріуса, в якому він просив розглядати справу за його відсутності, одночасно пояснив, що договір купівлі-продажу спірної квартири ним було посвідчено з дотриманням вимог чинного законодавства. Перевірено заборони відчуження, іпотеки, інші речові права, а також відсутність неповнолітніх та недієздатних, які б мали право користування спірною квартирою та чиї права могли б бути порушені, при цьому на момент продажу такі у квартирі зареєстровані не були.

Заслухавши пояснення представників сторін, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 09.08.2007 між ОСОБА_2 та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції «Райффайзен Банк Аваль» укладено кредитний договір №014/2080/82/59010, за умовами якого позичальник отримав кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 367200 доларів США на строк до 09.08.2017, зі сплатою 13,5% річних за користування кредитними коштами (а.с.152-154, т.І).

Того ж дня на забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між банком та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки, за умовами якого іпотекодавець передала банку в іпотеку належну їй квартиру АДРЕСА_2 (а.с.34-36, т.І).

У зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції «Райффайзен Банк Аваль» звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 26.05.2011, яке набрало законної сили, з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 4 075 984,68 грн., судові витрати в сумі 1 820 грн., а всього - 4 077 804,68 грн. (а.с.16-18, т.І).

10.02.2012 на виконання вказаного рішення суду Оболонським районним судом м. Києва видано виконавчий лист №2-145/2011.

19.03.2015 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві Бочковським Т.О. відкрито виконавче провадження ВП № 46871875 щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» грошових коштів у розмірі 4 077 804,68 грн. (а.с.32,т.І).

30.03.2015 з метою забезпечення повного виконання цього виконавчого провадження державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_2 у межах суми звернення стягнення 4 077 804, 68 грн. та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику (а.с. 33,т.І).

В подальшому головним державним виконавцем ВПВР УДВС Головного територіального управління юстиції у м. Києві Лозовою А.І., на виконанні у якої перебувало виконавче провадження №46871875, з метою виконання рішення Оболонського районного суду міста Києва від 26.05.2011 по справі № 2-145/2011 щодо стягнення заборгованості за кредитним договором на загальну суму 4 077 804, 68 грн. прийняла рішення щодо реалізації квартири, яка була предметом іпотеки за кредитним договором №014/2080/82/59019 від 09.08.2007 укладеним між боржником ОСОБА_2 та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції «Райффайзен Банк Аваль».

24.09.2015 служба у справах дітей Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, на запит головного державного виконавця ВПВР УДВС Головного територіального управління юстиції у м. Києві Лозової А.І., щодо реалізації квартири, яка була предметом іпотеки і в якій проживала позивач разом зі своєю родиною, повідомила про відмову у наданні дозволу на відчуження квартири, оскільки в зазначеній квартирі проживають і мають право користування малолітні діти боржника - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.47-48, т.І).

30.10.2015 між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «КБ «Хрещатик» було укладено договір про відступлення права вимоги за кредитним договором №014/2080/82/59010 від 09.08.2007 та за договором іпотеки від 09.08.2007, який посвідчено приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Гембарською С.І., реєстровий номер №422 (а.с.38-41,170-172, т.І).

З матеріалів справи убачається, що того ж дня між ПАТ «КБ «Хрещатик» та ТОВ «Кредекс Фінанс» укладено договір про відступлення прав вимоги за кредитним договором №014/2080/82/59010 від 09.08.2007 та за договором іпотеки від 09.08.2007, реєстраційний №423 (а.с.42-45,191-193, т.І).

03.11.2015 між ТОВ «Кредекс Фінанс» та ОСОБА_3 укладено договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Гембарською С.І., реєстровий №434 (а.с.182-186,т.І), на підставі чого 04.02.2016 за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_2 , яка була предметом іпотеки за кредитним договором № 014/2080/82/59019 від 09.08.2007 (рішення приватного нотаріуса КМНО Гембарської С.І. №28070605 від 04.02.2016, запис про право власності №13132184).

Як установлено судом, 16.02.2016 між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , ОСОБА_4 було укладено угоду про наміри врегулювати спір мирним шляхом, за умовами якої сторони домовились у строк до 22.02.2016 укласти мирову угоду про врегулювання стягнення боргу за кредитним договором №014/2080/82/59010 від 09.08.2007. Угодою було встановлено, що ОСОБА_3 відшкодовує ОСОБА_2 та її чоловіку ОСОБА_4 різницю між вартістю квартири та існуючим боргом, яка за згодою сторін становила 50 000 доларів США, у свою чергу ОСОБА_2 та ОСОБА_4 зобов`язалися у строк до 19.02.2016 підготувати особисті речі до виїзду з квартири та не пошкоджувати квартиру, а також звільнити квартиру від свого майна негайно після отримання суми різниці, передбаченої умовами угоди (а.с.81, т.ІІ).

19.02.2016 між ОСОБА_3 , ОСОБА_7 та ОСОБА_2 , ОСОБА_4 було укладено мирову угоду на вищевказаних умовах, а також нотаріально посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Боднар Н.В. заяву ОСОБА_2 та її чоловіка ОСОБА_4 від 19.02.2016 про отримання від ОСОБА_3 коштів у сумі 50 000 доларів США як різниці вартості квартири і заборгованості за кредитом (а.с.82-84, т.ІІ). У преамбулі вищевказаної мирової угоди зазначено, у тому числі про оспорюваний позивачем договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 03.11.2015. Істотні умови угоди містять посилання ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на те, що вони добровільно виселилися зі спірної квартири і на момент підписання мирової угоди у квартирі відсутні їхні речі, а також речі третіх осіб.

Будь-яких клопотань на спростування укладення вказаної мирової угоди та написання нотаріально посвідченої заяви стороною позивача не надано, жодних клопотань не заявлялось.

Представник позивача в судовому засіданні не заперечував факт отримання позивачем від ОСОБА_3 грошових коштів та факту власноручного підписання зазначених вище документів.

Судом було встановлено, а також не спростовувалось учасниками справи, що 19.02.2016 ОСОБА_2 разом з чоловіком та неповнолітніми дітьми виселено з вищезазначеної кватири.

Дане виселення відбулося в добровільному порядку, оскільки доказів на примусове виселення позивача з родиною, матеріали справи не містять.

З матеріалів справи убачається, що у подальшому рішенням приватного нотаріуса КМНО Гембарської С.І. №28301019 від 17.02.2016, запис про право власності №13305528, за ОСОБА_7 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_2 .

Рішенням приватного нотаріуса КМНО Селезньової О.М. №31502449 від 21.09.2016 за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_2 (а.с. 50-61,т.І).

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недотримання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України.

Згідно з ч.ч.1,2 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Статтею 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.

Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.

Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Згідно зі статтею 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Відповідно до статті 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Згідно зі статтею 1048 ЦК України якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. Якщо відступлення права грошової вимоги факторові здійснюється з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором, фактор зобов`язаний надати клієнтові звіт і передати суму, що перевищує суму боргу клієнта, який забезпечений відступленням права грошової вимоги, якщо інше не встановлено договором факторингу. Якщо сума, одержана фактором від боржника, виявилася меншою від суми боргу клієнта перед фактором, який забезпечений відступленням права вимоги, клієнт зобов`язаний сплатити факторові залишок боргу.

Відповідно до ст.1083 ЦК України наступне відступлення фактором права грошової вимоги третій особі не допускається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Якщо договором факторингу допускається наступне відступлення права грошової вимоги, воно здійснюється відповідно до положень цієї глави.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 1, пункту 11 частини першої статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12.07.2001 фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Факторинг вважається фінансовою послугою.

Згідно з частиною першою статті 6 вказаного вище закону фінансові послуги відповідно до положень цього Закону надаються суб`єктами господарювання на підставі договору. Договір, якщо інше не передбачено законом, повинен містити: 1) назву документа; 2) назву, адресу та реквізити суб`єкта господарювання; 3) відомості про клієнта, який отримує фінансову послугу: прізвище, ім`я, по батькові, адреса проживання - для фізичної особи, найменування та місцезнаходження - для юридичної особи; 5) найменування фінансової операції; 6) розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків; 7) строк дії договору; 8) порядок зміни і припинення дії договору; 9) права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; 9-1) підтвердження, що інформація, зазначена в частині другій статті 12 цього Закону, надана клієнту; 10) інші умови за згодою сторін; 11) підписи сторін.

Також слід враховувати, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

Статтею 1054 ЦК України визначено перелік осіб, які можуть бути кредитодавцями в кредитних правовідносинах. Такими є банк або інша фінансова установа. Цей перелік є вичерпним.

У пункті 1 частини першої статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», вказано, що фінансова установа - це юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг.

З наведених норм права вбачається, що фізична особа, у будь-якому статусі, не наділена правом надавати фінансові послуги, оскільки такі надаються лише або спеціалізованими установами, якими є банки, або іншими установами які мають право на здійснення фінансових операцій, та внесені до реєстру фінансових установ.

Відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням частини 3 статті 512 та статті 1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме, кредитор - банк або інша фінансова установа.

Фізична особа громадянин України ОСОБА_3 не є юридичною особою, не включена до реєстру фінансових або банківських установ, не має ліцензії на здійснення відповідно діяльності, зокрема і щодо факторингових операцій.

Отже ОСОБА_3 не може бути стороною договору факторингу. В той же час, в силу ч.2 ст.1083 ЦК України, оскільки права вимоги за кредитним договором та договором іпотеки були відступлені первісним кредитором ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» за договором факторингу, то і всі наступні відступлення цих прав вимоги мають здійснюватись за договорами факторингу. Також, в силу ч.1 ст.24 Закону України «Про іпотеку», відступлення прав за іпотечним договором здійснюється за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням.

Договір відступлення прав від 03.11.2015р., укладений між ТОВ «Кредекс Фінанс» та ОСОБА_3 , порушує вимоги ч.2 ст.1083, ч.3 ст.1079 Цивільного кодексу України, оскільки права вимоги за кредитним договором № 014/2080/82/59019, укладеним між ПАТ «Райффайзен банк Аваль» та ОСОБА_2 , та договором іпотеки від 09.07.2007р., укладеним між ПАТ «Райффайзен банк Аваль» та ОСОБА_2 , посвідченим 09 серпня 2007 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Корсак А.Ю. за реєстровим № 4996, були відступлені за договором відступлення права вимоги від 30.10.2015р. від ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ПАТ «КБ «Хрещатик», наступне відступлення відбулось також за договором відступлення права вимоги від 30.10.2015р від ПАТ «КБ «Хрещатик» до ТОВ «Кредекс Фінанс» , а отже і подальше наступне відступлення прав вимоги за кредитним договором та договором іпотеки мало відбуватись в силу ч.2 ст.1083, ч.3 ст.1079 ЦК України виключно відповідно до положень глави 73 «Факторинг» Цивільного кодексу України, тобто за договорами факторингу, фактором в яких може бути виключно банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції, а фізична особа громадянин України ОСОБА_3 на момент укладення договору відступлення прав не мала права виступати фактором в договорах факторингу.

Разом із цим, сторонами відповідачів було заявлено про застосування наслідків спливу строків позовної давності до позовних вимог щодо визнання оспорюваного договору недійним.

З матеріалів справи убачається, що 16.02.2016 між ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_8 та ОСОБА_2 , ОСОБА_4 було укладено угоду про наміри мирного врегулювання спору.

19.02.2016 між ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , ОСОБА_7 було укладено мирову угоду зі змісту якої убачається, що сторони такої угоди були обізнані в тому, що між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «КБ «Хрещатик» було укладено договір про відступлення права вимоги від 30.10.2015. В той же день, між ПАТ «КБ «Хрещатик» та ТОВ «Кредекс Фінанс» було укладено договір про відступлення права вимоги. 03.11.2015 між ТОВ «Кредекс Фінанс» та ОСОБА_3 було укладено оспорюваний договір про відступлення права вимоги.

Представник позивача, в судовому засіданні не заперечував факту підписання позивачем зазначених документів.

Більше того, на виконання домовленостей між ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 передала ОСОБА_2 та ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 50 000 доларів США, а подружжя ОСОБА_9 добровільно звільнило спірну квартиру в обумовлені строки, і до грудня 2019 року претензій, як до ОСОБА_3 так і до ТОВ «Кредекс Фінанс» не пред`являли.

В судовому засіданні представник позивача не заперечував факту отримання позивачем від відповідача ОСОБА_3 50 000 доларів США. Вказана обставина також підтверджується відповідною нотаріально посвідченою заявою від 19.02.2016.

За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що ще у лютому 2016 року позивач довідалася або могла довідатися про те, що право вимоги за кредитним та іпотечним договорами, укладеними між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 перейшло до ОСОБА_3 .

Про вказані обставини свідчать зазначені вище документи та активні дії як позивача так і відповідача ОСОБА_3 .

Позовна заява була скерована до суду лише у грудні 2019.

Згідно ч.1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частиною 1 ст.257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом ч.3 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Європейський суд з прав людини наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (п. 51 рішення від 22.10.1996 за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; п. 570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").

Згідно правової позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 15.01.2020 у справі №200/19766/16-ц, позивач повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач навпаки повинен довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Резюмуючи наведене, суд приходить до висновку про те, що про порушення свого права, а саме щодо оспорюваного договору з відступлення права вимоги на користь ОСОБА_3 і про рішення державної реєстрації речових прав на спірну квартиру позивач довідалася у лютому 2016 року, а тому саме з цього часу необхідно відраховувати строк позовної давності.

Твердження позивача про те, що вона довідалася про порушення свого права тільки у січні 2019 року, не узгоджується з матеріалами справи та не підтверджено належними доказами.

Таким чином, враховуючи наявність заяв відповідачів про застосування наслідків спливу строків позовної давності, а також те, що позивач звернулася до суду з позовною заявою 05.12.2019, тобто після спливу строків позовної давності, та не ставила перед судом питання про його поновлення, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності.

Щодо позовних вимог до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гембарської С.І., слід відмітити наступне.

Так, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (ст. 48 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Результат аналізу ст. 51 ЦПК України свідчить, що належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом.

Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Отже, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01.04.2020 у справі № 520/13067/17 зробила висновок, що позовна вимога про визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності на квартиру не може бути звернена до приватного нотаріуса, яку позивачка визначила співвідповідачем. Державний реєстратор, зокрема і приватний нотаріус, зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, чи не був залучений. Встановивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 у справі № 823/2042/16 (провадження № 11-377апп18) зазначено, що належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано.

Таким чином, позовні вимоги до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гембарської С.І. задоволенню не підлягають, оскільки вона є неналежним відповідачем за позовом.

Інші наявні в матеріалах справи докази висновків суду не спростовують.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 81, 263-265, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», ОСОБА_3 , Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гембарської Світлани Іванівни, треті особи - ОСОБА_1 , Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Селезньова Олена Марківна про визнання договору відступлення прав вимоги не дійсним, скасування рішень та записів про державну реєстрацію права власності - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Оболонський районний суд м. Києва. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його апеляційне оскарження.

Повний текст рішення суду складено 02.12.2022.

Суддя: О.В. Диба