Єдиний унікальний номер 725/179/22
Номер провадження 2/725/38/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.03.2022 року м. Чернівці

Першотравневий районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді Войтуна О.Б.

при секретарі: Сумарюк М.О.,

за участю

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача: Моцюка В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця», третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача всеукраїнська професійна спілка «Спілка залізничників України» про визнання незаконним і скасування наказу про відсторонення від роботи та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до Першотравневого районного суду м. Чернівці із позовом до АТ «Українська залізниця», третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача всеукраїнська професійна спілка «Спілка залізничників України» про визнання незаконним і скасування наказу про відсторонення від роботи та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в обґрунтування якого посилалася на те, що перебуває у трудових відносинах із відповідачем працюючи на посаді електромеханіка дільниці 2 групи виробничого структурного підрозділу «Чернівецька дистанція сигналізації і зв`язку» регіональної філії «Львівська залізниця».

30.11.2021 року їй було під підпис надано Лист-ознайомлення в якому було зазначено про необхідність отримання обов`язкового профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, а також зазначено, що її відмова або ухилення від щеплення може бути підставою для відсторонення від роботи з 09.12.2021 року.

Зазначила, що направляла відповідачу свої заперечення з цього приводу, а також заяву з пропозицією переведення на дистанційний режим роботи, однак як зазначає позивачка відповіді на них не отримувала та в подальшому 20.12.2021 року їй було доведено Наказ від 20.12.2021 року №164 про відсторонення її від роботи без збереження заробітної плати на час відсутності щеплення.

Із зазначеним Наказом не згідна оскільки ні трудовим договором, ні посадовими інструкціями не передбачено і не обумовлено зобов`язань щеплень від COVID-19 чи надання довідок чи інших підтверджуючих документів про щеплення. Вважає, що спірний Наказ грубо порушує її конституційні та трудові права, а також суперечить чинному законодавству України.

Зокрема суперечить Закону України «Про захист від інфекційних хвороб», оскільки щеплення від COVID-19 не включено до календаря щеплень ні як обов`язкове, ні як обов`язкове профілактичне щеплення проти цієї інфекційної хвороби за епідемічними показаннями. Також Наказ суперечить постанову КМУ від 09.12.2020 року №1236, оскільки вакцинація передбачена лише на час дії карантину, який згідно постанови встановлено до 31.12.2021 року.

Крім того внаслідок видання спірного Наказу вона знаходиться в гіршому становищі ніж інші громадяни України, які не вакциновані від COVID-19 і працюють на підприємствах, що не включені до переліку підприємств, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави.

Зазначила, що відповідачем не доведено, що вона за характером своєї роботи чи стану здоров`я становить небезпеку поширення інфекції серед населення України.

Даним Наказом відповідач позбавив її можливості заробляти собі на життя.

Також звертала увагу на те, що відповідно до п. 4 Положення про організацію і проведення профілактичних щеплень, яке затверджене Наказом Міністерства охорони здоров`я України 16.09.2011 р. №595 щеплення дозволяється проводити тільки зареєстрованими в Україні вакцинами/анатоксинами згідно з Календарем профілактичних щеплень в Україні та інструкціями із застосування вакцини або анатоксину затвердженими в установленому порядку. Профілактичні щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 до вказаного Календаря профілактичних щеплень в Україні не включені.

Враховуючи наведене з посиланням на норми матеріального та процесуального права з урахуванням уточнення позовних вимог просила суд визнати незаконним та скасувати Наказ від 20.12.2021 року №164 про відсторонення її від роботи та стягнути з відповідача середній заробіток за час незаконного відсторонення від роботи до моменту допуску її до роботи.

Представником відповідача надано відзив на позов згідно якого вважає, що відсторонення позивачки від роботи без збереження заробітної плати є законним та відповідає вимогам діючого законодавства. У керівників підрозділів АТ «Українська залізниця» виник об`єктивний обов`язок провести відсторонення від роботи усіх підлеглих працівників у разі їх відмови або ухилення від проведення профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID-19 на період карантину. Тим більше, що у разі порушення приписів законодавства посадові особи можуть бути притягнуті до відповідальності за ст.. 44-3 КУпАП якою передбачено значну суму штрафу. Доводи позивачки щодо порушення її конституційного права на працю не заслуговують на увагу оскільки позивачку не було звільнено від роботи, а лише тимчасово відсторонено. Також зазначив, що ст. 9-2 Закону України «Про лікарські засоби» від 04 квітня 1996 року №123/9б-ВР (із змінами та доповненнями) передбачено, що у зв`язку з поширенням пандемії корона вірусної хвороби (COVID-19) для забезпечення можливості екстреного медичного застосування окремих вакцин під час дії карантину у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, така вакцина для специфічної профілактики корона вірусної хвороби може підлягати прискореній реєстрації у разі прийняття центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, рішення про державну реєстрацію вакцини для специфічної профілактики корона вірусної хвороби ( COV1D-19) з метою екстреного медичного застосування з урахуванням певних зобов`язань у разі, якщо заявник може довести, що у нього відсутні можливості для надання повних даних про ефективність та безпеку вакцини для специфічної профілактики корона вірусної хвороби (COVID-19) за нормальних умов застосування з об`єктивних причин та якщо: Наявні дані про успішне проведення до клінічних випробувань/досліджень, окремих фаз клінічних випробувань/досліджень та отримані результати містять в сукупності науково обґрунтовані докази, у тому числі дані адекватних та добре контрольованих досліджень, які дають змогу вважати, що вакцини можуть бути ефективними для екстреного застосування на час дії карантину; Вакцини для специфічної профілактики корона вірусної хвороби (COVID-19) має дозвіл на екстрене застосування, наданий компетентним органом Сполучених штатів Америки, Великої Британії, Швейцарської Конфедерації, Японії, Австралії, Канади, Ізраїлю, Китайської Народної Республіки або за централізованою процедурою компетентним органом Європейського Союзу відповідно до національного законодавства країни падання дозволу чи Європейського Союзу, або вакцина прекваліфікована Всесвітньою організацією охорони здоров`я. Усі зареєстровані в Україні вакцини від COVID-19 іноземного походження з країн, перерахованих у зазначеному законі. При їх реєстрації норми цього закону порушені не були. Твердження Позивача про те, що вакцини не пройшли повний цикл клінічних випробувань є її суб`єктивною думкою. Проведення вакцинації від COVID-19 мільйонів людей по всьому світу підтвердило ефективність вакцин для запобігання (чи легкого протікання) корона вірусної хвороби.

Безпідставною також вважає вимогу про стягнення середнього заробітку за час незаконною відсторонення позивачки від роботи. У п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.12.1999 р. №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», на яку посилається позивачка, йдеться про виплату середнього заробітку у випадку, якщо роботодавець із власної ініціативи без законних підстав відсторонив працівника від роботи із зупиненням виплати заробітної плати. У даному ж випадку відсторонення позивачки від роботи не було ініціативою роботодавця, а було вимушеною необхідністю з метою виконання приписів чинною законодавства щодо вакцинації окремих категорій громадян.

Також зазначив, що Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у своєму листі від 24.12.2021 року №32230/208-21 зазначив, що чинним законодавством не передбачено обов`язку роботодавця щодо збереження за працівником заробітної плати за період його відсторонення від роботи у зв`язку з відмовою або ухиленням від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID-19.

В урахуванням викладеного просив відмовити у задоволені позову.

Представником третьої особи було надано пояснення щодо позову, згідно яких позов підтримали з підстав викладених у ньому, а також зазначили, що Наказ виданий із порушенням порядку затвердженого Статутом акціонерного товариства «Українська залізниця» так як відповідно до п.24 Статуту для досягнення мети товариства та провадження господарської діяльності товариство приймає внутрішні документи, обов`язкові до виконання всіма працівниками і підрозділами товариства. Колегіальним виконавчим органом товариства, який здійснює управління його поточною діяльністю є правління (п.87). Правління діє на підставі законодавства, Статуту та положень про нього. Правління підзвітне загальним зборам і наглядовій раді, організовує виконання їх рішень. Правління діє від імені товариства у межах, установлених законодавством, Статутом і положенням про нього. Отже підставою наказу про відсторонення ОСОБА_1 повинен був бути викиданий наказ Правління АТ «Українська залізниця» або на виконання доручення Голови правління на виконання ним рішення Правління, однак наказ про відсторонення невакцинованих працівників за підписом голови правління не видавався. Таким чином вважають, що відповідачем порушено порядок встановлений Статутом АТ «Українська залізниця» в частині порядку та компетенції видачі наказу про відсторонення, що призвело до порушення трудових прав позивача і позбавило її засобів до існування. Також зазначали, що відповідно до ст. 7 та ст. 42 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» відсторонення від роботи працівників у випадках ухилення від обов`язкових щеплень, проводиться виключно на підставі подання головного державного санітарного лікаря або його заступника. Попри це такого подання відповідач не одержував. Просили задовольнити позов повністю.

Позивачкою подано відповідь на відзив згідно якого позов підтримала та зазначила, що Наказ виданий із порушенням порядку затвердженого Статутом акціонерного товариства «Українська залізниця».

Також позивачкою було уточнено позовні вимоги, оскільки 01.03.2022 року її було допущено до роботи відповідно до наказу №31 то просила стягнути середній заробіток з моменту незаконного відсторонення до моменту допуску до роботи.

В судовому засіданні позивачка позов підтримала з підстав викладених у заявах по суті справи та просила задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог з підстав викладених у відзиві на позов. Просив відмовити у задоволені позову.

Представник третьої особи в судове засідання не прибув. Голова всеукраїнської професійної спілки «Спілка залізничників України» надав заяву про розгляд справи без участі представника третьої особи. Підтримав викладене у наданих поясненнях.

Суд заслухавши присутніх учасників процесу, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працює на посаді електромеханіка дільниці 2 групи виробничого структурного підрозділу «Чернівецька дистанція сигналізації і зв`язку» регіональної філії «Львівська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця», відповідно до копії трудової книжки (а.с.11-13).

ОСОБА_1 було доведено до відома Лист-ознайомлення про необхідність пред`явлення документу, який підтверджує наявність профілактичного щеплення проти COVID-19 або довідки встановленої форми (№028-1/о) про абсолютні протипоказання до проведення щеплень та повідомлено, що вразі не надання зазначених документів у строк до 09.12.2021 року її може бути відсторонено від роботи без збереження заробітної плати. У відповідь на даний лист позивачкою було надіслано свої заперечення з цього приводу (а.с.15, 16).

Наказом №164 від 20.12.2021 року за підписом в.о. начальника дистанції Андрійчука В. було відсторонено від роботи електромеханіка дільниці 2 групи ОСОБА_1 без збереження заробітної плати з 20.12.2021 року на час відсутності щеплення проти COVID-19 керуючись ст. 46 КЗпП, ч. 2 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», наказом МОЗ «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» від 04.10.2021 р. №2153 зі змінами, внесеними наказом МОЗ від 01.11.2021 р. №2393, п. 41-6 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 р. №1236 (а.с.14).

Відповідно до п. 41-6 Постанови Кабінету Міністрів України №1236 від 09.12.2020 р. (в редакції на день винесення Наказу) керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій забезпечити:

1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я від 4 жовтня 2021 р. № 2153 (далі - перелік);

2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 Кодексу законів про працю України, частини другої статті 12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" та частини третьої статті 5 Закону України "Про державну службу", крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я;

3) взяття до відома, що:

на час такого відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України, частини першої статті 1 Закону України "Про оплату праці" та частини третьої статті 5 Закону України "Про державну службу";

відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома особам, які відсторонюються;

строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили.

Відповідно до Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням затвердженого Наказом Міністерства охорони

здоров`я України 04 жовтня 2021 року № 2153 (в редакції на день винесення спірного Наказу) обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, підлягають працівники підприємств, установ та організацій, включених до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року № 83.

Згідно зазначеного Переліку АТ "Українська залізниця" належить до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави.

Таким чином із наведених нормативно-правових актів випливає, що працівники АТ «Українська залізниця» підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19.

Крім того відповідно до ст. 12 Закону України « Про захист населення від інфекційних хвороб» Профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень. Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Згідно ст. 46 КЗпП відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

Виходячи із наведеного, а також враховуючи складну ситуацію яка склалась у світі в тому числі і на території України у зв`язку із поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, суд вважає, що за таких обставин відсторонення працівника без збереження заробітної плати який з тих чи інших причин відмовляється від вакцинації в даному випадку від COVID-19 не є порушенням його трудових прав та є вимушеним заходом задля забезпечення охорони громадського здоров`я.

Разом з тим будь яке відсторонення працівника від виконання роботи має бути належним чином оформлене з дотриманням вимог Законодавства.

В даному випадку Кабінетом Міністрів України постановою №1236 покладено обов`язок на керівників державних органів (державної служби), керівників підприємств, установ та організацій забезпечити відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19. Та визначено порядок такого відсторонення, а саме відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома особам, які відсторонюються.

Згідно Статуту акціонерного товариства "Українська залізниця" затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 2 вересня 2015 р. № 735 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2021 р. № 1094) для забезпечення функціонування товариства утворюються органи товариства. Органами товариства є: 1) загальні збори; 2) наглядова рада; 3) правління; 4) ревізійна комісія (п. 53,54).

Відповідно до п. 87, п. 88, п. 90 зазначеного Статуту колегіальним виконавчим органом товариства, який здійснює управління його поточною діяльністю, є правління. Правління діє на підставі законодавства, цього Статуту та положення про нього. Правління підзвітне загальним зборам і наглядовій раді, організовує виконання їх рішень. Правління діє від імені товариства у межах, установлених законодавством, цим Статутом і положенням про нього. Діяльність правління регулюється принципами економічної доцільності та спрямована на одержання прибутку. Правління очолює голова або особа, яка тимчасово здійснює його повноваження, які призначаються та звільняються з посади загальними зборами на підставі пропозицій (подання) наглядової ради.

У відповідності до п. 129 Статуту АТ «Українська Залізниця» Голова правління зокрема, призначає на посаду та звільняє з посади, визначає умови оплати праці працівників товариства (крім тих, призначення яких віднесено до компетенції загальних зборів або наглядової ради) та посадових осіб філій, представництв, інших відокремлених підрозділів товариства з урахуванням обмежень та у порядку, встановленому законодавством, застосовує до них заходи заохочення або дисциплінарного стягнення, приймає рішення про притягнення їх до матеріальної відповідальності /пп.19/; укладає та розриває трудові договори з працівниками товариства, керівниками філій, представництв, інших відокремлених підрозділів товариства, визначає їх повноваження /пп.20/; затверджує штатний розпис товариства, його філій, представництв, інших відокремлених підрозділів /пп.21/; організовує та контролює здійснення в товаристві заходів щодо забезпечення безпеки руху, екологічної, техногенної, пожежної безпеки, інших заходів щодо цивільного захисту, охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання природних ресурсів, а також забезпечення охорони праці та реалізації промислової політики /пп.27/.

З наведеного виходить, що організація виконання вимог п. 41-6 Постанови Кабінету Міністрів України №1236 від 09.12.2020 р. мала бути здійсненна Головою правління АТ «Українська залізниця» в межах наданих йому повноважень.

Разом з тим Наказ №164 від 20.12.2021 року виданий в.о. начальника виробничого структурного підрозділу «Чернівецька дистанція сигналізації і зв`язку» регіональної філії «Львівська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» Андрійчуком В., однак жодного доказу, що він мав повноваження на відсторонення ОСОБА_1 від виконання роботи суду не надано.

Виходячи з того, що у трудовому спорі працівник є менш захищеним суб`єктом, обов`язок доказування правомірності свого рішення лежить на роботодавцеві.

Однак попри, те що позивачка як підставу своїх вимог посилалась на те, що ані Правлінням, ані Головою правління АТ «Українська залізниця» будь-яких рішень чи розпоряджень з приводу відсторонення невакцинованих працівників не приймалось, відповідачем даних доводів не спростовано та не доведено наявність у начальника дистанції повноважень на прийняття рішення про відсторонення.

Таким чином з огляду на викладене суд приходить до висновку, що попри те, що ОСОБА_1 як працівник АТ «Українська залізниця» підпадала під відсторонення від роботи у зв`язку із відсутністю щеплення проти COVID-19 її відсторонення було здійснено не правомірно, а тому Наказ №164 від 20.12.2021 р. підлягає скасуванню.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» Якщо буде встановлено, що на порушення ст. 46 КЗпП роботодавець із власної ініціативи без законних підстав відсторонив працівника від роботи із зупиненням виплати заробітної плати, суд має задовольнити позов останнього про стягнення у зв`язку з цим середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу

(ст.235 КЗпП).

Отже виходячи з того, що суд прийшов до висновку, що незаконності відсторонення ОСОБА_1 від роботи та скасування Наказу №164 від 20.12.2021 року, вимога про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягає задоволенню.

Обґрунтовуючи судове рішення, крім іншого, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Стосовно судових витрат суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Отже з відповідача на користь позивача мали б бути стягнуті витрати по сплаті судового збору, однак за клопотанням позивачки ухвалою від 18.01.2022 року було відстрочено ОСОБА_1 сплату судового збору до ухвалення судового рішення по справі.

Згідно ч. 2 ст. 136 ЦПК України якщо у встановлений судом строк судові витрати не будуть сплачені, заява відповідно до статті 257 цього Кодексу залишається без розгляду, або витрати стягуються за судовим рішенням у справі, коли сплата судових витрат була відстрочена або розстрочена до ухвалення цього рішення.

Враховуючи, що позивачкою до ухвалення судовий збір сплачено не було, суд вважає, що витрати по сплаті судового збору слід стягнути з відповідача на користь держави.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 19, 81, 89, 136, 141, 259, 263-265, 354-355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати Наказ №164 від 20.12.2021 року виконуючого обов`язки начальника виробничого структурного підрозділу « Чернівецька дистанція сигналізації і зв`язку» регіональної філії «Львівська Залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» про відсторонення від роботи електромеханіка дільниці 2 групи ОСОБА_1 .

Стягнути Акціонерного товариства «Українська залізниця» (, місцезнаходження за адресою: вул. Єжи Ґедройця, 5 у м. Київ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 20.12.2021 року по 01.03.2022 року.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (, місцезнаходження за адресою: вул. Єжи Ґедройця, 5 у м. Київ) на користь держави судовий збір в розмірі 1984 грн. 80 коп..

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Чернівецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення. В разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці О. Б. Войтун