ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 551/438/21 Номер провадження 22-ц/814/618/22Головуючий у 1-й інстанції Сиволап Д. С. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого (судді-доповідача): Карпушина Г.Л., суддів: Гальонкіна С.А., Кузнєцової О.Ю., при секретарі судового засідання: Владімірові Р.В., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 03 листопада 2021 року (ухвалене суддею Сиволап Д.С., повний текст рішення складено 05 листопада 2021 року) у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до виконавчого комітету Шишацької селищної ради, ОСОБА_2 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Шишацька державна нотаріальна контора, про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло, визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до виконавчого комітету Шишацької селищної ради, ОСОБА_2 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Шишацька державна нотаріальна контора, про визнання недійсним свідоцтва №42 від 12.11.2002 про право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 та визнання за позивачем права власності на вказаний будинок в порядку спадкування.

В обгрунтування позовних вимог зазначив, що він є спадкоємцем своєї бабусі ОСОБА_3 , яка в свою чергу була єдиною спадкоємицею ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказував, що останній на момент смерті належав житловий будинок АДРЕСА_1 . Зокрема, право її власності на вказаний будинок підтверджувалась свідоцтвом, виданим 29 травня 1998 року виконкомом Гоголівської сільської ради, яке було зареєстровано в реєстрі нерухомого майна Полтавським БТІ. Рішенням виконкому сільської ради № 21 від 26 серпня 1995 року ОСОБА_4 була надана земельна ділянка площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку і площею 0,60 га для ведення особистого господарства за адресою: АДРЕСА_1 .

Разом з тим, після смерті ОСОБА_4 виконавчий комітет Гоголівської сільської ради видав нове свідоцтво на підставі рішення № 42 від 12 листопада 2002 року згідно якого ОСОБА_4 належить лише 1/2 частина вищевказаного житлового будинку, а інша 1/2 частина будинку належить ОСОБА_5 , який на час видачі даного свідоцтва з 02.02.1999 року був зареєстрований в м. Миргороді.

В подальшому частка ОСОБА_5 у даному будинку в порядку спадкування перейшла до відповідача по справі ОСОБА_2 .

Позивач вважає, що видавши нове свідоцтво про право власності на будинок вже після смерті власника ОСОБА_4 , виконавчий комітет Гоголівської сільської ради безпідставно позбавив її права власності на 1/2 частину будинку, а отже вказане свідоцтво підлягає визнанню недійним судом з подальшим визнанням за позивачем права власності на спірний будинок в цілому.

Заочним рішенням Шишацького районного суду Полтавської області від 03 листопада 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до виконавчого комітету Шишацької селищної ради, ОСОБА_2 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Шишацька державна нотаріальна контора, про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло, визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування - відмовлено.

З вказаним рішенням суду не погодився ОСОБА_1 та подав на нього апеляційну скаргу, в якій прохає рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 03 листопада 2021 року скасувати та постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Апелянт вважає, що рішення суду першої інстнації є незаконним, необгрунтованим, а також таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Посилається на те, що судом неповністю з?ясовано обставини, які мають значення для справи.

Зокрема вказує, що судом при розгляді справи не взято до уваги те, що ОСОБА_4 була єдиною власницею спірного будинку. Крім того, не взято до уваги всі порушення Гоголівської сільської ради при видачі безліч довідок, а також безпідставної зміни права власності за спірною домобудівлею.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Судове засідання проводилося в порядку спрощеного позовного провадження за участі сторін та інших осіб по справі. На моменту розгляду справи був присутній представник позивача, інші особи будучи належним чином та завчасно повідомленими про час та місце слухання справи в судове засідання не з`явилися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що з`явилися, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

У відповідності з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч.1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що 29 травня 1998 року за № 22 Гоголівською сільською радою на підставі рішення її виконавчого комітету № 26 від 26 травня 1998 року видано свідоцтво про право власності на житловий будинок, яким посвідчено, що житловий будинок, який розташований в АДРЕСА_1 належить ОСОБА_4 . Відповідно до реєстраційного напису на даному документі житловий будинок зареєстрований в Полтавському БТІ на праві приватної власності за ОСОБА_4 08 червня 1998 року (а.с.9, 90).

При цьому копія наданого суду представником позивача рішення виконавчого комітету Гоголівської сільської ради має дату 25.05.1998 року та виправлення в частині дати та номеру вказаного документа. У тексті рішення вказано про надання ОСОБА_4 дозволу на видачу свідоцтва на право особистої власності на будинок по АДРЕСА_1 , без зазначення конкретної адреси (а.с.90).

Згідно листа виконавчого комітету Шишацької селищної ради від 04.10.2019 № Д-02-16/7 рішенням виконкому Гоголівської сільської ради № 21 від 26 серпня 1995 року ОСОБА_4 (помилково записано ОСОБА_6 ) було надано земельну ділянку 0,25 га для обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями та 0,60 га для ведення підсобного господарства (а.с.36).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 05.03.1999 (а.с.21).

Рішеннями Шишацького районного суду від 30 липня 2004 року встановлено юридичні факти, а саме: те, що рідною сестрою померлої ОСОБА_4 , є ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка своєчасно прийняла спадщину (а.с.16-18).

При вивченні спадкової справи № 302 щодо майна померлої ОСОБА_4 , яка була заведена Шишацькою держаною нотаріальною контрою, судом встановлено, що єдиним спадкоємцем за законом, яка прийняла спадщину була ОСОБА_3 . Остання отримала на своє ім`я свідоцтва про права на спадщину за законом на земельну ділянку площею 3,85 га, на майновий пай в КСП ім. Гоголя та на грошові вклади. Свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок чи його частину не видавалось (а.с. 116-128).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 (а.с.22).

При вивченні спадкової справи № 88/2010 щодо майна померлої ОСОБА_3 встановлено, що єдиним спадкоємцем 4 черги за законом, який прийняв спадщину є позивач ОСОБА_1 . Рішенням Шишацького районного суду Полтавської області від 02 червня 2017 року за ОСОБА_1 в порядку спадкування визнано право власності на майно померлої ОСОБА_3 у вигляді земельної ділянки площею 3,85га (а.с.217-226).

03 грудня 2002 (вже після смерті ОСОБА_4 ) виконавчим комітетом Гоголівської сільської ради на підставі рішення № 42 від 12 листопада 2002 року видано свідоцтво про право власності на житловий будинок, яким посвідчено, що житловий будинок, який розташований в АДРЕСА_1 належить ОСОБА_4 - 1/2 частина та ОСОБА_5 - 1/2 частина. У тексті свідоцтва вказано, що воно видано взамін дублікату, який був виданий виконкомом Гоголівської сільської ради 02.02.2001 за № 11, та свідоцтва про право власності, яке було видано Гоголівською сільською радою 29.05.1998 (а.с.15).

Відповідно до реєстраційного напису на даному документі житловий будинок зареєстрований в Полтавському БТІ на праві приватної власності за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 31 грудня 2002 року (а.с.15).

З наданої суду копії рішення третьої сесії Гоголівської сільської ради 24 скликання від 12.11.2002 року встановлено, що воно прийнято за результатами розгляду заяви ОСОБА_8 - представника ОСОБА_9 . При цьому у рішенні зазначена конкретна адреса будинку: АДРЕСА_1 (а.с.91).

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 в м. Миргороді, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 (а.с.13),

При вивченні матеріалів спадкової справи щодо майна померлого ОСОБА_5 № 229, яка була заведена першою Миргородською державною нотаріальною конторою 23 червня 2001 року( а.с. 129-135), судом встановлено, що єдиним спадкоємцем померлого першої черги за законом, який прийняв спадщину був син ОСОБА_9 . Останній отримав свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлого у вигляді права на земельний пай у КСП ім. Гоголя, а також на 1/2 житлового будинку 1960 року побудови за адресою АДРЕСА_1 . (24 грудня 2002 року, реєстровий номер 229, бланк ВАС 254919).

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_9 помер у м. Миргороді, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 від 17.12.2003.

Рішенням Шишацького районного суду Полтавської області від 09 березня 2005 року, яке 11 квітня 2005 року набрало законної сили, встановлено факт прийняття спадщини померлого ОСОБА_9 його дружиною ОСОБА_10 . Цим же рішенням за ОСОБА_10 визнано право власності на 1/2 житлового будинку з господарськими спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 . Дане рішення зареєстровано в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 01 серпня 2005 року (а.с.163-165).

ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_10 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 (а.с.140).

При вивчені спадкової справи щодо майна померлої ОСОБА_10 № 5/2014, яка була заведена приватним нотаріусом Миргородського міського нотаріального округу Гіль Д.В., судом встановлено, що одним із спадкоємців ОСОБА_10 за заповітом від 17 серпня 2017 року є ОСОБА_2 .

Зокрема, вчасно прийнявши спадщину за вказаним заповітом, він успадкував 1/2 частину житлового будинку по АДРЕСА_1 (свідоцтво про право на спадщину від 09.09.2014, реєстровий номер 1673, бланк НАА 531166 (а.с. 155, 159-160, 184-185).

Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено незаконність видачі виконавчим комітетом Гоголівської сільської ради Шишацького району Полтавської області свідоцтва від 03 грудня 2002 року про право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та не доведеності факту порушення оспорюваним рішенням прав позивача.

Суд дійшов висновку, що відповідно до наявних у справі доказів, спірне домоволодіння по АДРЕСА_1 належало до майна колгоспного двору, а тому відповідно було спільної власністю в рівних частках його членів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які за життя не втратили свого права на частку у ньому. Вказаний факт не оспорювався їх спадкоємцями, а тому вимоги позивача в цілому є необґрунтованими.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин.

Відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що спірний житловий будинок був побудований в 1960 році. Оформлення права власності на спірне домоволодіння та оформлення спадщини після померлих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 відбулось до набрання чинності ЦК України 2004 р. Тому, суд надаючи оцінку спірним правовідносинам, керувався нормами чинного на момент їх виникнення, зокрема положеннями ЦК УРСР 1922 року, ЦК УРСР 1963 року та іншого законодавства, що діяло до моменту набрання чинності ЦК України.

Так, звертаючись до суду з вказаним позовом ОСОБА_1 вказував на те, що виконавчим комітетом Гоголівської сільської ради Шишацького району Полтавської області було незаконно видано свідоцтво від 03 грудня 2002 року про право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с.15).

Проте, судом встановлено, що дане свідоцтво було видано на підставі рішення третьої сесії Гоголівської сільської ради 24 скликання від 12.11.2002 року, питання про визнання незаконним вказаного рішення або визнання його недійсним позивачем перед судом не ставилось. Крім того вказані рішення та правовстановлюючий документ, попереднім спадкоємцем ( ОСОБА_3 ) не оспорювалися.

Тому, доводи позивача про те, що спірне свідоцтво було видано вже після смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , не може свідчити про незаконність чи недійсність оспорюваного свідоцтва, оскільки така безумовна вимога в законодавстві, яке діяло на момент видачі даного документа була відсутня.

Доводи позивача про те, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у шлюбі між особою не перебували та спірний будинок було побудовано ОСОБА_4 за особисті кошти, а отже він належить їй на праві приватної власності є необгрунтованими, оскільки в супереч обов`язку доказування, жодних доказів цього позивачем не надано.

Як встановлено з відповіді Шишацького відділу ДРАЦС від 03.09.2021 № 83/20.30-28 ОСОБА_4 у шлюбі дійсно не перебувала.

Однак, на думку суду належність спірного житлового будинку в рівних частках ОСОБА_11 та ОСОБА_5 має іншу правову природу, ніж шлюбні або позашлюбні стосунки між ними.

Так, згідно даних технічної документації будинок побудовано в 1960 році. На момент будівництва будинку чинним був ЦК УРСР 1922 року, нормами якого взагалі не передбачалось виникнення права приватної власності на збудоване фізичною особою житло.

При цьому земельна ділянка для будівництва та обслуговування вказаного житлового будинку була видана ОСОБА_4 органами місцевого самоврядування лише в 1995 році (а.с.36).

Тобто будинок був побудований та знаходився на земельній ділянці державної, а пізніше колективної форми власності.

Відповідно до ст.112 ЦК УРСР 1963 року майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 120 ЦК УРСР, чинного на час побудови житлового будинку, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статуту колгоспу.

Тобто, з урахуванням роз?яснень, викладених у пункті 6 постанови Пленуму ВСУ від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» всі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору.

У пункті 8 вказаної Постанови судам роз`яснено, що передбачені Законом «Про власність» положення щодо спільної власності громадян на майно, надбане внаслідок їх спільної праці, поширюються на придбання його як при веденні особистого підсобного господарства, в тому числі членами колишнього колгоспного двору, так і в інших випадках.

Згідно з цими положеннями право на майно може бути визнано не лише за громадянами, які є родичами, а й за іншими особами, коли буде встановлено, що вони входили до складу сім?ї і брали трудову участь у його придбанні.

Так, згідно довідки Гоголівського старостинського округу виконавчого комітету Шишацької селищної ради № 387 від 01.09.2021 та виписок з погосподарських книг Гоголівської сільської ради № 7 за 1986-1990 року (особовий рахунок № НОМЕР_6 ), № НОМЕР_7 за 1991-1995 роки (особовий рахунок № НОМЕР_8 ) домоволодіння по АДРЕСА_1 відносилось до колгоспного двору, членами якого станом на 01.07.1990 року були ОСОБА_4 (голова двору) та ОСОБА_5 (співмешканець) (а.с.105, 107, 108).

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка староста Гоголівської старостинського округу Шишацької селищної ради (колишній голова Гоголівської сільської ради) ОСОБА_12 пояснив суду, що згідно даних погосподарського обліку ОСОБА_5 проживав з ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 1978 року до моменту її смерті. Вони працювали в місцевому колгоспі імені 22 з`їзду КПРС та в подальшому були колгоспними пенсіонерами. Всі домоволодіння в с. Шафранівка згідно даних погосподарського обліку належали до колгоспних дворів.

Судом встанволено, що після смерті ОСОБА_5 до Гоголівської сільської ради звернулись його спадкоємці та саме в зв`язку із вимогами законодавства щодо майна колишнього колгоспного двору сільською радою було видано свідоцтво про право власності на спірний будинок в якому було вказано двох співвласників ( ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ), які станом на 15.04.1991 року входило до членів колгоспного двору.

Підтвердженням того, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 працювали в колгоспі імені 22 з`їзду КПРС, в подальшому перетвореному на КСП «імені Гоголя», та були його пенсіонерами є факт наявності у них земельних та майнових паїв, які виділялись колишнім членам колгоспів та пенсіонерам з їх числа при паюванні (а.с.119, 124, 130 зворотній бік).

З урахуванням вищевикладеного колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що належне до колгоспного двору спірне домоволодіння по АДРЕСА_1 належало в рівних частках його членам ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які за життя не втратили свого права на частку у ньому. Таким чином, вимога позивача про скасування свідоцтва про право власності на 1/2 частину вказаного будинку кожної з вищевказаних осіб та визнання за позивачем права власності на будинок є необґрунтованою.

Крім того, матеріалами справи встановлено, що частка ОСОБА_5 на 1/2 частину даного будинку неодноразово (тричі) переходила у спадок, як за свідоцтвами про право на спадщину, так і за судовим рішенням, питання про скасування яких позивачем не ставилось.

Також, суд не знаходить підстав для визнання за позивачем права власності в порядку спадкування після ОСОБА_3 на 1/2 частину вказаного житлового будинку, шляхом часткового задоволення позовних вимог, оскільки вказане питання підлягає вирішенню в нотаріальному порядку.

Так, при вивченні спадкової справи № 88/2010 щодо майна померлої ОСОБА_3 , яка в свою чергу була спадкоємицею ОСОБА_4 , судом встановлено, що ОСОБА_1 прийняв спадщину, але зі заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину на вищевказаний будинок або його частину до нотаріуса не звертався, тобто відмова у вчиненні відповідної нотаріальної дії нотаріусом не виносилось. Отже, у суду відсутні дані про наявність у ОСОБА_1 будь-яких перешкод у спадкуванні частини спірного будинку саме в нотаріальному порядку.

Таким чином, встановивши, що позивач належних і допустимих доказів на підтвердження обставин, якими обґрунтовує свої вимоги, суду не надав, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводів, які б спростували висновки суду першої інстанції апеляційна скарга не містить. Приведені в апеляційній скарзі доводи про те, що суд не дав оцінки наданим доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Тому, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому задоволенню вони не підлягають.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382-384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 03 листопада 2021 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Повний текст постанови виготовлено 15 березня 2022 року.

Головуючий суддя : ___________________ Г.Л. Карпушин

Судді: ________________ С.А. Гальонкін _______________ О.Ю. Кузнєцова