Ухвала

21 грудня 2022 року

м. Київ

справа № 442/5699/21

провадження № 61-6866ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.,

розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Дякова Дмитра Івановича на постанову Львівського апеляційного суду від 10 листопада 2022 року за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , товариство з обмеженою відповідальністю «Маслоленд», про стягнення коштів за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вищевказаним позовом до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , товариство з обмеженою відповідальністю «Маслоленд» (далі - ТОВ «Маслоленд»), в якому просив суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь кошти у розмірі 295 000,00 доларів США, що станом на 13 липня 2021 року згідно курсу Національного Банку України становить 8 242 300,00 грн.

02 вересня 2021 року від ОСОБА_2 надійшла заява про забезпечення позову у виді накладення арешту на нерухоме майно, що належить

ОСОБА_1 .

Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області

від 03 вересня 2021 року заяву ОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення позову повернуто заявнику.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 29 грудня 2021 року ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03 вересня 2021 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області

від 09 лютого 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , товариство з обмеженою відповідальністю «Маслоленд», про стягнення коштів за договором позики відмовлено.

Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 лютого 2022 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову суд першої інстанції виходив з того, що підстав для задоволення заяви про забезпечення позову немає, оскільки позов ОСОБА_2 розглянуто швидше, ніж повернулась вказана заява про забезпечення позову з Львівського апеляційного суду для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постановою Львівського апеляційного суду від 27 червня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 09 лютого 2022 року скасовано.

Ухвалено нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 295 000,00 доларів США, що станом на 27 червня 2022 року становить 8 628 750,00 грн та судові витрати

у справі зі сплати судового збору в розмірі 28 477,15 грн.

Постановою Львівського апеляційного суду від 10 листопада 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено.

Ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 лютого 2022 року скасовано, постановлено нову ухвалу.

Заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на нерухоме майно, а саме:

- нежитлове приміщення (торгове приміщення № 90 торгової будівлі ЧІІ блоку «Б» літ. «Д-1»), загальною площею 11, кв.м, що знаходяться за адресою:

АДРЕСА_1 (РНОНМ: 106);

- земельну ділянку, площею 0,12 га., кадастровий номер :02:002:0099, цільове призначення: для будівництва

і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться: с. Лішня, Дрогобицький район, Львівська область (РНОНМ 212).

15 грудня 2022 року представник ОСОБА_1 - адвокат Дяків Д. І. через систему «Електронний суд» звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Львівського апеляційного суду від 10 листопада

2022 року (надійшла до суду 19 грудня 2022 року), в якій, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, просив скасувати оскаржуване судове рішення, залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.

Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Дякова Д. І. мотивована тим, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову 18 лютого 2022 року, вказав, що оскільки він відмовив у задоволенні позовних вимог ще 09 лютого 2022 року, то підстав для задоволення заяви про забезпечення позову немає. Апеляційна скарга по даній справі була подана аж 28 лютого 2022 року, тобто після того як пройшло 19 днів після постановлення рішення суду про відмову у задоволенні позовних вимог та після 10 днів з моменту винесення ухвали про відмову у забезпеченні позовних вимог. Крім того, суд апеляційної інстанції проігнорував той факт, що під час розгляду апеляційної скарги на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області ОСОБА_2 не скористався своїм правом на подачу заяви про забезпечення позову на стадії апеляційного оскарження рішення суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК Українипровадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та дослідивши зміст судових рішень

колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Частиною першою статті 150 ЦПК України встановлено перелік видів забезпечення позову. Зокрема, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Суд може застосувати кілька видів заходів забезпечення позову, перелік яких визначений частиною першою статті 150 цього Кодексу, а також іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Відповідно до вимог частини третьої статті 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема,

з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом

в залежності до конкретного випадку.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Верховний Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції стосовно того, що судове рішення у справі про відмову в задоволенні позову

ОСОБА_2 ухвалено 09 лютого 2022 року, на момент постановлення оскаржуваної ухвали - 18 лютого 2022 року законної сили не набрало, а на час розгляду справи судом апеляційної інстанції постановою Львівського апеляційного суду від 27 червня 2022 року рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 09 лютого 2022 року скасовано, позов ОСОБА_2 задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь

ОСОБА_2 295 000,00 доларів США.

Встановивши, що предметом спору, який виник між сторонами у справі, є стягнення заборгованості у розмірі 295 000,00 доларів США, а також те, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або забезпечити ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно ОСОБА_1 . Такі заходи забезпечення позову є співмірними із заявленими вимогами, забезпечують збалансованість інтересів сторін, і не порушують права учасників судового процесу.

Відповідно до вимог абзацу 6 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування судом апеляційної інстанції норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судового рішення та зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Дякова Дмитра Івановича на постанову Львівського апеляційного суду від 10 листопада 2022 року за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , товариство з обмеженою відповідальністю «Маслоленд», про стягнення коштів за договором позики, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Г. В. Коломієць

Б. І. Гулько

Д. Д. Луспеник