ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8124/22 Справа № 233/4112/18 Суддя у 1-й інстанції - Бєлостоцька О.В. Суддя у 2-й інстанції - Тимченко О. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2022 року м.Кривий Ріг

справа № 233/4112/18

провадження № 22-ц/803/8124/22

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого - Тимченко О.О.,

суддів: Мірути О.А., Хейло Я.В.,

за участю секретаря судового засідання Тимофєєвої В.О.

учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Траст Фінанс»,

відповідач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу № 233/4112/18 за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Траст Фінанс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Траст Фінанс»,

на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 08 грудня 2021 року (суддя Бєлостоцька О.В.), ухваленого в приміщенні Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області,повне судове рішення складено 13 грудня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

В серпні 2018 року ПАТ «Універсал Банк» звернулося до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалося на те, що 19 квітня 2013 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № HL 16210 відповідно до якого банк надав позичальниці ОСОБА_1 кредит у розмірі 80 000,00 гривень, який остання зобов`язалась належним чином використати та повернути, а також сплатити проценти за користування кредитними коштами в порядку, на умовах та в строки, передбачені договором. Забезпеченням виконання позичальницею зобов`язань за кредитним договором є іпотека нерухомого майна квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 та порука ОСОБА_2 відповідно до договору поруки № HL16210/Р від 19 квітня 2013 року. Протягом дії кредитного договору ОСОБА_1 виконувала свої зобов`язання з порушенням його умов, у зв`язку з чим банком на підставі п.5.2.7 кредитного договору була здійснена досудова вимога щодо дострокового виконання позичальницею її зобов`язань за кредитним договором в повному обсязі. Досудова вимога підлягала виконанню протягом 60 календарних днів з дати її отримання, але ОСОБА_1 вказані вимоги виконані не були. Станом на 26 січня 2018 року заборгованість за кредитним договором № HL 16210 від 19 квітня 2013 року становить 130 682,27 грн і складається із простроченої заборгованості по кредиту в розмірі 31 860,50 грн, суми дострокового стягнення по кредиту в розмірі 41 294,91 грн, відсотків в розмірі 53 905,38 грн та пені в розмірі 3 621,48 грн.

Позивач просив стягнути з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на його користь, солідарно, заборгованість за кредитним договором № HL 16210 від 19 квітня 2013 року в загальному розмірі 117 000,00 грн, яка складається із: простроченої заборгованості за кредитом в розмірі 31 860,50 грн, суми дострокового стягнення по кредиту в розмірі 41 294,91 грн та відсотків в розмірі 43 844,59 грн.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 08 грудня 2021 року в задоволенні позову ПАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ТОВ «Фінансова компанія «Траст Фінанс», відмовлено.

Судове рішення мотивоване тим, що станом на 26 січня 2018 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором становить 130 682,27 грн. Проте, ПАТ «Універсал Банк», пред`явивши 26 січня 2015 року боржнику та поручителю вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, змінив строк виконання зобов`язання, що зумовило перебіг позовної давності та звернувшись до суду у серпні 2018 року із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, пропустив строк позовної давності, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 . Відмовляючи в задоволенні позову до поручителя ОСОБА_2 , виходив з факту припинення поруки.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

В апеляційній скарзі, поданій до апеляційного суду, позивач посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскільки згідно з транспортними накладними відповідачі фактично не одержували вимоги від банку щодо дострокового виконання простроченого зобов`язання за кредитним договором, то не можна вважати, що новий термін/строк виконання основного зобов`язання настав, а тому у суду першої інстанції були відсутні правові підстави для задоволення заяви відповідачів щодо застосування строку позовної давності.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Від ОСОБА_2 та ОСОБА_1 надійшли відзиви на апеляційну скаргу позивача, в яких відповідачі просять суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Вважають, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а позивач, з огляду на звернення до відповідачів в січні 2015 року про дострокове виконання зобов`язання за кредитним договором, подав до суду позовну заяву з порушенням строку позовної давності.

Представник ТОВ «Фінансова компанія «Траст Фінанс» в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа, представник позивача.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується довідкою про доставку SMS.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Представник відповідача в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив її відхилити.

Суд ухвалив, розглядати справу у відсутність сторін, які не з`явились, оскільки відповідно до положень частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

19 квітня 2013 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № HL 16210, відповідно до пункту 1.1 якого банк надав відповідачці у справі на умовах цього договору грошові кошти в розмірі 80 000,00 грн, а остання зобов`язалась прийняти, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитними коштами в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором. Строк кредитування становить період з дати надання кредиту по 15 квітня 2020 року.

Згідно з меморіальним ордером № 1122952UAH000022/190331 від 19 квітня 2013 року та виписки по особовому рахунку, на виконання умов зазначеного вище кредитного договору ОСОБА_1 отримала грошові кошти в розмірі 80 000,00 грн.

Відповідно до п.п.2.4, 2.5 кредитного договору № HL 16210 від 19 квітня 2013 року погашення основної суми кредиту та процентів здійснюється шляхом сплати позичальником щомісячних платежів. Розмір щомісячного платежу встановлений в Графіку погашення кредиту, що викладений у Додатку № 2 до даного договору.

Згідно з п.п. 5.3.2, 5.3.6 позичальник зобов`язаний повернути кредит в сумі, вказаній в п.1.1 договору, своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом; у тридцятиденний строк повідомити кредитора про зміну реєстрації та/або місця постійного проживання та інших обставин, що можуть вплинути на виконання зобов`язань позичальника за цим договором.

Пунктом 3.2 кредитного договору № HL 16210 від 19 квітня 2013 року передбачено, що забезпеченням виконання позичальницею ОСОБА_1 за договором щодо погашення кредиту, сплати процентів, комісій та інших платежів, можливих санкції, зокрема, є порука фізичної особи ОСОБА_2

19 квітня 2013 року сторони уклали додаткову угоду до кредитного договору № HL 16210 від 19 квітня 2013 року, відповідно до якої погодили, що в рахунок забезпечення виконання зобов`язань позичальниці ОСОБА_1 за кредитним договором укладені договір іпотеки № HL 16210 від 19 квітня 2013 року та договір поруки № HL 16210 від 19 квітня 2013 року із ОСОБА_2 .

Відповідно до п. 5.2.4 кредитного договору сторони дійшли згоди про те, що відповідно до чинного законодавства України (зокрема, статей 525,611 ЦК України), у випадку настання будь-якої з нижчевказаних обставин (зокрема, прострочення сплати чергового щомісячного платежу та/або інших грошових зобов`язань), вважається, що настав новий термін/строк виконання основного зобов`язання (всіх грошових зобов`язань) позичальника за цим договором з дня одержання позичальником повідомлення/вимоги кредитора (щодо встановлення нового терміну/строку) виконання основного зобов`язання позичальника). Позичальник зобов`язаний виконати вимогу кредитора протягом 60 календарних днів з дня одержання повідомлення /вимоги кредитора про виконання у новий термін/строк основного зобов`язання (всіх грошових зобов`язань) позичальника за договором.

Повідомлення/вимогу, про яке йде мова в цьому пункті договору, кредитор направляє позичальнику поштою за адресою позичальника, що вказана в цьому договорі, або за іншою адресою, яку позичальник письмово повідомив кредитору при зміні адреси.

Згідно з п.10.2 кредитного договору адресою листування позичальниці ОСОБА_1 зазначено: АДРЕСА_1 .

Пунктом 8.1 кредитного договору передбачено, що будь-які повідомлення, які направляються сторонами одна одній в рамках цього договору, повинні бути здійснені в письмовій формі та будуть вважатись поданими належним чином, якщо вони надіслані рекомендованим листом або доставлені особисто на адресу сторін, окрім випадків, що передбачені окремими положеннями цього договору.

Згідно з підпунктом в) п.8.5 кредитного договору позичальниця ОСОБА_1 погодилась отримувати від кредитора інформацію щодо зобов`язань за цим договором, про розмір існуючої заборгованості, про строки та умови погашення такої заборгованості шляхом направлення відповідних повідомлень будь-якими засобами зв`язку, зокрема, поштою (в тому числі, електронною поштою), за адресою позичальника вказаною в договору, та/або за іншою адресою, яку позичальниця письмово повідомила кредитору при зміні адреси, та/або на номер мобільного телефону позичальниці.

Відповідно до договору поруки № HL 16210/Р від 19 квітня 2013 року, укладеного між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 , останній поручився перед кредитором за виконання ОСОБА_1 усіх зобов`язань перед кредитором, що виникли за кредитним договором № HL 16210 від 19 квітня 2013 року в повному обсязі.

Як випливає з розділу 1 договору поруки № HL 16210/Р від 19 квітня 2013 року, поручитель ОСОБА_2 відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник ОСОБА_1 за всіма зобов`язаннями останньої за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу (в тому числі суми кредиту, регресу), сплату процентів, комісій, винагороди/плати, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами основного договору.

Розділом 2 договору поруки № HL 16210/Р від 19 квітня 2013 року передбачено, що у випадку невиконання боржником своїх зобов`язань за кредитним договором, кредитор має право пред`явити свої вимоги безпосередньо до поручителя, які є обов`язковими для виконання поручителем з дати відправлення кредитором йому такої вимоги та/або з дати її вручення поручителю.

Розділом 4 договору поруки № HL 16210/Р від 19 квітня 2013 року передбачено, що порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку/терміну виконання боржником основного зобов`язання за основним договором не пред`явить вимоги до поручителя.

Розділом 5 договору поруки № HL 16210/Р від 19 квітня 2013 року передбачено, що ОСОБА_2 надав згоду кредитору інформувати його, зокрема, про факти невиконання зобов`язань за договором та/або основним договором, розмір заборгованості за договором та/або основним договором, про строки та умови погашення такої заборгованості та про будь-яку іншу інформацію, що стосується умов цього договору шляхом направлення відповідних повідомлень будь-якими засобами зв`язку, зокрема, але невиключно, поштою (в тому числі, електронною поштою), вказаною в договору, та/або за іншою адресою, про яку поручитель письмово повідомив кредитору при зміні адреси, та/або на номер мобільного телефону поручителя.

Листування між сторонами за цим договором здійснюється шляхом направлення або надання однією стороною відповідних повідомлень іншій стороні на її адресу, що визначена як адреса для листування у розділі 6 цього договору, якщо сторони не повідомили одна одну про іншу адресу для листування. Підтвердженням факту відправлення повідомлення є поштова квитанція або інший поштовий документ, що підтверджує факт відправки або вручення або отримання повідомлення.

Згідно з розділом 6 договору поруки № HL 16210/Р від 19 квітня 2013 року адресою листування поручителя ОСОБА_2 є : АДРЕСА_2 .

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № HL 16210 від 19 квітня 2013 року, станом на 26 січня 2018 року заборгованість ОСОБА_1 становить 130 682,27 грн та складається із: простроченої заборгованості за кредитом в розмірі 31 860,50 грн, суми дострокового стягнення кредиту в розмірі 41 294,91 грн, відсотків в розмірі 53 905,38 грн, пені в розмірі 3 621,48 грн.

26 січня 2015 року ПАТ «Універсал Банк» звернулось до позичальника ОСОБА_1 із вимогою про негайну сплату простроченої заборгованості за кредитним договором № HL 16210 від 19 квітня 2013 року, якою попередив, що у випадку невиконання цієї вимоги термін повернення кредиту визнається банком таким, що настав достроково на шістдесят перший день з моменту отримання цієї вимоги.

Згідно з транспортною накладною вказана вимога не була вручена ОСОБА_1 у зв`язку з її відсутністю за адресою: АДРЕСА_1 .

26 січня 2015 року ПАТ «Універсал Банк» направило поручителю ОСОБА_2 за двома адресами ( АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 ) вимоги про негайну сплату простроченої заборгованості за кредитним договором № HL 16210 від 19 квітня 2013 року, якою попередив, що у випадку невиконання цієї вимоги термін повернення кредиту визнається банком таким, що настав достроково на шістдесят перший день з моменту отримання цієї вимоги.

Проте, вимога про погашення заборгованості не була вручена ОСОБА_2 з огляду на його відсутність за вказаними адресами.

Як пояснила представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 в судовому засіданні суду першої інстанції, та як зазначено в заяві відповідачки ОСОБА_1 від 01 липня 2021 року, відповідачі були обізнані про вимоги банку погасити прострочену заборгованість та про дострокове погашення кредиту.

30 квітня 2021 року між АТ «Універсал Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 30/04/21/ФК1, відповідно до умов якого останнє набуло прав вимоги за кредитним договором № HL 16210 від 19 квітня 2013 року, позичальником за яким є ОСОБА_1 та за договором поруки № HL 16210/Р від 19 квітня 2013 року.

05 листопада 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «Фінансова компанія «Траст Фінанс» було укладено договір факторингу № 05/11/21/ФК1, відповідно до умов якого останнє набуло право вимоги за кредитним договором № HL 16210 від 19 квітня 2013 року, позичальником за яким є ОСОБА_1 та за договором поруки № HL 16210/Р від 19 квітня 2013 року.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Згідно із статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга ТОВ «Фінансова компанія «Траст Фінанс» задоволенню не підлягає.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частин 1, 3 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ПАТ «Універсал Банк», пред`явивши 26 січня 2015 року боржнику та поручителю вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, змінив строк виконання зобов`язання, що зумовило перебіг позовної давності та звернувшись до суду у серпні 2018 року із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, пропустив строк позовної давності, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 . Відмовляючи в задоволенні позову до поручителя ОСОБА_2 , суд зазначив про припинення поруки.

Такий висновок суду першої інстанції є правильним та ґрунтується на вимогах чинного законодавства.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частинами 1, 2 статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина 2 статті 1050 ЦК України).

Відповідно до частин 1, 2 статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.

Згідно з частинами 1, 2 статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За приписами статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом указаної норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов`язання, яким є строк виконання зобов`язання у повному обсязі (кінцевий строк повернення кредиту й платежів за ним) або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Вищезазначені правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 29 серпня 2022 року у справі № 219/1316/16-ц.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом.

В даному випадку банк скористався своїм правом щодо пред`явлення досудової вимоги про дострокове виконання позичальником його зобов`язань за кредитним договором в повному обсязі. Зазначене підтверджується наявними в матеріалами справи відповідними вимогами до відповідачів та визнається особою, яка подавала позовну заяву, що й стало підставою для звернення до суду з зазначеним позовом.

При цьому, в текстах вимог, з якими ПАТ «Універсал Банк» звернулося до відповідачів 26 січня 2015 року, зазначено, що у випадку невиконання цієї вимоги термін повернення кредиту визнається Банком таким, що настав достроково на шістдесят перший день з моменту отримання цієї вимоги.

В свою чергу, з позовом до суду ПАТ «Універсал Банк» звернулося в серпні 2018 року.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що згідно з транспортними накладними вищевказані вимоги Банку не були отримані відповідачами, апеляційний не приймає до уваги, оскільки в даному випадку вирішальне значення має сам факт звернення Банку до відповідачів з вимогами щодо дострокового погашення кредитних зобов`язань.

Крім того, зі змісту кредитного договору та договору поруки випливає, що сторони узгодили способи отримання від кредитора інформацію щодо зобов`язань за кредитним договором, про розмір існуючої заборгованості, про строки та умови погашення такої заборгованості шляхом направлення відповідних повідомлень будь-якими засобами зв`язку, зокрема поштою (в тому числі електронною), за адресою позичальника та поручителя, вказаною в договорі, та/або за іншою адресою, яку позичальник та поручитель письмово повідомили кредитора при зміні адреси, та/або на номер мобільного телефону позичальниці та поручителя.

Вищезазначені положення договорів були враховані судом першої інстанції.

Отже, враховуючи факт звернення ПАТ «Універсал Банк» до відповідачів у справі з вимогами щодо дострокового погашення кредитної заборгованості 26 січня 2015 року та дату звернення Банку до суду з позовом, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про порушення позивачем строку позовної давності, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, які мають значення для її вирішення, оцінивши докази у їх сукупності, враховуючи вказані норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Згідно із статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для скасування судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги відсутні, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Траст Фінанс» залишити без задоволення.

Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 08 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий О.О.Тимченко

Судді: О.А. Мірута

Я.В. Хейло

Повне судове рішення складено 20 грудня 2022 року.

Головуючий О.О. Тимченко