КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/9221/2022
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2022 року м. Київ

Справа № 755/16627/21

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Махлай Л.Д., Немировської О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна», яка подана представником Семененком Андрієм Олеговичем, на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21 квітня 2022 року, ухвалене у складі судді Марфіної Н.В.,

у справі за позовом Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» до ОСОБА_1 , третя особа - Приватне акціонерне товариство «Українська акціонерна страхова компанія АСКА» про стягнення шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

встановив:

У вересні 2021 року позивач АТ «Страхова компанія «Країна» звернувся до суду із позовом до відповідача ОСОБА_1 , третя особа - ПрАТ «Українська акціонерна страхова компанія АСКА», у якому просить стягнути з відповідача на свою користь завдані збитки в порядку регресу у розмірі 9872,47 грн., а також судовий збір у розмірі 2270 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 06.07.2018 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №УА184952. Предметом даного договору стали майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Volvo», д.н.з. НОМЕР_1 . Відповідно до умов вказаного договору, позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування.

30.06.2019 року о 14 год. 00 хв. відповідач, керуючи транспортним засобом «Mazda», д.н.з. НОМЕР_2 , в м. Київ допустив зіткнення з транспортним засобом «Volvo», д.н.з. НОМЕР_1 . Внаслідок вказаної ДТП транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень. Відповідно до повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (електронний європротокол) від 30.06.2019 року, відповідач визнав свою вину у вчиненні ДТП.

Посилаючись на положення ст. 979 ЦК України позивач вказує, що із заявою про виплату страхового відшкодування внаслідок настання страхового випадку звернувся страхувальник та надав всі необхідні документи. На підставі даної заяви та наданих потерпілою стороною документів позивачем було складено страховий акт, за яким позивач здійснив виплату страхового відшкодування у розмірі 20076,16 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач посилається на положення ст.ст. 993, 1187 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування», а також зазначає, що оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована за полісом обов`язкового страхування, то керуючись ст.ст. 22, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховою компанією відповідача було відшкодовано позивачу шкоду у розмірі 10203,69 грн. Позивач, ураховуючи положення ст.ст. 22, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та роз`яснення п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», зазначає, що різницю між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнту фактичного зносу) та страховим відшкодуванням виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, повинна сплачувати особа, з вини якої настав страховий випадок, оскільки в цьому разі у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці, незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням становить 9872,47 грн. В розумінні ст.ст. 993, 1187, 1194 ЦК України у відповідача виникло зобов`язання перед позивачем відшкодувати завдані збитки в межах сплаченого позивачем страхового відшкодування страхувальнику останнього.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 21 квітня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, представник АТ «Страхова компанія «Країна» - Семененко А.О. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що при розрахунку страхового відшкодування ПрАТ «УАСК «АСКА» було застосовано коефіцієнт фізичного зносу, внаслідок чого було розраховано та виплачено страхове відшкодування з урахуванням ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Тобто, позивач скористався свої правом на звернення до страховоїкомпанії відповідача, а ПрАТ «УАСК «АСКА» виплатила суму за договором обов`язкового страхування. Таким чином, різницю між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносудеталей, що підлягають заміні, повинна сплачувати особа, з вини якої настав страховий випадок, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці, незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України у постанові №6-691цс1І5 від 02.12.2015 року.

Також звертає увагу на позиції Верховного Суду з питання відшкодування шкоди з винної особи у разі недостатності коштів виплачених страховою компанієювинної особи та у разі не перевищення ліміту відповідальності, що викладені у постанові Верховного Суду від 03.12.2020 року по справі 352/1384/18, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, у постанові Верховного Суду від 03 вересня 2018 року у справі № 464/1937/16-ц.

Отже, різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням становить: 9872,47 грн., яке повинен відшкодувати відповідач на підставі викладеного, оскільки страхова компанія відповідача відшкодовує вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу (ст. 29 Закону №1961-ІV), а відповідач відшкодовує витрати, які не покриває страхова компанія на підставі ст. 22 та ст. 1194 ЦК України (реальні збитки за мінусом страхового відшкодування, виплаченого на підставі договору обов`язкового страхування).

Вказує, що розмір лімітів встановлюється регулятором, на час дорожньо-транспортної пригоди ліміт відповідальності складав 100 000 грн., за шкоду, завдану майну потерпілого. Франшиза відшкодовується винною у настанні дорожньо-транспортної пригоди особою. Тобто франшиза відшкодовується особою, яка завдала матеріальну шкоду, та за її наявності входить в розмір різниці, яка не відшкодовується страховиком. Тобто, ненадання позивачем повних відомостей щодо полісу загальнообов`язкового страхування №А0171344 не заважає суду встановити обставини, які важливі для вирішення судового спору. Позивач надав відомості, які підтверджують наявність відповідного полісу, звернення у досудовому порядку до ПрАТ «УАСК «АСКА», як страховика відповідача, з вимогою виплатити страхове відшкодування. Зазначає, що позивач надав всі наявні докази, які підтверджують позовні вимоги. Згідно з п.7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Зазначає, що відповідач не використав своє право на подання відзиву на позовну заяву, а відповідно відповідач не оспорив, та не довів ніяких обставин, які суперечили б обставинам, викладених у позовній заяві.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто апеляційним судом відповідно до ст. 369 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що до позовної заяви долучено викопіювання з офіційного інтернет-сайту МТСБУ полісу №АО171344, який не містить ані розміру ліміту відповідальності страховика, ані розміру франшизи чи її відсутності. Не надано позивачем і розрахунку страхового відшкодування та/або страхового акту, складеного ПрАТ «УАСК «АСКА», зі змісту якого можливо було б встановити складові страхового відшкодування, здійсненого третьою особою у справі та їх суми. Протягом розгляду справи позивач не звертався до суду із клопотанням про витребування доказів у разі, якщо такі докази у самого позивача відсутні.

Крім того, матеріали справи не містять будь-яких належних даних про фактичний розмір дійсно сплаченого третьою особою на користь позивача страхового відшкодування. Також сума страхової виплати, яку здійснив позивач, становить 20076,16 грн. разом з ПДВ. Натомість відсутні будь-які докази, чи відшкодувало ПрАТ «УАСК «АСКА» позивачу суму ПДВ, адже це є обов`язком страховика в силу положень п. 36.2. ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» після надання підтвердження проведеного ремонту. За таких обставин суд дійшов висновку про те, що позивачем не доведено суми різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою, яка підлягає стягненню з відповідача.

Виходячи з наявних у матеріалах справи, досліджених судом першої інстанції письмових доказів, колегія суддів вважає, що висновки суду про недоведеність позовних вимог відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України реальні збитки - це втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Згідно з ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За загальним правилом майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч.2 ст. 1187 ЦК України).

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України).

Відповідно до ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У пункті 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК України. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків).

В абзаці 3 пункту 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Вищевказані правові висновки також було викладено Верховним Судом у постанові від 23 жовтня 2019 року у справі №337/1673/16-ц та постанові від 20 червня 2019 року у справі № 362/5422/15.

Системний аналіз ст.ст. 22, 1166, 1192, 1194 ЦК України та ст. ст.22, 28, 29, 36 Закону № 1961 - IV дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди.

При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі обов`язок відшкодувати ту частину витрат, які необхідні для проведення ремонту автомобіля, які не увійшли до страхової виплати, покладається на особу, яка завдала шкоду, у загальному порядку.

Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду у п. 88 постанови від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17, у разі, якщо розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 14 квітня 2022 року у справі № 205/7747/18, принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, частка відповідальності особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У постанові № 645/3746/16 від 07.02.2019 року Верховний Суд зазначив, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові ( без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки у цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці. …. Доводи касаційної скарги про необхідність визначення розміру збитку з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу є необґрунтованими, оскільки за правилами статей 1188, 1192 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується у розмірі реальної вартості виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Коефіцієнт фізичного зносу пошкодженого транспортного засобу враховується у випадку стягнення на користь потерпілого вартості такого майна. В даному випадку судами вирішено спір не про стягнення повної вартості автомобіля, а щодо стягнення сплаченої позивачем реальної вартості виконаних робіт по відновлювальному ремонту, пошкодженого з вини відповідача, транспортного засобу.»

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 06.07.2018 року між позивачем та ОСОБА_2 був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту №YА184952 «Престиж», за яким застрахованим транспортним засобом є автомобіль «VOLVO XC90», д.н.з. НОМЕР_1 (а.с. 23).

30.06.2019 року сталась дорожньо-транспортна пригода у зв`язку із зіткненням автомобілів «VOLVO XC90», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , та «МAZDA», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням відповідача ОСОБА_1 , автомобілі зазнали механічних пошкоджень, водій автомобіля «МAZDA» свою провину у вчиненні ДТП визнав та учасники дорожньо-транспортної пригоди склали електронний європротокол (а.с. 14).

Автомобіль «VOLVO XC90», д.н.з. НОМЕР_1 , належить ОСОБА_2 , автомобіль «МAZDA», д.н.з. НОМЕР_2 , належить ОСОБА_3 , що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів.

Після настання дорожньо-транспортної пригоди, 01.07.2019 року ОСОБА_2 звернувся до позивача АТ «Страхова компанія «Країна» із повідомленням про настання страхового випадку (а.с. 6-7). 01.07.2019 року позивачем складений акт огляду ТЗ «VOLVO XC90», д.н.з. НОМЕР_1 (а.с.25-26).

Згідно з рахунком-фактурою №045 від 04.07.2019 року ФОП ОСОБА_4 , вартість відновлювального ремонту автомобіля «VOLVO XC90», д.н.з. НОМЕР_1 , склала разом з ПДВ 20076 грн. 16 коп. (а.с. 27).

15.07.2019 року АТ «СК «Країна» складено страховий акт №99-75/54696/2.1.5.1, відповідно до якого розмір страхового відшкодування складає 20 076,16 грн. (а.с. 51).

Відповідно до платіжного доручення №11839 від 15.07.2019 року, позивач сплатив страхове відшкодування у розмірі 20 076,16 грн. на рахунок ФОП ОСОБА_4 (а.с. 52).

На час ДТП діяв Поліс №АО171344, за яким забезпеченим транспортним засобом є «МAZDA», д.н.з. НОМЕР_2 , страховик - ПрАТ «УАСК АСКА» (а.с. 55).

07.08.2019 року представник ПрАТ «СК «Країна» надіслав претензію на адресу ПрАТ «УАСК АСКА», в якій повідомив, що у зв`язку з тим, що транспортний засіб постраждалої сторони застрахований у ПрАТ «СК «Країна» на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту №УА184952 від 06.07.2018 року, ПрАТ «СК «Країна» відповідно до рахунку-фактури №045 від 04.07.2019 р. розрахувало суму страхового відшкодування у розмірі 20076,16 грн. та виплатило, що підтверджується платіжним дорученням №11839 від 15.07.2019 року. Зважаючи на те, що цивільно-правова відповідальність особи, винної в настанні ДТП, застрахована в ПрАТ «УАСК «АСКА» за полісом А0/1701344, ПрАТ «СК «Країна» просить здійснити виплату страхового у 30-ти денний термін, починаючи з дня одержання даної претензії, на користь ПАТ «СК «Країна» у розмірі 20076,16 грн., зазначивши реквізити банківського рахунку (а.с. 53).

26.03.2020 року представник ПрАТ «СК «Країна» надіслав претензію на адресу ОСОБА_1 , відповідно до змісту якої повідомляв наступне: «на підставі страхового акту АТ «СК «Країна» здійснила виплату страхового відшкодування в розмірі 18 934,78 грн. У зв`язку з тим, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, то керуючись ст. ст. 22 та 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» АТ «СК «Країна» було сплачено страхове відшкодування у розмірі 20 076,16 грн. Отже, різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням становить 9872,47 грн.». Посилаючись на викладене, представник ПрАТ «СК «Країна» просив перерахувати 9872, 47 грн. у місячній термін з моменту отримання цього листа на банківський рахунок, зазначивши реквізити.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилається на те, що на підставі заяви страхувальника та наданих потерпілою стороною документів позивачем було складено страховий акт, за яким позивач здійснив виплату страхового відшкодування у розмірі 20076,16 грн. Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована за полісом обов`язкового страхування, то страховою компанією відповідача було відшкодовано позивачу шкоду у розмірі 10203,69 грн. Отже, різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням становить 9 872,47 грн., яке повинен відшкодувати відповідач. Різниця між фактичним розміром шкоди та сплаченим страховим відшкодуванням у сумі 9872,47 грн. виникла в зв`язку із тим, що третя особа у справі не має обов`язку на виплату страхового відшкодування без урахування коефіцієнту зносу, тому страхове відшкодування було сплачене позивачу з урахуванням такого коефіцієнту і відповідно цю різницю має погасити сам відповідач, винний у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1., 2 ст. 77 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Разом з тим, будь-яких доказів про розмір сплаченого ПрАТ «УАСК «АСКА» на користь АТ «СК «Країна» страхового відшкодування, які б підтверджували факт дійсної сплати та розміру страхового відшкодування на суму 10203,69 грн., матеріали справи не містять. Крім того, розрахунку страхового відшкодування та/або страхового акту складеного ПрАТ «УАСК «АСКА», зі змісту якого можливо було б встановити складові страхового відшкодування здійсненого ПрАТ «УАСК «АСКА» та їх суми, матеріали справи також не містять.

Отже, встановивши, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази про фактичний розмір сплаченого ПрАТ «УАСК «АСКА» на користь ПрАТ «СК «Країна» страхового відшкодування на підтвердження розміру відшкодованої позивачу шкоди - 10203,69 грн., суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову за недоведеністю.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції з дотриманням вимог статей 263-265 ЦПК України правильно встановив правовідносини, що склалися між сторонами, повно, всебічно та об`єктивно з`ясував обставини справи, та надав правильну правову оцінку заявленим сторонами доводам та наданим доказам і дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Суд першої інстанції, правильно застосувавши норми матеріального права, дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові ( без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим відповідно до ст. 22 та 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Однак, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що розмір такої різниці позивачем не доведено.

Доводи апеляційної скарги про те, що різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням становить 9872,47 грн., яке повинен відшкодувати відповідач, колегія суддів відхиляє, оскільки позивачем не доведено та не надано жодних доказів того, що ПрАТ «УАСК «АСКА», у якої застрахована цивільно-правова відповідальність особи, винної в настанні ДТП, виплатила за договоромобов`язкового страхування на користь АТ «СК «Країна» суму саме в розмірі 10 203,69 грн.

ПрАТ «СК «Країна» посилаючись на факт перерахування ПрАТ «УАСК «АСКА» страхового відшкодування у розмірі 10 203,69 грн., не надав жодних доказів на його підтвердження, а тому позивачем не доведено, що різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, одержаною від страховика відповідача, дійсно складає 9872,47 грн., якої недостатньо для повного відшкодування завданої шкоди, а тому доводи апеляційної скарги є необґрунтованими.

Оскільки ПрАТ «СК «Країна» не надав доказів на підтвердження факту отримання страхового відшкодування у розмірі 10 203,69 грн., у зв`язку з чим не можливо встановити дійсну різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, здійсненою ПрАТ «УАСК «АСКА», то посилання в апеляційній скарзі на правові висновки Верховного Суду є недоречними.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що сума, яка підлягає до відшкодування відповідачем, зазначена у претензії, адресованій відповідачу, «про відшкодування шкоди в порядку регресу від 26.03.2020 року», висновків суду не спростовують, оскільки в зазначеній претензії відсутні посилання на суму, яку виплатило ПрАТ «УАСК «АСКА» на користь АТ СК «Країна», а зазначено суми, які жодним чином не узгоджуються між собою та суперечать матеріалам справи, а саме: що АТ «СК «Країна» виплатила страхове відшкодування в розмірі 18 934,78 грн., а у зв`язку з тим, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована, то відповідно до ст. 22 та 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» АТ «СК «Країна» було сплачено страхове відшкодування у розмірі 20 076,16 грн. Аналізуючи зміст даної частини претензії, вбачається, що виплачене позивачем страхове відшкодування було відшкодоване йому в повному обсязі. Натомість висновок про різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням - 9872 грн. 47 коп. - жодним чином не обґрунтований.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції є безпідставними, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні суду.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Отже, рішення ухвалене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374 - 376, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна», яка подана представником Семененком Андрієм Олеговичем, - залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21 квітня 2022 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду з підстав, визначених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Махлай Л.Д.

Немировська О.В.