справа № 570/5205/21
провадження № 2/570/324/2022
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

30 грудня 2022 року

Рівненський районний суд Рівненської області

в особі судді Кушнір Н.В.,

з участю секретаря судового засідання Новоселецької М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Рівненського районного суду Рівненської області /м.Рівне, вул.C.Петлюри, 10/ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Олександрійської сільської ради Рівненського району Рівненської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Головне управління Держгеокадастру в Рівненській області про визнання права на земельну частку (пай),

в с т а н о в и в:

покликаючись на те, що відсутність сертифікату на право на земельну частку (пай), право на яку набув чоловік позивача ОСОБА_2 , перешкоджає позивачу як його єдиному спадкоємцю отримати свідоцтво про право на спадщину, представник позивача адвокат Куль І.В. у поданій до суду 05 листопада 2021 року позовній заяві просить визнати за позивачем право власності на земельну частку (пай) у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства "Дружба", що на території Олександрійської сільської ради Рівненського району Рівненської області, площею 2,45 умовних кадастрових гектарів, в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .

У відзиві від 18 січня 2022 року представник відповідача секретар сільської ради Тетяна Писарчук просить ухвалити рішення на розсуд суду.

Представник третьої особи в своїх у поясненнях стверджує, що відповідно до Додатку 1 (списку громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства) до Державного акту на право колективної власності на землю, виданого КСП «Дружба» від 17.11.1995 РВ №00014 в рядку №526 вказаний ОСОБА_2 . Отже, дана особа дійсно мала право на земельну частку (пай) із земель, що перебували у колективній власності КСП «Дружба» відповідно до вищевказаного Державного акту на право колективної власності на землю.

У поданій до суду заяві позивач позов підтримує.

У поданій до суду заяві вказаний представник позивача позов підтримує.

У відзиві від 18 січня 2022 року представник відповідача секретар сільської ради Тетяна Писарчук просить ухвалити рішення на розсуд суду.

Учасників справи відповідно до ст.128-130 ЦПК України належним чином повідомлено про дату, час і місце розгляду справи

Позивач у поданій до суду заяві просить провести судовий розгляд без її участі.

Представник позивача адвокат Куль І.В. у поданій до суду заяві просить провести судовий розгляд без участі позивача та його представника.

Третя особа у поданій до суду заяві просить розглядати справу без його участі.

Враховуючи достатність матеріалів справи для прийняття рішення та доказів про правовідносини сторін, відсутність необхідності заслуховувати їх особисті пояснення з приводу спору, суд, беручи до уваги встановлені строки розгляду цивільних справ, думку сторін, дійшов висновку про можливість розглянути справу у їх відсутність та у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов таких висновків.

Вимоги ст.264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Позивач скористався правовою допомогою.

Судом встановлено такі факти.

Згідно з відомостями із його трудової книжки ОСОБА_2 на підставі протоколу №6 від 17.04.1986 року прийнятий в члени колгоспу імені Дзержинського на посаду тракториста.

Відповідно до архівної довідки від 27.08.2021 року №1560/04-02, згідно з протоколом №1 загальних зборів від 28 листопада 1991 року колгосп ім.Дзержинського роз`єднано на два господарства: Колективне сільськогосподарське підприємство «Дружба» та колективне мале аграрне підприємство ім.Лесі Українки.

Рішення Новоукраїнської сільської ради Рівненського району Рівненської області від 08 червня 1993 року № 83 "Про створення комісії по роздержавленню та приватизації земель» створено комісію по роздержавленню та приватизації земель.

Згідно з державним актом на право колективної власноті на землю КСП «Дружба» серії РВ 00014 від 17 листопада 1995 року на території Олександрійської (колишньої Новоукраїнської) сільської ради ОСОБА_2 включений до списку громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства «Дружба» за №526. Розмір земельної частки (паю) колективного сільськогосподарського підприємства «Дружба» на території Олександрійської (колишньої Новоукраїнської) сільської ради становить 2,45 умовних кадастрових гектарів.

Відомостями із трудової книжки підтверджується вибуття ОСОБА_2 з членів КСП «Дружба» 25 травня 1996 року у зв`язку із смертю.

Станом на 01 січня 2013 року сертифікат на право на земельну частку (пай) та державний акт взамін сертифіката на право на земельну частку (пай) на ім`я ОСОБА_2 не видавався.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується відповідним свідоцтвом.

Державним нотаріусом Рівненської районної державної нотаріальної контори Кутецькою В.В. посвідчено, що на підставі ст.529 ЦПК України 1963 р, прикінцевих та перехідних положень ЦК України від 2003 року, спадкоємцем цілої частки майна ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є його дружина ОСОБА_1 , про що видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 07 грудня 2007 року, зареєстровано в реєстрі №1-1403.

Згідно з повідомленням приватного нотаріуса Рівненського районного нотаріального округу Кутецької В.В. від 22 вересня 2021 року №256/02-14 для отримання свідоцтва про право на спадщину на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала в колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Дружба» Рівненського району Рівненської області позивачу потрібно надати документи, які підтверджують належність даного права на земельну частку (пай) ОСОБА_2 (сертифікат на право на земельну частку (пай) чи інший документ.

Відповідно до постанови від 02 лютого 2022 року приватного нотаріуса Кутецької В. позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала в колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Дружба» Рівненського району Рівненської області у зв"язку з відсутністю відомостей та документів, необхідних для його видачі.

До спірних правовідносин підлягають застосуванню такі норми права.

Відповідно до пункту 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (далі - Указ № 720/95) встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Відповідно до п.2 Указу право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними.

За змістом ст.22, 23 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акта. У ч.2 ст.23 ЗК України 1990 року (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян. Згідно з ст.25 ЗК при приватизації земель державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ, організацій земельні ділянки передаються їх працівникам, а також пенсіонерам з числа визначенням кожному з них земельної частки (паю) за рішенням органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування і кожна з цих осіб має гарантоване право одержати безоплатно свою земельну частку (пай), виділену в натурі(на місцевості). П.17 Перехідних положень ЗК передбачає, що сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.

Організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками, особливості розпорядження землями та використання земель, що залишилися у колективній власності після розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) визначає Закон України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)».

Статтею 1 вказаного Закону встановлено перелік осіб, які мають право на земельну частку (пай).

Відповідно до ст.2 вказаного Закону основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією.

Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є:

?свідоцтво про право на спадщину;

?посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай);

?рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) громадян України, зазначених в абз.5 ч.1 ст.1 цього Закону, є трудова книжка члена колективного або іншого сільськогосподарського підприємства (за наявності) чи нотаріально засвідчена виписка з неї (за наявності) або відомості про трудову діяльність з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 Спадкові відносини в Україні регулюються Цивільним кодексом України 2003 року (ЦК), законами України "Про нотаріат", ЗУ «Про міжнародне приватне право", іншими законами та підзаконними нормативними актами, як нормами матеріального та процесуального права.

Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини. У разі, коли спадщина, відкрилась до набуття чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Згідно з ст.524 ЦК УРСР в редакції 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінене заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави. Відповідно до ч.1 ст.529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в ст.21 цього Кодексу. Відповідно до ст.548, 549 ЦК Української РСР 1963 року (який діяв на момент відкриття спадщини), для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

За результатами аналізу встановлених обставин справи та вищенаведених правових норм можна дійти таких висновків.

У вересні 2021 року позивач звернулася до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва на спірну земельну частку (пай) після смерті свого чоловіка та у чому їй було відмовлено у зв`язку з відсутністю оригіналу сертифіката на земельну частку (пай), що стало підставою для подання даного позову. Під час розгляду справи позивачем долучена відповідна постанова нотаріуса.

Відповідно до ч.2 ст.14 Конституції та ч.2 ст.1 Земельного кодексу право власності на землю є гарантованим, воно набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно згідно із законом.

Процес приватизації землі розпочинався з передання її у власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, акціонерним товариствам, створеним на базі колишніх колгоспів, радгоспів та інших державних підприємств на підставі державного акта на право приватної власності на землю з доданим до нього списком осіб, які мали право на одержання частки землі.

Відповідно до ст.2 зазначеного закону основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є відповідний сертифікат, виданий районною (міською) державною адміністрацією. Право особи на земельну частку (пай) виникає з моменту отримання сільськогосподарським підприємством державного акта про право колективної власності, в якому ця особа вказана як така, що має право на земельну частку (пай). Це право є непорушним та підлягає захисту без строку позовної давності.

Необхідно звернути увагу на те, що сам факт членства у колгоспі та тривалий термін роботи в інших організаціях до створення КСП й отримання державного акта на право колективної власності на землю не є підставою для отримання земельної частки в новоствореному підприємстві. До вручення зазначеного акта власником землі була держава, а після передання КСП земля стала належати на праві спільної часткової власності тим особам, які працювали на ній і були членами цього КСП, та працівникам інших сільськогосподарських організацій. Всі працівники колишніх господарств, у тому числі й пенсіонери, котрі залишилися членами нових підприємств і були живі на час отримання державного акта про передання землі в колективну власність, стали її власниками в рівних частках. Якщо трудові відносини осіб виникли на підставі трудового договору, а не членства в колективі, то вони не передбачають права на одержання у власність земельної частки (паю). Право на одержання частки землі мають лише члени колективів, які залишались у них на час приватизації землі.

Право власності на земельну частку (пай) виникає не з часу внесення членів колективного сільськогосподарського підприємства до відповідних списків, доданих до державного акта на право колективної власності на землю, перевірки, уточнень і затвердження указаних списків, а з моменту передачі (державної реєстрації) державного акта про право колективної власності на землю конкретному колективному сільськогосподарському підприємству

У разі смерті члена колективного сільськогосподарського підприємства, що набув права на земельну частку (пай) з дня видачі КСП державного акта на право колективної власності на землю, успадкування права на земельний пай здійснюється за загальними правилами про спадкування.

Ніким не заперечується, що ОСОБА_2 мав право на земельну частку (пай) відповідно до Додатку 1 Державного акту на право колективної власності на землю, виданого КСП «Дружба» від 17 листопада 1995 року, РВ №00014. у розмірі 2,45 умовних кадастрових гектарів, проте не вистиг реалізувати своє право у зв`язку зі смертю. Позивач є єдиним спадкоємцем померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 свого чоловіка ОСОБА_2 , отримала свідоцтво про право на спадщину за законом 07 грудня 2007 року на майновий пай в розмірі 2 579 грн. Його право на цю земельну ділянку ніким не оспорюється, представник відповідача про пропуск строку позовної давності не заявляв. Відсутність сертифікату перешкоджає у отриманні свідоцтва про право на спадщину єдиному спадкоємцю - ОСОБА_1 .

За таких обставин суд дійшов висновку про наявність правовідносин між сторонами. Позивач надав до суду документи, які є допустимими доказами у справі. Об`єктивних і переконливих доказів, які спростовували би вимоги позивача, відповідач не надав, а судом їх здобуто не було, що вказує на обґрунтованість позову. Отже, позов підлягає до задоволення по суті.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд виходить із положень ч.1 ст.141 ЦПК України, де зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки у поданій до суду заяві позивач не наполягав на відшкодуванні судових витрат, суд, враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, що полягає у розгляді справи у межах заявлених вимог, не стягує з відповідача понесені позивачем документально підтверджені судові витрати.

Щодо порядку і строку виконання рішення, то сторонам повідомляємо таке.

При неможливості надання такій особі земельної частки (паю) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі, остання відповідно до п.7 указу Президента «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8.08.95 №720/95 має бути виділена із земель запасу, створеного місцевою радою.

З огляду на викладене, керуючись ст.263-265ЦПК України, суд

у х в а л и в:

задоволити цивільний позов ОСОБА_1 до Олександрійської сільської ради Рівненського району Рівненської областітретя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Головне управління Держгеокадастру в Рівненській області про визнання права на земельну частку (пай).

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну частку (пай) у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства "Дружба", що на території Олександрійської сільської ради Рівненського району Рівненської області, площею 2,45 умовних кадастрових гектарів, в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловіка ОСОБА_2 .

Рішення може бути оскаржено до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 /тридцяти/ днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного текста рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_2 від 17 лютого 1999 року.

Відповідач: Олександрійська сільська рада Рівненського району Рівненської області, .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Головне управління Держгеокадастру в Рівненській області, .

Суддя: Кушнір Н.В.