Провадження № 6/537/11/2022
Справа № 537/5911/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.02.2022 року м. Кременчук

Крюківський районний суд міста Кременчука Полтавської області в складі:

головуючого судді Мурашової Н.В.,

за участі секретаря Савічевої М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань у приміщенні Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області подання приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника Володимира Леонідовича про визначення частки боржника ОСОБА_1 у спільному майні,

в с т а н о в и в :

23.11.2021 року приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Скрипник В.Л. звернувся до суду з поданням, в якому просив визначити частку боржника ОСОБА_1 у квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 , а саме у розмірі Ѕ частки квартири.

В обґрунтування подання зазначено, що на виконанні у приватного виконавця Скрипника В.Л. перебуває виконавче провадження №63747842 з примусового виконання виконавчого листа Автозаводського районного суду м. Кременчука №524/1554/20 від 11.11.2020 року про стягнення зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості у сімі 8980 EUR, 2200 долларів США, 22625 грн.

26.11.2020 року приватним виконавцем Скрипник В.Л. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та з метою забезпечення реального виконання судового рішення накладено арешт на майно боржника ОСОБА_1 , про що було повідомлено боржнику. В ході виконавчого провадження приватним виконавцем було встановлено, що боржник ОСОБА_1 не працює, не отримує пенсії, має рахунки, на яких відсутні грошові кошти, не має транспортних засобів, суден, сільськогосподарської техніки, цінних паперів. Таким чином у боржника відсутнє грошові кошти чи рухоме майно, на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення заборгованості з метою виконання рішення суду. Проте згідно з даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, та інформації КП «Кременчуцьке МБТІ», боржнику ОСОБА_1 та ОСОБА_3 належить на праві спільної сумісної власності нерухоме майно квартира за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з тим ОСОБА_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . За життя ОСОБА_3 склала заповіт, яким заповіла все своє майно ОСОБА_1 . Після смерті ОСОБА_3 спадщину прийняв її син ОСОБА_1 за заповітом, а також син ОСОБА_4 на обов`язкову частку. Свідоцтво про право на спадщину не видавалося, частки в майні не виділялися. За таких обставин приватний виконавець Скрипник В.Л. просив суд на підставі положень ст.370, 372 ЦК України, визначити, що боржнику ОСОБА_1 у квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить йому на праві спільної сумісної власності, належить Ѕ частина.

18.02.2022 року приватний виконавець Скрипник В.Л. подав заяву, в якій просив суд на підставі положень ст.370, 372 ЦК України, визначити, що частка боржника ОСОБА_1 у квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить йому на праві спільної сумісної власності, становить 7/8 частин. Врахувавши, що первісно вказана квартира належала ОСОБА_1 та його матері ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності, відповідно на підставі ст.370, 371 ЦК України, при визначенні частки у спільному майні їх частки повинні бути рівними, кожному по Ѕ частки квартири. Оскільки після смерті ОСОБА_3 спадщину прийняв її син ОСОБА_1 за заповітом, а також син ОСОБА_4 на обов`язкову частку. Тому ОСОБА_1 має право на спадщину ОСОБА_3 у розмірі ѕ частки спадкового майна, що становить 3/8 частки вказаної квартири, а ОСОБА_4 має право на спадщину ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частки спадкового майна, що становить 1/8 частки вказаної квартири. За таких обставин в цілому боржник ОСОБА_1 має право на 7/8 частки вказаної квартири.

В судовому засіданні приватний виконавець Скрипник В.Л. та стягувач ОСОБА_2 підтримали подання, з внесеними змінами, з наведених вище підстав, просили визначити частку боржника ОСОБА_1 у квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 , а саме у розмірі 7/8 частки квартири, з метою забезпечення виконання заочного рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 05.10.2020 року про стягнення зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошових коштів.

Боржник ОСОБА_1 не з`явився в судове засідання, направлені йому судові повістки повернулися до суду без вручення.

ОСОБА_4 , як особа, інтересів якого стосується вирішення питання про визначення частки боржника ОСОБА_1 у майні, яке належало йому на праві спільної сумісної власності, заперечував проти задоволення подання приватного виконавця. ОСОБА_4 повідомив, що він та ОСОБА_1 є синами ОСОБА_3 . За життя ОСОБА_3 склала заповіт, яким заповіла все своє майно ОСОБА_1 . При цьому ОСОБА_1 зловживав алкогольними напоями, не утримував вказане спільне майно, вимагавав у матері грошові кошти, не надавав їй жодної допомоги під час хвороби. ОСОБА_4 за свої особисті кошти утримував мати, сплачував комунальні послуги, робив ремонт квартири, яка належала його матері та брату на праві спільної сумісної власності, щоб забезпечити нормальні умови для проживання матері. Мати бажала скасувати свій заповіт у зв`язку з такою поведінкою сина ОСОБА_1 , проте не змогла зробити це фізично за станом здоров`я. А тому ОСОБА_4 не погоджується, з тим, що його частка у квартирі дорівнює лише 1/8 частини.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне

11.11.2020 року Автозаводським районним судом м. Кременчука видано виконавчий лист на виконання заочного рішення цього суду від 05.10.2020 року про стягнення зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 заборгованості за договором позики від 27.02.2015 року в сумі 22625 грн., 2200 доларів США, 8980 Євро. (а.с.21).

Постановою приватного виконавця Скрипника В.Л. від 26.11.2020 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання вказаного виконавчого листа, виданого 11.11.2020 року Автозаводським районним судом м. Кременчука. (а.с. 6).

Постановами приватного виконавця Скрипника В.Л. від 26.11.2020 року, 13.01.2021 року накладено арешт на майно та на кошти боржника ОСОБА_1 з метою забезпечення виконання судового рішення. (а.с.7-9).

В обґрунтування направлення боржнику ОСОБА_1 постанови про відкриття провадження приватний виконавець Скрипник В.Л. не подав суду жодних доказів.

Вимогою приватного виконавця Скрипника В.Л. від 10.09.2021 року №20467 було викликано боржника ОСОБА_1 , зобов`язано боржника погасити заборгованість на виконання судового рішення. (а.с.27-28).

В обґрунтування направлення боржнику ОСОБА_1 зазначеної вимоги приватного виконавця Скрипника В.Л., суду подано список поштових відправлень, трекінг поштового відправлення, з якого вбачається, що відправлення не було вручено боржнику. (а.с.29-33).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно частини першої статті 5 Закону примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Статтею 10 Закону встановлено, що заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини першої, другої статті 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Пунктом 1 частини першої статті 26 Закону встановлено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до ст. 28 ЗУ «Про виконавче провадження», копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження. Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Приватний виконавець не довів суду належними та допустимими доказами, що повідомив боржника про відкриття виконавчого провадження та прийняті постанови, як того вимагає ст. 28 ЗУ «Про виконавче провадження».

Частиною першою статті 48 Закону встановлено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Згідно частини третьої, четвертої статті 50 Закону у разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом.

Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам.

Приватним виконавцем подано докази на підтвердження відсутності у боржника ОСОБА_1 грошових коштів, доходу чи рухомого майна, а саме відповіді з Пенсійного фонду України, Державної фіскальної служби України, АТ КБ "ПриватБанк, Ат "Ощадбанк", АТ КБ "ІндустріалБанк", АТ "Райфайзен Банк Аваль", АТ "А-Банк", МВС України, Територіального сервісного центру МВС №5342, №5348, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, ДП "Агентство з ідентифікації і реєстрації тварин", Державної служби морського та річкового транспорту України, Управління Держпраці у Полтавській області. (а.с.16-56).

Разом з тим, згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, копії свідоцтва про право власності на житло, видане згідно з розпорядженням Кременчуцької міської ради народних депутатів від 05.08.1996 року №4755/2, квартира АДРЕСА_2 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (а.с.59-61, 10-15).

Частиною шостою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Відповідно до ст.443 ЦПК України, питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця. Суд у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з повідомленням сторін та заінтересованих осіб. Неявка сторін та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

В ст. 368 ЦК України встановлено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Відповідно до ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

При вирішенні цього питання слід ураховувати, що відповідно до частини другої статті 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного зі співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Правовий висновок ВСУ у справі № 6-599цс17.

Законом не визначено форми укладення домовленості між співвласниками щодо визначення часток у спільному сумісному майні.

Відповідно до ст.1216, ст.1217, ст. 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

В ст.1236 ЦК України визначено право заповідача на визначення обсягу спадщини, що має спадкуватися за заповітом. Заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Якщо заповідач розподілив між спадкоємцями у заповіті лише свої права, до спадкоємців, яких він призначив, переходить та частина його обов`язків, що є пропорційною до одержаних ними прав. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини.

В ст. 1241 ЦК України встановлено право на обов`язкову частку у спадщині. Так, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення . До обов`язкової частки у спадщині зараховується вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу, встановленого на користь особи, яка має право на обов`язкову частку, а також вартість інших речей та майнових прав, які перейшли до неї як до спадкоємця. Будь-які обмеження та обтяження, встановлені у заповіті для спадкоємця, який має право на обов`язкову частку у спадщині, дійсні лише щодо тієї частини спадщини, яка перевищує його обов`язкову частку.

В ст. 1242 ЦК України встановлено, що заповідач може обумовити виникнення права на спадкування у особи, яка призначена у заповіті, наявністю певної умови, як пов`язаної, так і не пов`язаної з її поведінкою (наявність інших спадкоємців, проживання у певному місці, народження дитини, здобуття освіти тощо). Умова, визначена у заповіті, має існувати на час відкриття спадщини. Особа, призначена у заповіті, не має права вимагати визнання умови недійсною на тій підставі, що вона не знала про неї, або якщо настання умови від неї не залежало.

Таким чином, під час вирішення питання про визначення частки майна боржника ОСОБА_1 у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, у зв`язку з виконанням судового рішення суд повинен з`ясувати, чи спірне майно є об`єктом спільної сумісної власності боржника, чи укладали співвласники домовленість про визначення часток у спільному сумісному майні, зміст заповіту, склад спадкового майна, наявність обов`язків у спадкодавця, які повинні бути враховані при визначенні для спадкоємців права на спадщину, наявність домовленості між спадкоємцями щодо поділу між ними спадкового майна в межах їх часток у праві на спадщину.

Інформація про наведені питання у поданні відсутня.

Провадження на підставі ст.443 ЦПК України не є позовним, тому з правової позиції ВП ВС у постанові від 06 жовтня 2020 року, вбачається, що під час розгляду подання державного чи приватного виконавця за правилами статті 443 ЦПК України не можуть застосовуватися норми ЦПК України, які регулюють позовне провадження. Отже, розгляд подання державного чи приватного виконавця за правилами статті 443 ЦПК України не забезпечує учасникам судового провадження дієву, реальну можливість надання суду своїх доказів та аргументів, як того вимагає пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод за наявності спору про право.

Судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи, що приватним виконавцем не підтверджено факт повідомлення боржника ОСОБА_1 про відкриття виконавчого провадження, не наведено обґрунтування розміру частки боржника у спільному майні, суд вважає, що подання приватного виконавця про визначення частки боржника у спільному майні є необґрунтованим, а тому не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.443, ст.258- ст.260ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Відмовити в задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника Володимира Леонідовича про визначення частки боржника ОСОБА_1 у спільному майні.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана до Полтавського апеляційного суду протягом 15 днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст ухвали складений 28.02.2022 року.

Суддя Крюківського районного суду

м. Кременчука Полтавської області Мурашова Н.В.