Справа № 211/3451/21
Провадження № 2/211/614/22
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

25 липня 2022 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Середньої Н.Г.,

за участю секретаря судового засідання - Бехало В.В.,

у відсутність учасників процесу,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Виконавчий комітет Довгинцівської районної в місті ради, про визначення місця проживання дитини,

встановив:

позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеним позовом до відповідача ОСОБА_2 та просить суд визначити місце проживання їх сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з нею, матір`ю дитини, посилаючись на примусове відібрання відповідачем у неї сина та перепони у спілкуванні з дитиною. В обґрунтування вимог зазначено, що в період шлюбу з відповідачем вони усиновили дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , змінивши за рішенням суду від 06.12.2007 прізвище, ім`я та по батькові дитини на ОСОБА_3 . 16.11.2010 рішення шлюбу шлюбі між нею та ОСОБА_2 розірвано. Після розірвання шлюбу син залишився проживати разом з нею по АДРЕСА_1 , а відповідач - по АДРЕСА_2 за адресою своєї дружини. За медичним висновком, ОСОБА_3 інвалід з дитинства. У 2020 році відповідач звернувся до суду стосовно визначення місця проживання дитини, що стало причиною її нервового стресу та на цій підставі вона сильно розхвилювалась і захворіла. Її з дитиною госпіталізували у лікарню. Вона пройшла курс лікування та відповідно до висновку ЛКК від 22.03.2021 не страждає на тривалу хворобу, яка перешкоджає виконанню батьківських обов`язків та за станом здоров`я може займатися вихованням дитини. Після лікарні сина забрали до реабілітаційного центру, де він знаходився з вересня по грудень 2020 року. Звідти його забрав батько ОСОБА_2 і оформив його на навчання в школу-інтернат. На вихідні дні відповідач забирає сина до себе додому. Будинок, в якому вони проживають, обігрівається тільки електрообігрівачем, 18.01.2021 син їй зателефонував та поскаржився, що у будинку батька дуже холодно. Це житло належить дружині відповідача. Коли вона звернулась до відповідача. Він відмовився надавати їй зустрічі із сином, обмежує її у спілкуванні з дитиною, відключив мобільний телефон сина та не дозволяє їм бачитись. Вона бажає, щоб дитина проживала разом з нею, оскільки вона матеріально забезпечена житлом, офіційно працює, має депозит у банку та допомогу матері. У неї добрі стосунки із сином, вона завжди слідкувала за його здоров`ям, вона мала досить часу, щоб більше перебувати разом з ОСОБА_5 та займатися його вихованням. Дитина перебувала на індивідуальній формі навчання поки мешкала з нею. Їй відомо, що відповідач не регулярно з дитиною звертається до медичних працівників, що можуть підтвердити свідки. Щороку йому необхідно проходити лікувальний курс реабілітації, як дитини(підлітка)-інваліда з дитинства у віці до 18 років. Відповідач має постійне місце роботи, але він працює позмінно. У той час, коли він перебуває на роботі, дитина залишається з його співмешканкою, а вона, як матір, має більш близькі стосунки із сином та більш тісний психологічно емоційний зв`язок з дитиною. У зв`язку з чим і просить задовольнити вимоги.

Ухвалою суду від 08 жовтня 2021 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 18 жовтня 2021 року прийнято до розгляду справу, розгляд ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження, призначено по справі підготовче засідання.

Ухвалою суду від 13 грудня 2021 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті. Встановлено загальний порядок з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та загальний порядок дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються.

Ухвалою суду від 02 лютого 2022 року за клопотанням представник позивача витребувано з Комунального підприємства «Криворізька багатопрофільна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради» інформацію щодо перебування на обліку в закладі неповнолітнього ОСОБА_3 вказавши також, чи потребує дитина постійного лікування та якщо так, то якого саме із зазначенням дати чергового обстеження дитини.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Сілкіна М.В. на задоволенні вимог наполягали з підстав, викладених в тексті позову.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позову заперечував, пояснивши, що лікуванням дитини займається, необхідні процедури виконує. Фінансово його родина забезпечена, сім`я складається з нього, дружини та дитини. Син сам не хоче з матір`ю проживати, він так йому сказав. Пройти стаціонарне лікування в ПНД не вийшло на лютий для МСЕку, так як дитина тоді захворіла на грип. Син добре навчається в школі, уроки робить, він приймає участь у вихованні, допомагає з навчанням. Також син відвідує різні кружки. Сина лікує по рецептам та рекомендаціям лікаря з ПНД. Крім того перебуває дитина на обліку в 4-й лікарні, в глазному центрі, було призначено курс лікування, він його пройшов. Медикаменти купує за власний кошт, вони безплатно не видаються.

Представник третьої особи ОСОБА_6 надала пояснення, викладені у повідомленні виконкому про надання висновку.

В ході розгляду справи сторони та представник третьої особи надали заяву про завершення розгляду справи у відсутність, позивач на позові наполягає, відповідач позов не визнає, представник тртьої особи покаладалась на розсуд суду.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні 02.02.2022 суду пояснила, що вони приятельки з позивачкою, мама проживає в сусідньому підїзді. Знає, що у позивачки є дитина, наразі проживає з ОСОБА_8 , раніше жив з ОСОБА_1 . Хто лікуванням дитини займався, вона не знає.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні 02.02.2022 суду пояснила, що вона бабуся ОСОБА_5 . Відповідач не дає їй та матері дитини спілкуватися з дитиною, налаштовує ОСОБА_5 проти них.

Вислухавши учасників процесу, свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків.

Як встановлено судом, сторони з 02 липня 2005 року перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с. 8 - копія свідоцтва), який рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 листопада 2010 року між ними розірвано (а.с. 12 - копія рішення) та є батьками неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9 - копія свідоцтва).

Відповідно до медичного висновку № 104 на дитину (підлітка) - інваліда з дитинства у віці до 18 років, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є інвалідом з дитинства (а.с. 11 - копія корінця).

Судом в судовому засіданні оглянуто медичну картку амбулаторного хворого КП "Криворізька багатопрофільна лікарня з надання психіатричної допомоги" ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , наданої на виконання ухвали суду медичною установою, відповідно до якої дитина була на прийомі у лікаря 01.03.2021, 21.05.2021, 16.08.2021. 10.01.2022, 21.02.2022. Згідно останнього запису, дитина не була госпіталізована з 08.02.2022 через хворобу.

Аналогічна інформація викладена адміністрацією Комунального підприємства «Криворізька багатопрофільна лікарня з надання психіатричної допомоги» від 23.02.2022, відповідно до якої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 звертається за медичною допомогою до дитячого лікаря-психіатра з 14.07.2011; 2 рази на рік рекомендоване підтримуюче стаціонарне або амбулаторне лікування. На 08.02.2022 була запланована госпіталізація до дитячого відділення лікарні та по зверненню батьків дитина не була госпіталізована, так як хворіла соматичною хворобою.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).

Згідно зі статтею 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до положень статті 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

За змістом статей 160-161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, а місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Таким чином, у разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом, проте при вирішенні вказаного питання, що стосується дитини, яка досягла 14 років, слід керуватися частиною третьою статті 160 СК України та положеннями статті 29 ЦК України.

Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 25 січня 2018 року у справі № 537/5119/15-ц та постанові від 28 січня 2021 року у справі № 753/6498/15-ц (провадження № 61-10851св20).

Відповідно до частин другої-третьої статті 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

На дату розгляду справи неповнолітній ОСОБА_3 досяг 15-річного віку, а отже в силу вищезазначеного, місце його проживання з одним із батьків визначається ним самим.

Статтею 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо визначення місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Згідно повідомлення Служби у справах дітей виконкому Довгинцівської районної у місті ради від 29.10.2021 № 2218, неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживає разом з батьком ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 . Неповнолітній ОСОБА_3 виявив бажання проживати разом з батьком.

Крім того, під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.

В судовому засіданні неповнолітній ОСОБА_11 суду пояснив, що однаково гарні стосунки має з обома батьками та з обома б хотів спілкуватись і жити. Однак на цей час виявив бажання проживати разом з батьком за його місцем проживання.

Таким чином, при винесенні рішення суд виходить з інтересів дитини, її віку, висловленої нею особистої позиції щодо того, з ким бажає проживати, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан, тощо. Також суд приймає до уваги, що у судовому засіданні не знайшло свого підтвердження посилання позивача про те, що відповідач не піклується про здоров"я сина та не займається його лікуванням. При цьому неповнолітній ОСОБА_3 , в силу свого віку, має право самостійно приймати рішення стосовно місця свого проживання, а суд позбавлений можливості визначати місце проживання особи, якій виповнилося 15 років, всупереч її волі за відсутності належних і достатніх для цього підстав.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом в постанові від 28 січня 2021 року у справі № 753/6498/15-ц (провадження № 61-10851св20)

Тому враховуючи положення частини другої статті 29 ЦК України та частини третьої статті 160 СК України, позиція неповнолітньої дитини, яка неодноразово висловлювала бажання проживати з батьком, що не суперечить інтересам дитини, не загрожує здоров`ю та безпеці, суд не знаходить підстав для задоволення вимог.

Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 160, 161 СК України, ст. 29 ЦК України, ст..ст. 10, 12, 13, 81, 141, 263, 265 ЦПК України,суд,

ухвалив:

в задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 25 липня 2022 р.

Суддя Н.Г.Середня