Справа № 541/2249/22
Номер провадження 2/541/782/2022
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

20 грудня 2022 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області у складі:

судді - Городівського О.А.

за участю секретаря судового засідання Ніколаєнко М.В.,

позивача ОСОБА_1 та її представника, адвоката Ковердяєвої Л.В.

розглянувши цивільну справу в порядку загального позовного провадження

за позовом ОСОБА_1 до Миргородської міської ради Полтавської області,

про встановлення факту постійного проживання однією сім`єю із спадкодавцем та визнання спадкоємцем четвертої черги,

установив:

До Миргородського міськрайонного суду із вказаним позовом звернулася ОСОБА_1 . В обґрунтування позову зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її вітчим ОСОБА_2 . Після його смерті відкрилася спадщина. Звернувшись до приватного нотаріуса з метою прийняття спадщини, отримала відмову у здійсненні відповідної нотаріальної дії, з огляду на відсутність документального підтвердження спільного проживання зі спадкодавцем не менше 5 років до часу відкриття спадщини. Відповідне перешкоджає позивачці у реалізації її спадкових прав. У зв`язку з вищенаведеним позивачка прохала встановити факт її проживання зі спадкодавцем однією сім`єю протягом не менше 5 років до моменту відкриття спадщини, а також визнати її спадкоємцем четвертої черги.

Ухвалою судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 30.09.2022 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження (а.с.40).

У встановлений судом строк, відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник, адвокат Ковердяєва Л.В. позовні вимоги підтримали та прохали їх задовольнити.

Представник Миргородської міської ради Полтавської області в судове засідання не з`явився, до суду подав заяву в якій не заперечував проти задоволення позову, прохав провести розгляд справи у його відсутність (а.с.46).

Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , який являється для позивачки вітчимом.

Після його смерті відкрилася спадщина, яку позивачка прийняла шляхом подання відповідної заяви до нотаріуса.

Разом з тим, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, позиваці відмовлено з огляду на відсутність документального підтвердження факту спільного проживання зі спадкодавцем не менше 5 років до часу відкриття спадщини.

Так, за змістом ч.1 ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно п. 21 ПП ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК (2947-14) про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

Зі змісту ч.1 ст. 1264 ЦК України вбачається, що закон пов`язує можливість спадкування за одночасного існування таких юридичних фактів, а саме, зі строковим спільним проживанням зі спадкодавцем однією сім`єю.

Оцінюючи докази надані стороною позивача суд не вбачає доведеними вищевказані юридичні факти.

Так, з копії паспорта позивачки вбачається, що вона постійно проживає по АДРЕСА_1 з 23.01.1996 року (а.с.8-10). В той час, коли спадкодавець на момент своєї смерті проживав за адресою АДРЕСА_2 , тобто у іншому населеному пункті.

Позивачка має власну сім`ю, перебуває у шлюбі з ОСОБА_1 з 19 липня 1986 року (а.с.17).

З показів свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вбачається, що позивачка лише періодично навідувала спадкодавця, що не може розцінюватися як спільне постійне проживання, з якого у них виникли спільні права та обов`язки, характерні для сім`ї.

Факт спільного проживання позивачки зі спадкодавцем в минулому не має правового значення для спадкування в порядку четвертої черги. Так, як в розумінні даної норми, юридично значущим є проживання «до часу відкриття спадщини», тобто на момент відкриття спадщини, спадкоємець має проживати разом зі спадкодавцем і строк такого проживання має ставити не менше 5 років.

Свідчень того, що на момент відкриття спадщини, позивачка та спадкодавець були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки суду не надано.

Спільні фотознімки, зроблені у різних проміжок часу, не свідчать про наявність виникнення сімейних правовідносин як між членами сім`ї, в розумінні положень Сімейного кодексу України

За змістом ч.ч.1,6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи, що позивачем не надано належних та достатніх доказів на доведення своїх позовних вимог, тому суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині встановлення факту спільного проживання позивача та спадкодавця однією сім`єю протягом не менше 5 років до моменту відкриття спадщини.

Окрім того не підлягає задоволенню вимога позивача про визнання її спадкоємцем четвертої черги, так як встановлення даної обставини не належить до повноважень суду. Визначення належності заявника до певної черги спадкування належить до компетенції нотаріуса.

Факт визнання відповідачем позову не має визначального значення для суду, так як відсутні законні підстави для задоволення позову.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати понесені позивачем компенсуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 16, 81, 259, 263, 265, 354 ЦПК України, суд

ухвалив :

Відмовити у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного тесту до Полтавського апеляційного суду .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення складено 26.12.2022 року.

Суддя О. А. Городівський