Справа № 522/5231/22
Провадження № 2/522/3590/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2022 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Федчишеної Т. Ю.,

за участі секретаря судового засідання Гаркуші Є. О.,

представника позивача адвоката Дідуренко С. В.,

представника відповідача адвоката Макаренка В. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позову зазначила, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28.12.2021 вона є власником квартири АДРЕСА_1 . У квартирі зареєстрований відповідач, який є її братом, проте він у вказаній квартирі протягом тривалого часу не проживає, не веде з нею спільного господарства, не бере участі в утриманні квартири та жодних витрат по сплаті житлово-комунальних послуг не несе. Має на праві власності інше житло. При цьому, реєстрація відповідача у належній їй квартирі обмежує її право на власний розсуд володіти та розпоряджатися майном.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 06 червня 2022 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив.

У судовому засіданні представник позивача - адвокат Дідуренко С. В. позов підтримала та просила його задовольнити.

Представник відповідача - адвокат Макаренко В. С. у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував з посиланням на те, що визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням та зняття його з реєстрації позбавить його переважного права перед іншими особами на купівлі даної квартири у разі її продажу позивачем.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28.12.2021, посвідченого приватним нотаріусов Одеського міського нотаріального округу Пучковою І. А. та зареєстрованого в реєстрі за № 1285.

Право власності на зазначену квартиру зареєстровано за ОСОБА_1 , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 21.02.2022 номер інформаційної довідки: 300627250.

Відповідач ОСОБА_2 зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1 з 14.09.2005, про що свідчать відомості № Є1-32531-ф/л Департаменту надання адміністративних послуг від 12.02.2022.

Згідно із ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Стаття 391 Цивільного кодексу України регламентує, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Усунення перешкод власник може вимагати навіть тоді, коли ці перешкоди не пов`язані з позбавленням його володінням майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 383 Цивільного кодексу України та ст. 150 Житлового кодексу УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

У статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, № 4, №7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

У зв`язку із цим, відповідно до статті 16 ЦК України вимоги про зняття особи з реєстрації за місцем проживання можливе лише при вирішенні спору про житлові права.

Вказана позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 травня 2020 року у справі № 336/1773/17.

За умовами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі.

Згідно з вимогами ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 .

Доказів того, що відповідач ОСОБА_2 та позивач ОСОБА_1 ведуть спільне господарство, проживають однією сім`єю, що відповідач користується квартирою, зберігає там свої речі, несе витрати на її утримання чи взагалі проявляє будь-яких інтерес до даного приміщення суду не надано.

Зі змісту пояснень як представника позивача, так і представника відповідача у судовому засіданні слідує, що ОСОБА_2 протягом тривалого часу не проживає за адресою реєстрації та будь-якого інтересу до указаного житла не проявляв.

Представник відповідача у судовому засіданні пояснив, що відповідач має на праві власності інше житло, наміру проживати у квартирі, що належить позивачу він не має.

Факт непроживання ОСОБА_2 у належній позивачу квартирі не заперечувався його представником під час розгляду справи, та підтверджений іншими доказами у справі, оцінку яким судом надано на предмет їх належності, допустимості, достовірності та достатності.

Обставин, які б свідчили про створення позивачем будь-яких перешкод у користуванні відповідачу квартирою під час розгляду справи не встановлено

Судом здійснено оцінку вимог на предмет пропорційності переслідуваній легітимній меті у світлі статті 8 Конвенції, та суд вважає, що припинення права користування відповідача спірним житлом відповідає такій пропорційності, з огляду на те, що позивач, у зв`язку із збереженням за ОСОБА_2 права користування належною їй квартирою та реєстрації його проживання у ній, позбавлена можливості вільно користуватися та розпоряджатися належним їй майном, вимушена нести додаткові витрати по сплаті комунальних послуг, які вираховуються залежно від зареєстрованих за адресою осіб. При цьому судом враховано наявність у відповідача на праві власності іншого житла, що підтверджено матеріалами справи та не заперечується відповідачем.

Доводи відповідача про те, що задоволення позову призведе до втрати ним переважного права перед іншими особами на купівлю даної квартири в разі її продажу, не ґрунтується на вимогах закону, оскільки положеннями ст. 362 ЦК України визначено переважне право співвласника перед іншими особами на купівлю частки у праві спільної часткової власності за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів. При цьому реєстрація місця проживання не дає права на отримання у власність квартири чи її частки.

За таких обставин, вимоги позивача про визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом є обґрунтованими.

Керуючись ст. 12, 76-81, 263, 265, 280-283 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 .

Повне судове рішення складено 23.12.2022.

Суддя Т. Ю. Федчишена