Справа № 314/2493/20
Провадження № 2/314/77/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.02.2022 року м.Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Кіяшко В.О.,

секретар судового засідання Румянцева А.М.,

справа № 314/2493/20

провадження 2/314/77/2022

учасники справи:

- позивач ОСОБА_1 ;

- відповідач ОСОБА_2 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та визнання права власності на Ѕ частину жилого будинку,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача адвоката Семенченко Н.В.,

стислий виклад позицій сторін.

Позивач вернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та визнання права власності на Ѕ частину жилого будинку, де просить:

1. «Встановити юридичний факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 без реєстрації шлюбу у період з липня 2003 року по 15.04.2006 року.

2. Визнати житловий будинок АДРЕСА_1 спільним майном подружжя.

3. Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову посилається на те, що з липня 2003року вона проживала однією сім`ю з ОСОБА_2 . Спочатку вони проживали у матері відповідача за адресою: АДРЕСА_2 , вели спільне господарство, мали спільний бюджет, фактично виконували права та обов`язки подружжя, тобто проживали однією сім`єю як чоловік та жінка.

07 грудня 2005 року сторони за спільні кошти згідно договору купівлі-продажу від 07.12.2005 купили житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності на будинок був оформлений на відповідача.

15.04.2006 позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області, актовий запис № 40.

ІНФОРМАЦІЯ_3 у сторін народилась донька ОСОБА_4 .

20.06.2015 рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області шлюб між сторонами розірваний.

Позивач вважає, що так як будинок був придбаний під час коли вона проживала однією сім`єю з відповідачем спірний будинок є спільною власністю.

Позивач на позові наполягала, просила суд позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача позов не визнала надала суду заперечення.

Заяви, клопотання інші процесуальні дії у справі.

03.08.2020 року відкрито провадження в справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання в приміщенні Вільнянського районного суду Запорізької області (а.с. 15-17).

24.09.2020 надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 21-27).

02.10.2020 надійшли заперечення на відзив (а.с. 45-47).

Ухвалою суду від 27.10.2020 року закрито підготовче судове засідання, призначено справу до судового розгляду (а.с. 78).

16.07.2021 ухвалою суду витренувались докази (а.с. 102-103)

Інших процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову) не вчинялось, провадження не зупинялось.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

З липня 2003року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали однією сім`єю. Спочатку вони проживали у матері відповідача за адресою: АДРЕСА_2 , вели спільне господарство, мали спільний бюджет, фактично виконували права та обов`язки подружжя, тобто проживали однією сім`єю як чоловік та жінка.

07 грудня 2005 року сторони за спільні кошти згідно договору купівлі-продажу від 07.12.2005 купили житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності на будинок був оформлений на відповідача.

15.04.2006 позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області, актовий запис № 40.

ІНФОРМАЦІЯ_3 у сторін народилась донька ОСОБА_4 .

20.06.2015 рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області шлюб між сторонами розірваний.

Оцінка аргументів учасників справи та доводів щодо порушення прав, застосовані норми права.

Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

15.04.2006 року сторони уклали шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області, актовий запис № 40 (а.с. 8).

Згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 від 07.09.2006 батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , записані ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 9).

В судовому засіданні була допитана в якості свідка двоюрідна сестра відповідача ОСОБА_5 , яка зазначила, що з 2002 року ОСОБА_2 почав зустрічатися з ОСОБА_1 , а з 2003 р. вони почали спільно проживати, вели спільне господарство, обробляли огород, мали спільні кошти за які купували харчі та одяг, робили ремонт в будинку в якому разом проживали. Спочатку вони проживали у матері відповідача, а потів в грудні 2005 року придбали спільний будинок.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна об`єкта нерухомого майна за № 201613593 від 23.10.2019 року, 07.12.2005 року був придбаний житловий будинок по АДРЕСА_1 , власником якого зазначений ОСОБА_2 (а.с. 12, 34-35, 36, 37, 38-42).

Посилання відповідача на те, що будинок був придбаний за гроші надані його матір`ю в дарунок, не підтверджені жодним належним доказом. При цьому доданий до відзиву кредитний договір від 28.09.2005 стосується видачі грошових коштів для ремонту будинку ОСОБА_8 .

За приписами ч. 2 ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Конституційним Судом України у рішенні від 03.06.1999 р. за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї») визначено таку обов`язкову ознаку члена сім`ї, як ведення спільного господарства.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, і т.п.

Згідно вимог ч.4 СК України, сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Поняття сім`ї, яке сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбу. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї.

Відповідно до ч. 1 ст.36 цього Кодексу, шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Встановлення вказаного факту позивачу необхідно для реалізації положень ст.74 Сімейного кодексу України.

Згідно зі ст.74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл.8 цього Кодексу.

Тобто при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що ця норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, які притаманні подружжю.

Відповідно до Хартії прав сім`ї, сім`я це щось більше, ніж просто правова, суспільна чи економічна одиниця, це спільнота любові і солідарності, це те місце, де зустрічаються різні покоління і допомагають один одному зростати у людській мудрості та узгоджувати індивідуальні права з іншими вимогами суспільного життя. Альтернативою шлюбу є конкубінат, тобто фактичне спільне проживання жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу. Жінка та чоловік мають на це право і відповідно право на повагу до свого вибору з боку держави та суспільства

Статтею 8 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено право кожного на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. При цьому органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Європейський суд з прав людини зауважив, що відносини де - факто, як і відносини, що ґрунтуються на шлюбі, можуть вважатись сімейним життям. У справі «Джонстон проти Ірландії» (справа номер ECH-1986-S-006) було встановлено, що заявники прожили спільно близько 15 років. На цій підставі Європейський суд зробив висновок, що вони складали сім`ю, а тому мають право на захист, незважаючи на те, що їх зв`язок існує поза шлюбом.

Конституційне право на особисту свободу дає підстави для висновку про те, що людина має право сама вибирати форму організації свого сімейного життя. Закон не може їй цього диктувати, як і того, з ким людина має проживати однією сім`єю, за винятком лише певних обмежень, які сформульовані у статті 3 Сімейного кодексу України.

Варто зазначити, що проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною, визначеною законом підставою для виникнення у них прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно.

Так, судом під час розгляду справи, згідно показань свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_5 встановлено, що в період сумісного проживання, за спільні кошти ОСОБА_2 та ОСОБА_1 придбали житловий будинок по АДРЕСА_1 . Також вказаний факт підтверджується чисельними фото, які зроблені в період часу з 2003 по 2005 роки, на двох фото на стінах висять календарі за 2002 рік, що підтверджує дату коли саме були зроблені фото, окрім цього на зворотній стороні наданих фото - міститься дата коли саме були виготовлені фото - 06.07.2005рік. Згідно виписки з пологового будинку № 309 від 04.08.2006 вбачається що дитина була народжена на 40-му тижні вагітності, та відповідно до вказаних у виписці даних, можна визначити дату зачаття дитини, а саме: 07.2006 - 9 місяців = жовтень 2005 року. Вказана обставина свідчить про спільне проживання сторін як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Таким чином надані суду факти свідчать про те, що сторони з 2003 року проживали однією сім`єю.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків.

За змістом ст.60 СК України належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається, крім іншого, і спільністю участі чоловіка, жінки коштами або працею в набутті майна.

Виходячи з наведеного, для правильного застосування ст.74 СК України у системному зв`язку зі ст.60 СК України при вирішення спору щодо визнання майна спільною сумісною власністю, суд повинен установити джерело його набуття.

Згідно із ч.4 ст.368 ЦК України, майно набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

З аналізу вказаних норм випливає, що майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею необхідно вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Відповідно, майно придбане в період спільного проживання визнається спільною сумісною власністю згідно з вимогами ст. 74 СК України.

Набуваючи у власність майно, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання цим майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 Сімейного кодексу України).

Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Вирішуючи питання про поділ будинку, суд не вбачає підстав для порушення принципу рівності часток співвласників у майні, яке є спільною сумісною власністю.

За таких обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

На підставі вищевикладеного, та керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

вирішив:

1. Позов задовольнити.

2. Встановити юридичний факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 без реєстрації шлюбу у період з липня 2003 року по 15.04.2006 року.

3. Визнати житловий будинок АДРЕСА_1 спільним майном подружжя.

4. Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину житлового будинку

АДРЕСА_3 . Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати в сумі 840грн.80коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду буде складено 21.02.2022 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1

Суддя Вікторія Олександрівна Кіяшко

21.02.2022