ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 527/27/22 Номер провадження 22-ц/814/1437/22Головуючий у 1-й інстанції Левицька Т. В. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Бутенко С. Б.

Суддів Прядкіної О. В., Чумак О. В.

за участю секретаря: Ракович Д. Г.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в режимі відеоконференції за допомогою он-лайн сервісу відеозв`язку EasyCon цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Ульянової Юлії Анатоліївни

на рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 31 березня 2022 року у складі судді Левицької Т. В.

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання договору недійсним,

в с т а н о в и в:

У січні 2022 року адвокат Ульянов Р. А., діючи від імені та в інтересах позивача ОСОБА_1 , подав до суду вказаний позов, у якому просив суд визнати недійсним договір дарування 1/2 частки житлового будинку з господарським будівлями від 19 серпня 2021 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , зареєстрований в реєстрі приватного нотаріуса Кременчуцького районного нотаріального округу за № 315; скасувати запис № 43563146 від 19 серпня 2021 року про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно.

Позов мотивовано тим, що відповідачі уклали між собою договір дарування 1/2 частки житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького районного нотаріального округу Погрібною С. С. 19.08.2021, зареєстрований в реєстрі за № 315.

Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 03 вересня 2018 року по справі № 527/1665/16 було встановлено факт, що вказаний будинок є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , а рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 22 листопада 2019 року у справі № 527/321/19 визнано право власності на зазначений будинок за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Вказував, що жоден із співвласників у справі № 527/321/19 не заявляв вимоги про поділ спільного сумісного майна, станом на день укладення спірного договору будинок перебував у спільній сумісній, а не частковій власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , тому відсутність згоди одного із співвласників на укладення іншим співвласником договору дарування є підставою для визнання договору недійсним.

Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 31 березня 2022 року в задоволенні позову ОСОБА_1 , поданого представником - адвокатом Ульяновим Р. А., до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору недійсним відмовлено за безпідставністю.

Не погодившись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_1 - адвокат Ульянова Ю. А. подала апеляційну скаргу та, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що жодна із сторін зазначеного спору не заявляла вимогу про поділ спільного сумісного майна, в рішенні суду нічого не написано про припинення права спільної сумісної власності на вказане майно і навіть немає жодного посилання на статтю 372 ЦК України, яка регламентує порядок припинення права спільної сумісної власності лише у випадку поділу цього майна.

Вказує, що факт реєстрації за кожним зі сторін права спільної часткової власності на спірне майно на підставі рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 22.11.2019 за відсутності в рішенні таких висновків не повинно мати вирішального значення для суду, адже право власності було зареєстроване саме на підставі цього рішення суду, яке і державним реєстратором було розтлумачено невірно. Оскільки реєстратором було допущена помилка при вчиненні реєстраційних дій і первинним для визначення змісту цивільних прав в даному випадку є правовстановлюючий документ (судове рішення), а не дії реєстратора, то суд не повинен був формально підходити до вирішення цього спору, посилаючись як на підставу для відмови в позові на наявність державної реєстрації в реєстрі речових прав за колишнім подружжям ОСОБА_4 права спільної часткової власності на спірне домоволодіння.

Зазначає на помилковість висновку суду про те, що згода ОСОБА_1 на відчуження ОСОБА_3 належної йому 1/2 частки під час укладення договору дарування була не потрібна, оскільки відбулося розпорядження майном, яке не перебувало у спільній сумісній власності, що суперечить правовій позиції об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у справі № 430/1281/14-ц в постанові від 15.06.2020.

Наголошує на відсутності судового рішення про поділ спірного домоволодіння між його співвласниками в натурі з виділенням кожному окремих часток, а режим права спільної сумісної власності щодо вказаного майна не припинявся, тому оспорюваний правочин про розпорядження спільним майном без згоди другого співвласника не може вважатися законним та підлягає визнанню недійсним.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Колегія суддів апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення особи, яка подала апеляційну скаргу, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

За правилами частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою, другою, четвертою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374, статті 375 ЦПК України, за результатами розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

По справі встановлено, що рішенням Глобинського районного суду Полтавської області у справі № 527/1665/16-ц від 03 вересня 2018 року встановлено факт, що житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 є спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а. с. 74-81).

Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 22 листопада 2019 року у справі № 527/321/19 визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 право власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 по 1/2 частині за кожним, як частку у спільній сумісній власності подружжя (а. с. 82-88).

На підставі рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 22 листопада 2019 року у справі № 527/321/19 державним реєстратором Висилівської сільської ради Семенівського району Полтавської області Малим М. М. 20.10.2020 прийнято рішення № 54652676 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та 19.10.2020 здійснено державну реєстрацію права спільної часткової власності сторін на вказаний житловий будинок з господарськими будівлями у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

19 серпня 2021 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладений договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького районного нотаріального округу Погрібною С. С. та зареєстрований в реєстрі за № 315, відповідно до умов якого ОСОБА_2 прийняв в дар від ОСОБА_3 1/2 частку житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Того ж дня право власності ОСОБА_2 на 1/2 частку на підставі договору дарування зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності 43563146 (а. с. 58-61).

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання вказаного договору дарування недійсним та скасування запису про державну реєстрацію прав № 43563146 від 19.08.2021, суд першої інстанції обгрунтовано виходив з того, що підстави, якими позивач обґрунтовувала свої вимоги, стосуються здійснення права спільної сумісної власності, яке відносно спірного нерухомого майна припинилося на підставі рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 22 листопада 2019 року у справі № 527/321/19, тому норми частини четвертої статті 369 ЦК України на спірні правовідносини не поширюються.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції та не вбачає підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Частиною першою статті 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Частиною першою статті 3 ЦК України встановлено, що загальними засадами цивільного законодавства є: неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; свобода договору; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно із частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 321 ЦК України).

Частинами першою-третьою статті 355 ЦК України встановлено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.

Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю (частина перша статті 368 ЦК України).

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (частина перша статті 356 ЦК України).

Відповідно до статті 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована.

Спростування презумпції правомірності правочину відбувається: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність) - частина друга статті 215 ЦК України; якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована сторона заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя стаття 215 ЦК України).

Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

Поняття договору дарування визначено у статті 717 ЦК України, відповідно до якої за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Зміст оспореного позивачем правочину свідчить про те, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено саме договір дарування належної дарувальнику 1/2 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , іншого по справі не встановлено і позивачем не доведено.

Даний правочин не змінює правового режиму спільної часткової власності на вказане нерухоме майно, не впливає на обсяг здійснення прав та обов`язків співвласників та не порушує прав позивача ОСОБА_1 , як власника іншої 1/2 частки будинку.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15 червня 2020 року у справі № 430/1281/14-ц, на яку посилається в апеляційній скарзі представник позивача, викладено правовий висновок, згідно якого при розгляді спорів про відчуження одним із подружжя спільного майна без згоди іншого з подружжя слід передусім визначитись з об`єктом, тобто з тим, що відчужується. Предмет правочину є іншою правовою категорією, а саме - об`єктом, а не його частиною. Відчуження спільного майна відбувається за згодою співвласників, а відчуження частки - лише за її наявності (після зміни правового режиму спільного майна подружжя зі спільної сумісної на спільну часткову). В такому разі співвласник вправі самостійно розпорядитися своєю часткою, але з додержанням вимог статті 362 ЦК України про переважне право купівлі частки (якщо відчуження частки відбувається на підставі договору купівлі-продажу). Якщо об`єкт належить на праві спільної сумісної власності кільком особам, то право власності кожного із співвласників у спільній сумісній власності поширюється на весь об`єкт, відтак передати у власність можна лише об`єкт в цілому. Договір дарування спільного сумісного майна подружжя, укладений без згоди іншого з подружжя, є недійсним в цілому.

Між тим, у справі, яка переглядається апеляційним судом, встановлено, що правовий режим спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_4 на спірне нерухоме майно змінився на підставі рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 22 листопада 2019 року у справі № 527/321/19, яким визначено частки кожного із співвласників - по 1/2 частці, тобто зі спільної сумісної власності спірне майно перейшло у спільну часткову власність і кожен із співвласників вправі самостійно розпоряджатися своєю часткою із дотриманням переважного права іншого співвласника при укладенні договорів купівлі-продажу частки у праві спільної часткової власності.

Відсутність поділу або виділу частки співвласника в натурі не впливає на обсяг здійснення ним своїх прав та обов`язків щодо розпорядження належною йому часткою.

Доводи апеляційної скарги, що рішенням суду у справі № 527/321/19 не вирішувалось питання припинення права спільної сумісної власності на спірне майно є безпідставними, оскільки таке припинення відбувається в силу закону внаслідок визначення судом часток кожного із співвласників у праві власності на спільне майно (статті 356, 372 ЦК України).

Оскаржене рішення суду першої інстанції, яким вірно встановлено фактичні обставини справи та надано належну правову оцінку дослідженим доказам, відповідає нормам матеріального та процесуального права і підстав для його скасування з наведених в апеляційній скарзі мотивів колегією суддів апеляційного суду не вбачається.

Таким чином апеляційний суд залишає апеляційну скаргу представника позивача без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, як законне та обґрунтоване.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Ульянової Юлії Анатоліївни - залишити без задоволення.

Рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 31 березня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. Б. Бутенко

Судді О. В. Прядкіна

О. В. Чумак