ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 639/3149/21 Номер провадження 22-ц/814/1832/22Головуючий у 1-й інстанції Марченко В.В. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Карпушина Г.Л.; суддів: Абрамова П.С., Хіль Л.М., при секретарі: Бродській В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Ритуал» Харківської міської ради на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 01 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Ритуал» Харківської міської ради про встановлення факту родинних відносин та визнання права користування місцем родинного поховання,-

В С Т А Н О В И В :

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом до Комунального підприємства "Ритуал" Харківської міської ради, в якому прохала встановити факт родинних відносин, а саме що ОСОБА_2 , 1890 р.н., яка померла у 1971 року у м. Харкові, є бабою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), визнати за ОСОБА_1 право користувача місця родинного поховання ОСОБА_2 , 1890 р.н., померлої у 1971 році та ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , що знаходиться на Харківському міському кладовищі N 13 за адресою: м. Харків, вул. Пушкінська, 108, у кварталі №13, ряд 3, місце 3.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилається на те, що вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , її батько є ОСОБА_4 , а мати ОСОБА_3 , позивач ОСОБА_5 одружилась із ОСОБА_6 та після одруження взяла прізвище « ОСОБА_7 ». У 1971 році померла її баба (мама матері) ОСОБА_2 та була похована на Харківському міському кладовищі №13 за адресою: АДРЕСА_1 . місце 3, про що свідчить Довідка КП "Ритуал" ХМР №169 від 04.06.2020 року, однак, документи, що підтверджують їх родинні зв`язки із ОСОБА_2 , не збереглися. ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати ОСОБА_3 та була похована на Харківському міському кладовищі №13 за адресою: АДРЕСА_1 , поряд з ОСОБА_2 .

Свідоцтво про поховання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не видавалося, оскільки на час поховання останніх, діюче законодавство в України таких вимог, що встановлені приписами чинного законодавства України, в частині видачі свідоцтва про поховання, не містило.

28 березня 2021 року, позивач звернулася до відповідача із Заявою, де просила видати Свідоцтво про поховання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що поховані на Харківському міському кладовищі №13 за адресою: м. Харків, вул. Пушкінська, 108, у кварталі №13, ряд 3, місце 3 - з метою вирішення питання про проведення під поховання.

Відповідач своїм листом N 107 від 23.04.2021 року, надав відповідь, де посилаючись на норми "Порядку утримання кладовищ та інших місць поховань", затвердженого Наказом Держжитлокомунгоспу України від 19.11.2003 року №913 та Закону України "Про поховання та похоронну справу" фактично не визнав права позивача бути користувачем місця родинного поховання та відмовив у задоволенні вимог вищезазначеної заяви, чим порушив її права.

В обґрунтування свого відзиву представник відповідача зазначає, що відповідно до вимог законодавства України (спеціальних норм), що регулюють похоронні та пов`язані із ними відносини, особа автоматично набуває статусу користувача місця поховання при наявності свідоцтва про смерть (не повторного) та свідоцтва про поховання, як особа яка фактично проводила поховання померлого (померлих). Зазначені факти виключають можливість встановлення цього факту судом чи іншим органом, оскільки такий статус набувається особою автоматично, виключно при наявності обставин передбачених законодавством. Також, представник відповідача зазначив, що наявність факту родинних відносин між померлими та їх родичами не надає статусу користувача місця поховання особі, яка не є виконавцем волевиявлення померлого (померлих).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 01 листопада 2021 року позовні вимоги задоволено.

Встановлено факт, що ОСОБА_2 , 1890 року народження, яка померла у 1971 року у м. Харкові, є бабою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право на користування місцем родинного поховання ОСОБА_2 , померлої у 1971 році та ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , що знаходиться на Харківському міському кладовищі №13 за адресою: м. Харків, вул. Пушкінська, 108, у кварталі №13, ряд 3, місце 3.

З вказаним рішенням суду не погодилось Комунальне підприємство «Ритуал» та подало на нього апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 01 листопада 2021 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм процесуального права внаслідок невірного застосування норм матеріального права. На думку апелянта, під час розгляду справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для вирішення справи по суті, суд першої інстанції визнав встановленими обставини справи, які позивачем не були доведені, що призвело до того, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи.

На підтвердження своєї позиції посилається на те, що єдиними письмовими доказами у справ, якими обґрунтовано наявність права на користування місцем поховання є свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 від 10.06.1998 року, свідоцтво про одруження серії НОМЕР_3 від 25.08.1998 року, копія повторного свідоцтва про смерть НОМЕР_4 від 20.04.2018 року та показання свідків про наявність ознак родинних відносин. При цьому позивач надав в якості доказів саме копію повторного свідоцтва про смерть НОМЕР_4 від 20.04.2018 року. Інших доказів матеріали справи не містять.

Апелянт вважає, що позивач у порушення процесуального обов`язку доказування не надав суду належних і допустимих доказів того, що поховання було здійснено ним і внаслідок цього він має право на користування місцем поховання, а рішення суду ґрунтується лише на факті наявності ознак родинних відносин, без дослідження питання права користування місцем поховання.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що згідно із свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 10.06.1998 року, ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , її батько ОСОБА_4 , а мати ОСОБА_3 . Відповідно до свідоцтва про одруження серії НОМЕР_3 від 25.08.1998 року, ОСОБА_5 одружилася із ОСОБА_6 та змінила прізвище на « ОСОБА_7 ». Із свідоцтва про смерть НОМЕР_4 від 20.04.2018 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Відповідно до копії актового запису про смерть №9141 від 22.12.1971 року, ОСОБА_2 , 1890 р.н., померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , актовий запис внесено до Державного реєстру актів цивільного стану громадян за №9.

Як вбачається із довідки, наданої КП «Ритуал» №169 від 04.06.2020 року, місцем поховання померлих ОСОБА_2 (1971 р. смерті) та ОСОБА_3 (1985 р. смерті) знаходиться на міському кладовищі №13 за адресою: АДРЕСА_1 , місце 3.

Суд першої інстанції вірно встановив, що позивач ОСОБА_1 звернулася до відповідача КП «Ритуал» із заявою, в якій просила видати Свідоцтво про поховання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що поховані на Харківському міському кладовищі №13 за адресою: м. Харків, вул. Пушкінська, 108, у кварталі №13, ряд 3, місце 3 з метою вирішення питання про проведення підпоховання, однак КП «Ритуал» своїм листом №107 від 23.04.2021 року надав відповідь, в якій не визнав права позивача бути користувачем місця родинного поховання та відмовив у задоволенні вимог вищезазначеної заяви.

Як вбачається із матеріалів справи, з метою підтвердження родинних відносин між ОСОБА_3 (мати) та ОСОБА_2 (баба), адвокатом направлявся запит до Державного архіву Вінницької області щодо видачі довідки про народження ОСОБА_3 , на який отримано відповідь у листі Державного архіву Вінницької області від 14.05.2018 року №07-1628/7, де повідомлено, що метричні книги про народження, шлюб, розлучення та смерть по рабинату м. Хмільник Літинського повіту Подільської губернії в архіві на зберіганні є лише за 1845 рік, у зв`язку з чим неможливо видати довідку про народження ОСОБА_3 , 1919 р.н. та надати «будь-яку інформацію» стосовно цієї особи немає можливості, оскільки загальних баз даних, в яких би містилась інформація на громадян, в архіві немає.

Крім того, судом першої інстанції було допитано свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які пояснили, що знайомі з ОСОБА_1 ще з 1960-х років, бували в їхній сім`ї, та що ОСОБА_2 є матір`ю ОСОБА_3 та бабусею ОСОБА_1 .

Відповідно до ст.2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» від 10 липня 2003 року №1102-ІV, користувач місця поховання (місця родинного поховання) - особа, яка здійснила перше поховання на відведеному місці поховання (родинного поховання) та/або має відповідне свідоцтво про смерть похованого і свідоцтво про поховання, передбачене статтею 25 цього Закону.

Так, як вбачається із наведеної вище норми, володіння свідоцтвом про смерть є обов`язковою умовою для визнання особи користувачем місця родинного поховання. Із матеріалів справи вбачається, що у ОСОБА_1 відсутнє свідоцтво про смерть її бабусі ОСОБА_2 , що унеможливлює визнання за нею статусу користувача місцем родинного поховання. Крім того, відсутнє свідоцтво або актові записи про народження ОСОБА_3 1919 року, що могло би підтвердити той факт, що ОСОБА_2 є матір`ю ОСОБА_3 , а відтак бабусею ОСОБА_1 , що дозволило б отримати повторне свідоцтво про смерть ОСОБА_2 . Відтак, єдиним способом встановлення факту родинних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було звернення до суду із відповідною вимогою.

Отже, суд першої інстанції, на підставі наявних достовірних доказів у справі, вірно встановив факт родинних відносин, а саме те, що ОСОБА_2 є матір`ю ОСОБА_3 , і відповідно бабусею ОСОБА_1 .

Згідно із ст.2 Закону України «Про поховання та похоронну справу», користувач місця поховання (місця родинного поховання) - особа, яка здійснила перше поховання на відведеному місці поховання (родинного поховання) та/або має відповідне свідоцтво про смерть похованого і свідоцтво про поховання, передбачене статтею 25 цього Закону.

Відповідно до п.2.11 Порядку утримання кладовищ та інших місць поховань, затвердженого Наказом Держжитлокомунгоспу України від 19.11.2003 №193, після здійснення поховання Виконавцю волевиявлення померлого або особі, яка взяла на себе зобов`язання поховати померлого, як користувачу місця поховання видається відповідне свідоцтво про поховання, яке дає право на встановлення намогильної споруди в межах могили, вирішення питання про проведення підпоховання, облаштування місця поховання, здійснення інших дій, які не суперечать чинному законодавству. Зразок свідоцтва про поховання наведено в додатку 2.

Однак, зважаючи на те, що вищенаведені норми, якими регулюється дана сфера відносин, були встановлені 2003 року, а поховання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 здійснені 1971 та 1985 року відповідно, то не є прийнятним вимагати у правонаступника ОСОБА_1 документи, які на момент поховання її бабусі та матері не були передбачені нормами законодавства.

Разом із тим, зважаючи на те, що свідоцтво про поховання дає його пред`явнику на встановлення намогильних споруд у межах могили (родинного поховання), вирішення питання про проведення підпоховання, здійснювати інші дії, пов`язані з використанням місця поховання, якщо це не суперечить законодавству.

Оскільки відсутність у позивача ОСОБА_1 свідоцтва на поховання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позбавляє її права, як правонаступника на встановлення намогильних споруд у межах могили її родичів, вирішення питання про проведення підпоховання в родинне поховання інших померлих членів родини, здійснити інші дії, пов`язані з використанням місця поховання, що передбачено ст.25 Закону України «Про поховання та похоронну справу», вона правомірно звернулась до суду для захисту свого права.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання за нею права на користування місцем родинного поховання, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , у кварталі №13, ряд 3, місце 3.

Аргументи апелянта щодо того, що позивач надав в якості доказів лише копію повторного свідоцтва про смерть НОМЕР_4 від 20.04.2018 суд вважає неприйнятними з огляду на те, що дане твердження не відповідає дійсності. Докази, надані позивачем та ті, що містяться у справі, не обмежуються зазначеним свідоцтвом про смерть (а.с.6-11, 58-59).

Щодо твердження апелянта про те, що «безпідставним є висновок суду, що позивач є правонаступником та як правонаступник є користувачем місця поховання, оскільки відсутні докази того, що раніше померлі особи були користувачами місця родинного поховання. Фактично відповідно до законодавства, особа не може бути правонаступником щодо користування місцем поховання, а отримує цей статус при наявності ознак передбачених Законом України «Про поховання та похоронну справу» суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, а саме запису акта про смерть №9141 від 22.12.1971 року щодо ОСОБА_2 , заявником є ОСОБА_10 . Отже, фактично ОСОБА_10 була користувачем місцем поховання її матері ОСОБА_2 . Із змісту статті 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» від 10 липня 2003 року №1102-ІV, вбачається, що користувачем місця поховання є особа, яка або здійснила перше поховання на відведеному місці поховання або має відповідне свідоцтво про смерть похованого і свідоцтво про поховання. Зазначеною нормою чітко не врегульовано питання можливості набуття правонаступником статусу користувача місцем родинного поховання, однак і не забороняється набуття відповідного статусу шляхом правонаступництва.

Виходячи з того, що на момент поховання ОСОБА_2 та ОСОБА_10 у 1971 та 1985 роках відповідно, коли фактично зазначеної норми законодавства не існувало, а також згідно із ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність, не вбачаються підстави для відмови у визнанні ОСОБА_1 користувачем зазначеного місця родинного поховання.

Тому, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому задоволенню вони не підлягають.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382-384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Ритуал» Харківської міської ради - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 01 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду Верховного Суду.

Повний текст постанови суду виготовлено 15 липня 2022 року.

Головуючий суддя : __________________ Г.Л. Карпушин

Судді: __________________ П.С. Абрамов ___________________ Л.М. Хіль