Провадження №2/523/1676/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" вересня 2022 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м.Одеси у складі:

головуючого судді Кисельова В.К.

при секретарі Дзюба Г.І.

за участю представника позивача - адвоката Петрова Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,-

ВСТАНОВИВ:

Підстави заявлених позовних вимог.

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на наступні обставини.

Так, 17 березня 2016 року Відповідачем, ОСОБА_2 , було написано Розписку, згідно якої вона отримала від Позивача, ОСОБА_1 , грошові кошти у розмірі 25 000 дол. США (що на день складання позовної заяви за офіційним курсом НБУ складає 608 000,00 грн.) для розвитку мережі дизельних модулів. У Розписці зазначено, що дана розписка повертається Позичкодавцем Позичальникові в момент підписання договору позики двома сторонами.

Згодом ОСОБА_2 відмовилась підписувати договір позики, так само як і розвивати мережу дизельних модулів. У зв`язку з чим ОСОБА_1 звернувся 10.07.2018 року до ОСОБА_2 з вимогою повернути грошові кошти, оскільки цілі на які передавались грошові кошти досягнуто/виконано станом на 10.07.2018 року не було.

Відповідач отримала вимогу про повернення грошових коштів та надала відповідь, відповідно до якої відповідач відмовляється повернути грошові кошти, грошові кошти вона нібито передала третій особі, договір позики відмовилась укладати.

Тобто, факт отримання Відповідачем від Позивача грошових коштів у розмірі 25 000 дол. СІША не заперечується самим Відповідачем.

У зв`язку з зазначеним, Позивач вважає що його цивільні права порушені та звертається до суду за захистом свого особистого майнового права та інтересу.

Слід зазначити, що ОСОБА_1 звертався до Суворовського районного суду м. Одеси про повернення грошових коштів з ОСОБА_2 за цією розпискою (як за договором позики), але оскільки обрав невірний спосіб захисту своїх прав, йому було відмовлено в позові.

Суворовський районний суд м. Одеси в своєму рішенні зазначив, що "... суд констатує, же між сторонами виникли правовідносини, що регулюються положенням ст. 1212 ЦК України. Підстава набуття коштів у відповідача була, але вона згодом була припинена (в момент пред`явлення вимоги про повернення коштів), так як відсутні докази укладення інших правочинів щодо зазначених коштів та доказів досягнення цілей, на які кошти були надані."

В зв`язку з чим, на підставі ст. 1212 ЦК України позивач просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь грошові кошти у сумі 608 000,00 (шістсот вісім тисяч гривень 00 коп.) грн., а також суму судового збору.

Позиція відповідача.

Представник відповідача в процесі розгляду справи просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що дійсно відповідачка отримала від позивач кошти у розмірі 25000 доларів США для розвитку дизельних модулів, а таким чином, між сторонами виникли договірні відносини, що виключає можливість застосування положень ст. 1212 ЦК України. Окрім того, відповідачка виконала свої зобов`язання, що підтверджується укладеним позивачем з ТОВ «Євромодул» договором позики від 21.03.2006р. (а.с. 67-70).

Пояснення сторін в судовому засіданні.

В судовому засіданні представник позивача просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В процесі розгляду справи представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимоги у повному обсязі, посилаючись на обставини, які викладені у письмових пояснення. В останні судові засідання представник відповідача не з`явився, посилаючись на військовий стан.

Суд, враховуючи той факт, що сторони в процесі розгляду справи надали пояснення по справі, а також надали відповідні докази, зважаючи на те, представник відповідача неодноразово не з`являвся в судові засіданні, вважає можливим розглянути справу на підставі наявних доказів.

Судом встановлені наступні обставини справи та відповідні правовідносини.

Так судом встановлено, що 17 березня 2016 року Відповідачем, ОСОБА_2 , було написано Розписку, згідно якої вона отримала від Позивача, ОСОБА_1 , грошові кошти у розмірі 25 000 дол. США (що на день складання позовної заяви за офіційним курсом НБУ складає 608 000,00 грн.) для розвитку мережі дизельних модулів. У Розписці зазначено, що дана Розписка повертається Позичкодавцем Позичальникові в момент підписання договору позики двома сторонами.

В судовому засіданні представник відповідача на заперечував того факту, що дійсно ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 кошти у розмірі 25 000 дол. США для розвитку мережі дизельних модулів. В якості доказів виконання своїх обов`язків, представник відповідача надав копію договору позики, відповідно до якого ОСОБА_1 надав ТОВ «Євромодул» позику у розмірі 25000 доларів США.

Суд, оцінивши надані сторонами докази приходить до наступних висновків.

Так, ч. 1 ст. 76 ЦПК України встановлено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до чч. 1,2 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування . Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами ч. 1 ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно ч. 3 ст. 89 ЦПК України суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В судовому засіданні підтвердився факт, що ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 кошти у розмірі 25 000 доларів США, що підтверджується розпискою відповідачки від 17.03.2006р.

Судом також встановлено, що оригінал розписки ОСОБА_2 від 17.03.2006р. перебуває у позивача, оскільки дана розписка була надана для ознайомлення суду в процесі розгляду справи представником позивача.

В судовому засіданні встановлено, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не укладались будь-які цивільно-правові договори, а саме договір доручення, підряду та ін..

Доказів того, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у трудових відносинах також не надані.

В якості доказів виконання своїх зобов`язань відповідачка надала копію договору позики від 21.03.2006р., відповідно до якого ОСОБА_1 надав ТОВ «Євромодул» позику у розмірі 25000 доларів США. З аналізу даного договору убачається, що він був підписаний директором ТОВ «Євромодул» ОСОБА_3 ..

Відповідачкою не надано суду достатніх та достовірних доказів того, що вона була представником ТОВ «Євромодул», або перебувала зі сторонами укладеного договору у будь-яких договірних правовідносинах.

Отже в судовому засіданні відповідачка не надала доказів того, що кошти у розмірі 25000 доларів США, яка вона отримала від позивача були набуті нею з достатніх правових підстав.

Підстави ухваленого рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.

Частиною 1 ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку зміст наведених законодавчих норм окреслює предмет доказування у цивільному процесі. Обсяг предмету доказування обмежується не лише обставинами, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а й іншими обставинами, які мають значення для вирішення цивільного спору.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 Цивільного кодексу України.

Стаття 1212 Цивільного кодексу України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом статті 1212 Цивільного кодексу України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої, другої статті 509 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 177 Цивільного кодексу України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту.

Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Частиною першою статті 202 Цивільного кодексу України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частинами першою та другою статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом..

Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків

З огляду на твердження позивача щодо придбання ним автомобіля, суд приходить до висновку, що між сторонами виникли договірні правовідносини.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої, другої статті 205, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 Цивільного кодексу України.

Загальна умова частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.

Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 Цивільного кодексу України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Такий правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 03.06.2015 року у справі №6-100цс15, а також у постанові Верховного Суду від 27 січня 2020 року у справі № 308/13503/16-ц.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

При цьому, набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності правової підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору.

Аналогічні правові висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року в справі №753/15556/15-ц, від 23.01.2020 року в справі №910/3395/19.

Суд приходить до висновку, що у виниклих між сторонами правовідносинах можливо застосувати положення ст. 1212 ЦК України, оскільки судом не встановлено достатніх правових підстав набуття коштів відповідачкою, які були нею отримані та не повернуті позивачу за його вимогою.

На підставі викладеного, суд вважає, що необхідно стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП № НОМЕР_1 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) кошти у розмірі 608000 (шістсот вісім тисяч) гривень, судовий збір у розмірі 6080 гривень, а всього стягнути кошти у розмірі 614080 (шістсот чотирнадцять тисяч вісімдесят) гривень.

Керуючись ст.ст. 10,12,258,259,263-265,268,274-279 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів задовольнити.

2. Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП № НОМЕР_1 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) кошти у розмірі 608000 (шістсот вісім тисяч) гривень, судовий збір у розмірі 6080 гривень, а всього стягнути кошти у розмірі 614080 (шістсот чотирнадцять тисяч вісімдесят) гривень.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду в 30 -ти денний строк з дня отримання повного тексту рішення.

Повний текст рішення буде складено та підписано у п`ятиденний строк з дати проголошення рішення.

Суддя

Повний текст рішення складено та підписано 30.09.2022