1Справа № 335/6877/22 2/335/2895/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2022 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Воробйова А.В., за участю секретаря судового засідання Головко В.В., розглянувши у підготовчому засіданні в залі суду в м.Запоріжжя в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника адвоката Фельського Сергія Леонідовича до ОСОБА_2 , про поділ майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в особі представника адвоката Фельського С.Л. звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

В обґрунтування позову зазначив, що 23 квітня 2015 року, між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено шлюб.

За час спільного проживання за спільні кошти, сторонами було придбаноквартиру загальною площею 40,32 кв.м, житлова площа 26,8 кв.м, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Позивач просить поділити майно, придбане під час шлюбу, шляхом визнання за ним та відповідачем право власності по 1/2 частині квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 загальною площею 40,32 кв.м, житлова площа 26,8 кв.м.

В судове засідання позивач не з`явився, представник позивача надав суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, без проведення фіксації судового процесу, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити їх в повному обсязі.

В судове засідання відповідач не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності та визнання заявлених позивачем позовних вимог.

Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.

У зв`язку з чим, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що сторони у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , перебувають у шлюбі, зареєстрованому 23 квітня 2015 року, що підтверджено свідоцтвом про шлюб.

Від шлюбу сторони дітей не мають.

За час перебування у шлюбі за спільні кошти було придбано нерухоме майно - квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 40,32 кв.м, житлова площа 26,8 кв.м, право власності на яку набуто на підставі договору купівлі-продажу від 10.01.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Пянтковською О.Г.

Відповідно до довідки про аналітичне дослідження ринку від 18.10.222 року, складеною ТОВ «ЦЕПД «Цензор» наданою до позову, вартість спільного майна придбаного під час шлюбу, а саме квартири АДРЕСА_2 складає 745 000 грн.

Надані позивачем докази про придбання квартири за адресою: АДРЕСА_1 , під час перебування у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, суд вважає належними, допустимими та оцінюючи їх у сукупності, вважає достатніми для підтвердження аргументів, викладених у позові.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст. 65 СК України встановлено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Відповідно до ч.3 ст.65 СК України згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Відповідно до ст.57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України „Про приватизацію державного житлового фонду.

Сторони уклали шлюб 23 квітня 2015 року. Тобто під час перебування в шлюбі, 10 січня 2020 року, на ім`я відповідача було придбано спірну квартиру. Виходячи з позиції Великої палати ВС щодо абсолютної презумпції спільності права власності подружжя на майно набуте під час шлюбу, ця квартира є спільною власністю подружжя. Інше має бути доведено відповідачем.

Такої необхідності не було б лише у випадку, як би квартиру було придбано відповідачем до шлюбу, або під час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування, або в порядку приватизації - це безумовні підстави вважати придбане майно особистою власністю одного з подружжя у відповідності дост.57 СК України.

Виходячи з наведеного, спірна квартира під вимоги, зазначені вст.57 СК України не підпадає.

Тому судом встановлені достатні підстави вважати спірну квартиру об`єктом спільно сумісної власності подружжя.

Статтею 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.

Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що уразі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Зі змісту п. п. 23, 24постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

За викладених обставин, суд приходить до висновку, що об`єкт нерухомого майна, а саме: квартира АДРЕСА_1 , підлягає поділу між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні - по 1/2 частині.

Керуючись ст.ст.247,263-265,273 ЦПК України, суд ,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 в особі представника адвоката Фельського Сергія Леонідовича до ОСОБА_2 , про поділ майна подружжя - задовольнити.

В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності, на 1/2 частину квартири загальною площею 40,32 кв.м., житлова площа 26,8 кв.м., яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності, на 1/2 частину квартири загальною площею 40,32 кв.м., житлова площа 26,8 кв.м., яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Повні відомості про сторін згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 ;

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 .

Рішення суду може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А.В. Воробйов