ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1851/22 Справа № 201/8674/19 Суддя у 1-й інстанції - Антонюк О. А. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2022 року Дніпровський Апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,

за участю секретаря - Піменової М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , треті особи державний реєстратор Чумаківської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області Третяк Тетяна Василівна і ОСОБА_4 про витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання права власності на нерухоме майно, скасування записів про державну реєстрацію

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06 жовтня 2021 року, -

В С Т А Н О В И В:

31 липня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання права власності на нерухоме майно, скасування записів про державну реєстрацію. Просила, витребувати з чужого незаконного володіння у ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 , а у ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_2 , визнати за нею право власності на вказані квартири, скасувати записи в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 04 грудня 2018 року про скасування державної реєстрації права власності на вказані квартири, скасувати записи в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про скасування відкриття розділу на вищевказані квартири (том 1 а.с.2-5).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06 жовтня 2021 року ОСОБА_1 в задоволенні позову до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , треті особи державний реєстратор Чумаківської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області Третяк Т.В. і ОСОБА_4 про витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання права власності на нерухоме майно, скасування записів про державну реєстрацію відмовлено (том 2 а.с.243-249).

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, що призвело до прийняття помилкового рішення суду, просила скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі (том 3 а.с.1-5).

В порядку ст. 360 ЦПК України, від представника відповідачів надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на безпідставність доводів апеляційної скарги, просив рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення (том 3 а.с.51-53).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 21 липня 2017 року між третьою особою ОСОБА_4 та ТОВ «ДІАЛОГ-ПЛЮС» укладено договори купівлі-продажу майнових прав № 3-6-178 та № 5-5-295 (том 1 а.с. 5-8,11). В подальшому за угодами про відступлення права вимоги та зобов`язань за договорами купівлі-продажу майнових прав від 07 вересня 2017 року покупця було змінено з ОСОБА_4 на ОСОБА_1 , яка отримала всі права та обов`язки за вказаними договорами (том 1 а.с.12). Предметом вказаних договорів була купівля-продаж майнових прав на квартири з будівельними номерами АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 . Договорами передбачено, що приймання-передача майнових прав здійснювалась за актами приймання-передачі майнових прав після отримання сертифіката відповідності закінченого будівництвом об`єкта та проведення покупцем повного розрахунку. Приймання-передача квартир здійснюється сторонами договорів за актами приймання-передачі квартир у строк та порядку, встановленому для приймання-передачі майнових прав на квартири. Покупець набуває право власності на майнові права після оформлення актів приймання-передачі майнових прав та актів приймання-передачі квартир.

Позивачка свій обов`язок по оплаті майнових прав виконала, що підтверджується меморіальним ордером № Н0905TLK65 на суму 500000 грн., меморіальним ордером № Н0905F9HP1 на суму 122800 грн., про що позивачці була видана довідка № 08/09-4 від 08 вересня 2017 року щодо майнових прав на квартиру з будівельним номером АДРЕСА_3 . Також позивачкою було сплачено за майнові права на квартиру АДРЕСА_4 , що підтверджується меморіальним ордером № Н090492GAA на суму 713700 грн., меморіальним ордером № Н0905T7DP5 на суму 79500 грн., про що позивачці була видана довідка № 08/09-5 від 08 вересня 2017 року щодо майнових прав на квартиру з будівельним номером АДРЕСА_4 . Після завершення будівництва ТОВ «ДІАЛОГ-ПЛЮС» змінило нумерацію квартири з 178 на 174, з 295 на 291, а 16 листопада 2018 року право власності на квартири АДРЕСА_3 та АДРЕСА_2 було зареєстровано за позивачкою.

Пунктом 1.4. Договором № 3-6-178 від 21 липня 2017 року передбачено, що передача та приймання майнових прав здійснюється сторонами за актом приймання-передачі майнових прав після отримання сертифіката відповідності закінченого будівництвом об`єкта та проведення покупцем повного розрахунку. Приймання-передача квартир здійснюється сторонами договорів за актами приймання-передачі квартир у строк та порядку, встановленому для приймання-передачі майнових прав на квартир. Покупець набуває право власності на майнові права після оформлення актів приймання-передачі майнових прав та актів приймання-передачі квартир. Подібні положення містить договір купівлі-продажу майнових прав № 5-5-295 від 21 липня 2017 року щодо майнових прав на квартиру з будівельним АДРЕСА_4 .

Проте, в 14 січня 2019 року позивачу стало випадково відомо про те, що спірні квартири їй вже не належать і право власності на них зареєстровано за відповідачами, за ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 , за ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_2 . Згодом в процесі з`ясування всіх обставин було виявлено, що 04 грудня 2018 року державним реєстратором Чумаківської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області Третяк Т.В. була скасована державна реєстрація права власності на квартири АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 відповідно та скасовано відкриття розділів по цим квартирам. Позивач зазначає, що вона нікого не уповноважувала на скасування державної реєстрації квартир, та вважає, що вказані дії вчинені посадовими особами ТОВ «ДІАЛОГ-ПЛЮС» з метою заволодіння квартирами.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ДІАЛОГ-ПЛЮС» акти приймання-передачі майнових прав та квартир з ОСОБА_1 не підписувало, майнові права на квартири АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 не передавало, як і не передавало самі квартири. ОСОБА_5 , від імені якого поставлений підпис на наданих позивачем актах, вищевказані документи не підписував і станом на 14 листопада 2018 року директором ТОВ «Діалог-плюс» не був.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивач отримала лише право на набуття права власності, а не саме право власності на нерухоме майно, тобто права власності на спірне нерухоме майно у неї в установленому законом порядку не виникло, адже ТОВ «ДІАЛОГ-ПЛЮС» не передавало ОСОБА_1 майнові права на квартири та самі квартири. Оскільки позивач не є власником спірного майна, тому положення ст. 387, 388 ЦК України про витребування майна із чужого незаконного володіння до спірних правовідносин не можуть бути застосовані.

Колегія суддів повністю погоджується з висновком суду першої інстанції.

Згідно ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

За приписами ст. 16, 328 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути в тому числі і визнання права; право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Враховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності це певний юридичний механізм, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 ЦК України.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 резюмувала, що власник з дотриманням вимог ст. 387, 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

Суд першої інстанції, встановивши, що позивач отримав лише право на набуття права власності, а не саме право власності на нерухоме майно, тобто права власності на спірне нерухоме майно у нього в установленому законом порядку не виникло, адже ТОВ "ДІАЛОГ-ПЛЮС" не передавало позивачу майнові права на квартири та самі квартири, то суд дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні вимог про витребування майна і визнання права власності за позивачем на об`єкт інвестування.

Оскільки позивач не є власником спірного майна, тому положення ст. 387, 388 ЦК України про витребування майна із чужого незаконного володіння до спірних правовідносин не можуть бути застосовані.

Таким чином, обраний позивачем спосіб захисту не відповідає змісту порушеного права, характеру порушення та правовим наслідкам такого порушення, тобто такий спосіб захисту не є ефективним в розумінні ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 5 ЦПК України, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Позивач помилково ототожнює суб`єктивне зобов`язальне право у вигляді права вимоги на отримання в майбутньому у власність новозбудованого об`єкта нерухомості із правом власності на об`єкт нерухомості.

При цьому, судом першої інстанції правильно наголошено, що позивач не заявляє вимог про визнання правочинів, на підставі яких відповідачі стали власниками спірних об`єктів нерухомості, недійсними. Тобто, на його думку, очевидно право власності на вказані квартири повинно бути і у позивача, і у відповідачів (про його скасування чи припинення у відповідачів позивач вимог не заявляє).

Доводи, викладені в апеляційних скаргах фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06 жовтня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: