Провадження № 2/758/4534/22
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2022 року місто Київ

Подільський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Ларіонової Н.М.,

при секретарі судового засідання Волошиній А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі районного суду в м.Києві матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНФОРС», треті особи: приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Грисюк Олена Василівна, приватний виконавець виконавчого округу м.Київ Клименко Роман Васильович про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О В И В :

В липні 2021 р. позивач ОСОБА_1 звернулась до Дніпровського районного суду м.Києва з позовом, в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 8704, вчинений 14.05.2021 р. приватним нотаріусом Києво-Святошинського РНО Грисюк О.В., про стягнення з позивача на користь відповідача ТОВ «ФІНФОРС» заборгованості за кредитним договором в розмірі 22 950,0 грн.

На підставі ухвали Дніпровського районного суду м.Києва від 28.07.2021 року матеріали вищевказаної позовної заяви передані для розгляду за підсудністю до Подільського районного суду м. Києва.

21.01.2022 р. матеріали вищевказаного позову надійшли до Подільського районного суду м.Києва.

Ухвалою від 26.01.2022 р. відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом з призначенням розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Ухвалою від 26.01.2022 р. задоволена заява позивача про забезпечення позову та зупинено стягнення у виконавчому провадженні № 65865347, відкритому приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Клименко Романом Васильовичем (02002, м. Київ, вул. Поправки Юрія, буд.6, оф.31) на підставі виконавчого документу, а саме: виконавчого напису №8704, виданого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною 14.05.2021 року, - до набрання законної сили остаточним судовим рішенням у даній справі.

В судове засідання позивач повторно не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена відповідно до вимог закону, про причини неявки суд не повідомила, заяву про розгляд справи за відсутності позивача не надано.

Представник відповідача в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не подавав, інших заяв по суті справи та з процесуальних питань не подано.

Треті особи, будучи у встановленому законом порядку повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, заяв по суті справи та з процесуальних питань не подавали.

Суд, вивчивши матеріали справи, дійшов таких висновків.

Приписами частини 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився у судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Отже, правом на залишення заяви без розгляду суд наділений лише за сукупності певних установлених законом умов: належного повідомлення позивача про час та місце судового засідання; повторної неявки позивача в судове засідання, яка в такому разі визнається як друга поспіль неявка; ненадходження від позивача клопотання про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення перешкоджає розгляду справи.

Водночас положення пункту 3 частини 1 статті 257 ЦПК України повинні враховуватись у системному та логічному зв`язку із положенням статі 223 цього Кодексу.

Так, відповідно до частини 2 статті 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого строку з таких підстав: неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники.

У разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору (частина 5 статті 223 ЦПК України).

При цьому законодавець передбачив баланс захисту прав як позивача, який повторно не з`явився в судове засідання (незалежно від причин неявки), так і відповідача, який у зв`язку з такою неявкою вимушений витрачати свої час та кошти. Так, для відповідача - це є залишення заяви без розгляду з правом на компенсацію витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача (частина 5 статті 142 ЦПК України), а для позивача - це право на повторне звернення до суду з таким самим позовом (частина 2 статті 257 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України сторона може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Згідно з вимогами ЦПК України суд не повинен з`ясовувати причини повторної неявки належним чином повідомленого позивача в судове засідання і у випадку повторної неявки позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду в разі неможливості розгляду справи за відсутності позивача.

Відповідно до ст.2 ч.1, 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові №310/12817/13 від 22 травня 2019 року, процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, у відповідності до змісту якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами. Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Таким чином, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд повинен залишати позовну заяву без розгляду. Зазначена норма дисциплінує позивача, як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він може подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи.

Правове значення в даному випадку має лише належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача (постанова Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 359/7882/19).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи (за її номером телефону, зазначеним в позові), що підтверджується довідками про доставку смс-повідомлення) в судові засідання, призначені на 03.10.2022 р. та 30.11.2022 р., не з`явився, про причини неявки суд не повідомляв, явку свого представника не забезпечував, заяв про відкладення розгляду справи або про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції не подавав. Заяви про розгляд справи за відсутності сторони позивача не подано, при цьому в самій позовній заяві також не міститься клопотання позивача (представника позивача) про розгляд справи без його участі.

Отримання судового смс-повідомлення позивачем за його номером телефону, зазначеним ним самим в позові, в умовах воєнного стану та відсутності бюджетного фінансування суду на відправлення поштової кореспонденції суд вважає належним повідомленням та виправданим в даних умовах.

Отже, позивач, будучи у встановленому законом порядку належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання 30.11.2022 р. не з`явився, що є повторністю (тобто двічі поспіль), про причини неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи за відсутності позивача не подав.

При цьому вся інформація щодо справи є відкритою для учасника справи та міститься на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, про що всі учасники справи повідомлені ухвалою про відкриття провадження у справі.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ст.43 ч.2 п.2 ЦПК України позивач, як учасник справи, зобов`язаний сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи.

Відповідно до ст.44 ч.1 ЦПК України позивач, як учасник судового процесу, повинен добросовісно користуватись процесуальними правами та не зловживати ними.

Відповідно до ст.131 ч.3 ЦПК України позивач, як учасник справи, зобов`язаний повідомляти суд про причини своєї неявки.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 р. у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Позивач має сприяти розгляду справи, оскільки він є найбільш зацікавленим в її розгляді.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 р. та «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001 р. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Як вбачається з матеріалів, справа вже певний час перебуває в провадженні суду, але позивач, після передачі справи за підсудністю до Подільського районного суду м.Києва, жодного разу не з`явився в судові засідання, рухом справи не цікавився та заяву про розгляд справи за своєї відсутності не подав.

Неявка позивача в жодне судове засідання дає суду підстави дійти висновку про втрату для позивача процесуальної актуальності його позову.

Відповідно до ст.12 ч.4 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

З огляду на те, що позивач повторно не з`явився в судове засідання, не подав заяву про розгляд справи за його відсутності та його нез`явлення перешкоджаю розгляду справи, суд дійшов висновку, що вищевказана позовна заява підлягає залишенню без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

Залишення позову без розгляду не позбавляє позивача права повторного звернення до суду для захисту своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів в установленому законом порядку.

Крім того, відповідно до ст.158 ч.9 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

А відтак, враховуючи, що позов ОСОБА_1 підлягає залишенню без розгляду, то заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою від 26.01.2022 р., підлягають скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 12 ч.4, 158, 257 ч.1 п.3, 258-260, 261, 353, 354 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНФОРС», треті особи: приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Грисюк Олена Василівна, приватний виконавець виконавчого округу м.Київ Клименко Роман Васильович про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, - залишити без розгляду.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Подільського районного суду м.Києва від 26 січня 2022 р. у цивільній справі № 755/12394/21, скасувавши зупинення стягнення у виконавчому провадженні № 65865347, відкритому приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Клименком Романом Васильовичем (02002, м. Київ, вул. Поправки Юрія, буд.6, оф.31) на підставі виконавчого документу - виконавчого напису № 8704, виданого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною 14.05.2021 р., щодо примусового стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФІНФОРС» заборгованості за кредитним договором в розмірі 22 950,0 грн.

Ухвалу може бути оскаржено до Київського апеляційного суду з подачею апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня складання ухвали.

Учасник справи, якому копія ухвали не була вручена в день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення йому копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала складена 30.11.2022 р.

СуддяН. М. Ларіонова