КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Кулікової С.В., Рубан С.М.

При секретарі - Осадченко І.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 18 липня 2022 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Південкомбанк» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа: Національний банк України про захист прав споживачів, стягнення суми грошового вкладу,-

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 18 липня 2022 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення доказів за даним позовом - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою витребувати у Національного Банку України: копію договору банківського рахунку вкладу №25937Д-13Ф від 07 лютого 2014 року, копію квитанції про прийняття коштів на депозитний рахунок (№№ НОМЕР_1 ) та підтвердження виплати ОСОБА_1 . Фондом гарантування вкладів фізичних осіб гарантованої суми у розмірі 200 000 грн.

Правом подачі відзиву на апеляційну скаргу учасники справи не скористались.

В судове засідання суду апеляційної інстанції учасники справи не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином.

Від позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність.

Від третьої особи Національного банку України надійшло клопотання про розгляд справи у відсутність представника Банку.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленої ухвали суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ПАТ «Південкомбанк» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа: Національний банк України про захист прав споживачів, стягнення суми грошового вкладу.

Одночасно з позовною заявою позивачем було подано заяву, в якій позивач просив винести ухвалу суду, якою витребувати у Національного Банку України копію договору банківського рахунку вкладу №25937Д-13Ф від 07 лютого 2014 року, копію квитанції про прийняття коштів на депозитний рахунок (№№ НОМЕР_1 ) та підтвердження виплати ОСОБА_1 . Фондом гарантування вкладів фізичних осіб гарантованої суми у розмірі 200 000 грн.

За правилом ч.ч.1,2 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідно до ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

У клопотанні повинно бути зазначено: який доказ витребовується; обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

Звертаючись до суду з вказаним клопотанням, позивачем не було надано суду належних доказів про те, що він самостійно звертався до Національного банку Українипро видачу йому зазначених документів, та в чому полягали причини неможливості самостійно отримати докази,про витребування яких просив позивач.

Відповідно до вимог ст. 116 ЦПК України суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.

Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом.

Відповідно до позиції Верховного Суду, що висловленої в постанові Верховного Суду від 02.05.2019 у справі №3д/9901/2/19, процесуальний механізм забезпечення доказів, зокрема шляхом їх витребування, призначений для того, щоб отримати/зберегти ті докази, щодо яких існують достатні підстави вважати, що з часом їх може бути безповоротно втрачено.

Тобто це не тільки спосіб здобути докази, які стосуються предмету доказування і мають значення/потрібні для вирішення справи, але насамперед спосіб одночасно запобігти їх ймовірній втраті у майбутньому. Щодо останнього, то ризик такої втрати повинен ґрунтуватися на об`єктивних фактах і тільки в сукупності усіх наведених умов суд може вжити заходів для забезпечення доказів.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заявником не доведено наявність підстав припускати, що докази можуть бути втрачені, або збирання чи подання цих доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.

Постановлена судом ухвала відповідає вимогам норм процесуального права й не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Згідно частин першої-третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина перша та друга статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до ч.2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч.3 ст.13 ЦПК України).

Частиною 4 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Доводи апеляційної скарги про те, що апелянт самостійно намагався отримати копію договору банківського вкладу №25937Д-13Ф від 07 лютого 2014 року, проте як відповідач так і третя особа не надали вказаний договір позивачу, не можуть бути підставою для скасування ухвали суду, оскільки не доведені належними та допустимими доказами.

Посилання апелянта на лист, надісланий Фондом гарантування вкладів фізичних осіб на запит адвоката Реброва Д.М., не може бути прийнятий до уваги, оскільки з вказаного листа слідує, що всі документи ПАТ КБ «Південкомбанк» передані на зберігання до Національного Банку України.

Доказів звернення ОСОБА_1 до Національного Банку України з приводу отримання копій вказаних документів відповідно відмови у його видачі апелянтом надано не було.

Окрім того, ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2022 року дану позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто позивачеві.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність постановленої ухвали суду.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 18 липня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з моменту виготовлення повної постанови.

Головуючий

Судді: