ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 638/4895/19 Номер провадження 22-ц/814/1758/22Головуючий у 1-й інстанції Хайкін В.М. Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Абрамова П.С.,

Суддів: Одринської Т.В., Панченка О.О.,

за участю секретаря судового засідання - Філоненко О.В.,

представника відповідача - Безродного О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві апеляційну скаргу представника позивача, ОСОБА_1 , адвоката Благи С.В., на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 березня 2021 року,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання спадкоємцем четвертої черги

УСТАНОВИВ:

короткого змісту позовних вимог і рішення суду першої інстанції;

У квітні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до Харківської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання спадкоємцем четвертої черги, згідно якого просить суд: встановити факт проживання однією сім`єю понад п`ять років ОСОБА_1 з ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 з грудня 2012 року до часу відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкоємицею четвертої черги відносно ОСОБА_2 за законом.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що у грудні 2012 року вона переїхала на постійне проживання до ОСОБА_2 , у зв`язку з погіршенням її стану здоров`я та з грудня 2012 року по серпень 2018 рік вони проживали разом за адресою АДРЕСА_1 . Вони вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом, мали спільні права та обов`язки, сумісні кошти повністю витрачали на комунальні послуги, одяг, їжу, господарські товари. Впродовж усього часу сумісного проживання у них склалися теплі родинні стосунки як у матері-доньки. На початку літа 2018 року здоров`я ОСОБА_2 погіршилося, тому весь вільний час вона витрачала на її підтримку. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 померла, всі витрати на поховання вона взяла на себе, за власні кошти та кошти, що залишилися з часу сумісного проживання, як і витрати на поховання сина померлої, який помер під час їхнього спільного проживання.

Також, позивач вказувала, що сплачувала майже всі комунальні послуги протягом періоду їх сумісного проживання. Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина та вона звернулась до Десятої Харківської міської державної нотаріальної контори із заявою про її прийняття, однак нотаріус роз`яснив, що видати свідоцтво на право на спадщину неможливо у зв`язку з відсутністю родинного зв`язку між нею та померлою.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 березня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Харківської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання спадкоємцем четвертої черги відмовлено у повному обсязі.

короткого змісту вимог апеляційної скарги; узагальнених доводів особи, яка подала апеляційну скаргу;

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 прохала рішення місцевого суду скасувати та ухвалити у справ нове рішення про задоволення її позовних вимог.

Вказувала, що місцевий суд при здійсненні оцінки доказів не застосував стандарт доказування «баланс ймовірностей», та не взяв до уваги покази свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у справі та інші надані нею докази. Місцевий суд безпідставно взяв до уваги факт перебування її у шлюбі та її реєстрації в іншій квартирі. Зазначені обставини не були перешкодою, на її думку, для встановлення факту проживання однією сім`єю із спадкодавцем.

узагальнених доводів та заперечень інших учасників справи;

У відзиві на апеляційну скаргу Харківська міська рада прохала рішення місцевого суду залишити без змін.

Щодо можливості розгляду справи апеляційним судом.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони були належним чином повідомлені апеляційним судом про дату, час і місце розгляду справи.

Представнику ОСОБА_1 , адвокату Блага С.В., судова повістка була направлена на офіційну електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка, згідно довідки про доставку електронного листа, доставлена 05.07.2022, що вважається належним повідомленням, як представника так і позивача про день та час апеляційного розгляду справи.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання

Якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Скаржник реалізувала своє право на викладення відповідних аргументів в апеляційній скарзі та, зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції (стаття 367 ЦПК України), неявка сторін в судове засідання не є перешкодою для розгляду справи судом апеляційної інстанції.

встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин; доводів, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції; мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу;

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка проживала за адресою АДРЕСА_1 .

Позивач у справі, ОСОБА_1 , є її сусідкою та зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 , та перебуває у зареєстрованому шлюбі із гр. ОСОБА_5 .

Також, встановлено, що дозвіл Харківської місцевої прокуратури №1 видачі тіла на захоронення ОСОБА_2 видано позивачці, ОСОБА_1 (а.с. 59).

Листом Десятої Харківської міської державної нотаріальної контори від 19.12.2018 року за вих. №3453/831/2018, позивачу роз`яснено, що видати свідоцтво про право на спадщину за законом після померлої ОСОБА_2 неможливо у зв`язку із відсутністю родинного зв`язку з померлою (а.с. 11).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, місцевий суд дійшов висновку, що позивачем не доведено, що протягом п`яти років до дня відкриття спадщини чи в будь-який інший період вони з померлою вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом, що у них був спільний бюджет, що вони разом здійснювали покупки, разом несли витрати на утримання житла, оплату комунальних послуг, тощо.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (ч. 2). Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечить моральним засадам суспільства (ч. 4).

За правилами статті 1258 Цивільного кодексу України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (частина 1). Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу (частина 2).

Згідно із статтею 1264 Цивільного кодексу України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України у пункті 21 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). (ст. ст. 12, 81, 89 ЦПК України)

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17.

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який у рішенні від 23 серпня 2016 року у справі «Дж. К.» та інші проти Швеції» зазначив, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено місцевим судом, позивачка у справі є сусідкою померлої ОСОБА_2 та перебуває у зареєстрованому шлюбі.

Зазначені факти сторонами не оспорюються.

Апеляційний суд погоджується з висновками місцевого суду про те, що позивачкою не доведено факт того, що між нею та померлою склалися усталені стосунки, притаманні сім`ї, що вони вели спільне господарство та були пов`язані спільним побутом, що вони мали спільний бюджет, а також взаємні права та обов`язки.

Місцевий суд надав оцінку письмовим поясненням ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 (а.с. 12-15) та оцінку показам допитаних в ході судового розгляду свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (а.с. 99-107), а також наданим квитанціям про оплату житлово-комунальних послуг та чекам на придбання ліків.

З показів свідків слідує, що дійсно позивачка у справі здійснювала за померлою догляд та допомагала їй в домогосподарстві, придбавала ліки, допомагала доглядати її сина.

Однак ці покази не є достатніми для встановлення факту проживання однією сім`єю та наявності між сторонами відносин, притаманних сім`ї. Факт поховання позивачкою померлої також не є достатнім доказом для встановлення даного факту.

Місцевий суд з дотриманням вимог чинного цивільно-процесуального законодавства України здійснив оцінку зібраних у справі доказів в їх сукупності та апеляційний суд не вбачає підстав для їх переоцінки.

Доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростували.

висновків за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції;

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що рішення місцевого суду ухвалене з дотриманням вимог матеріального та процесуального права підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Оскільки в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, підстави для відшкодування судових витрат, понесених скаржником під час апеляційного розгляду справи, відсутні.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача, ОСОБА_1 , адвоката Благи С.В. - залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 березня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.

У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 липня 2022 року.

Головуючий суддя П.С. Абрамов

Судді Т.В. Одринська

О.О. Панченко