Дата документу 06.07.2022 Справа № 333/4159/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №333/4159/19 Головуючий у 1-й інстанції: Кулик В.Б.
Провадження №22-ц/807/37/22 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого,судді-доповідача суддів: за участю секретаря Подліянової Г.С., Кочеткової І.В., Кримської О.М., Остащенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

В липні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики.

Свої позовні вимоги ОСОБА_2 обґрунтовує тим, що 14 березня 2017 року між нею та ОСОБА_1 було укладено договір позики, на підтвердження якого ОСОБА_1 надав їй розписку про те, що 14 березня 2017 року він взяв у неї в борг грошові кошти у сумі 3000 доларів США, зі строком повернення один місяць.

До теперішнього часу з вини ОСОБА_1 сума отриманої останнім позики ОСОБА_2 не повернута.

У звязку з чим, просила суд стягнути з ОСОБА_1 на її користь заборгованість за договором позики від 14 березня 2017 року у розмірі 77 580 грн (згідно офіційного курсу станом на 18 липня 2019 року один долар США = 25,86 грн, 3000 доларів США х 25,86 грн = 77580 грн) та судові витрати у сумі 768 грн 40 коп.

Заочним рішеннямКомунарського районного суду м. Запоріжжя від 21 жовтня 2019 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму заборгованості за договором позики від 14 березня 2017 року у розмірі 77 580 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 768 грн 40 коп.

Не погоджуючись з вказаним заочним рішенням, ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення (а.с. 46-51).

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 01 квітня 2021 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21 жовтня 2019 року у цій справі залишено без задоволення(а.с. 65-66).

Не погоджуючись з вказаним заочним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21 жовтня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване заочне рішення за відсутності відповідача не повідомленого належним чином про дату,час і місце розгляду справи, оскільки судова повістка про виклик до суду направлялася не на адресу його фактичного проживання. Крім того, суд не звернув увагу на посилання відповідача на те, що ним сплачено кошти за розпискою, на підтвердження чого надав виписку по рахунку. Суд також не взяв до уваги той факт, що запис на розписці «14.03.17» зроблений не ним та не призначив почеркознавчу експертизу для встановлення цього факту.

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст. 360 ЦПК України до суду не надходило. Відсутість відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, відповідно до вимоги цивільно-процесуального законодавства (а.с. 223, 227 ) до апеляційного суду не з`явилися.

Від ОСОБА_1 надійшло колопотання про відкладення розгляду справи, яке призначено на 06 липня 2022 року на 11.00 годину, оскільки за станом здоров`я не може бути присмутнім в судовому засіданні ( а.с. 228).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" ("Alimentaria Sanders S.A. v. Spain", рішення від 7 липня 1989 року, заява №11681/85, п. 35) зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Апеляційний суд виходить з того, що якщо сторони та/або їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін чи їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Оскільки, учасники справи були належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_3 , про обізнаність судового засідання ОСОБА_1 також зазначено в клопотанні про відкледення розгляду справи, поважність причини неявки учасників справи не встановлена, заявник реалізував своє право на викладення відповідних аргументів у апеляційній скарзі, та, зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції (стаття 367 ЦПК України), апеляційний суд вважає за потрібне розглянути справу в даному судовому засіданні.

При цьому, колегія суддів зауважує, що справа в провадженні апеляційного суду знаходиться досить тривалий час. Апеляційне провадження було відкрито 17 травня 2021 року. Справа до розгляду призначалась неодноразово. В судовому засіданні 27 жовтня 2021 року ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 надавала пояснення у справі по суті спору (а.с. 117). З матеріалів справи вбачається, що інтереси ОСОБА_1 представляє його представник адвокат Шолудько В.І., який також до суду не з`явився. ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 не були позбавлені можливості вжити заходів для забезпечення участі у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою будь-яких технічних засобів, зокрема власних.

В силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скксування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: прушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам в повній мірі не відповідає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач свого зобов`язання за договором позики не виконав, у строк до 14 березня 2017 року не повернув суму позики ОСОБА_2 , у зв`язку з чим дійшов до висновку про задоволення позову в повному обсязі.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується виходячи з наступного.

Статею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або осорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено, що 14 березня 2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладена розписка, відповідно до якої ОСОБА_1 взяв у ОСОБА_2 гошові кошти у розмірі 3000 доларів США строком на один місяць (а.с.7).

Відповідно до наданого ОСОБА_2 розрахунку, за курсом Національного Банку України (25,86 грн за 1 долар США) розмір заборгованості за договором позики від 14 березня 2019 року станом на 18 липня 2019 року складає 77580 грн (3000 доларів США х 25,86 грн = 77580 грн), яка на теперішній час ОСОБА_1 не сплачена.

Як вбачається із довідки Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 23 липня 2019 року за вих. № 01-71/11868, що надійшла до суду першої інстанції 25 липня 2019 року (№ 21459/19-Вх), ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 30 жовтня 2007 року по теперішній час (а.с.12).

У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 належним чином не був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, в заяві про перегляд заочного рішення останній заявляв клопотання про призначення по справі судової почеркознавчої експертизи (а.с.46-48), яке суд першої інстанції проігнорував та не вирішив, тому ухвалою Запорізького апеляційного суду від 27 жовтня 2021 року за клопотанням ОСОБА_1 по справі було призначено судову почеркознавчу експертизу. На вирішення експертизи поставлені наступні питання: Чи виконано рукописний текст «14 03 17» у розписці ОСОБА_1 ? Чи рукописний текст «14 03 17» у розписці виконаний однією чи різними шариковими ручками і сам текст розписки? Проведення судової почеркознавчої експертизи доручено експертам Запорізького Науково-дослідного експертно-криміналістичному центру МВС України (а.с.119-126).

Як вбачається з висновку експерта Запорізького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру № КСЕ-19/108-21/13999 від 11 січня 2022 року, по першому питанню: «Чи виконано рукописний текст «14 03 17» у розписці ОСОБА_1 ?» відповісти не виявилось можливим через неоднозначну оцінку виявлених результатів під час проведення порівняльного дослідження обумовлену малим обсягом графічної інформації, який міститься у досліджуваному короткому рукописному цифровому записі (лише шість цифр) (а.с.177-185).

По другому питанню: «Чи рукописний текст «14 03 17» у розписці виконаний однією чи різними шариковими ручками і сам текст розписки?» експертиза проведена не була, оскільки не було надано дозволу на пошкодження або часткове знищення об`єкту дослідження розписки (повне знищення напису «14 03 17»), про що свідчить повідомлення Запорізького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру про неможливість проведення судової експертизи № КСЕ-19/108-21/13999-ФХМД від 08 квітня 2022 року ( а.с. 214-215).

Згідно зі статтею 1046 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Саме такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу за позикою кредитор повинен підтвердити своє право вимагати від боржника виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умови.

Такі правові висновки про застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17 та постановах Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 569/1646/14-ц (провадження № 61-5020св18) та від 14 квітня 2020 року у справі № 628/3909/15 (провадження № 61-42915св18).

Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або речей, у разі відсутності цієї істотної умови договір вважається неукладеним. Сам по собі факт підписання сторонами тексту договору, без передачі грошей або речей, не породжує у майбутнього позичальника обов`язку повернути обумовлену угодою суму грошей або кількість визначених родовими ознаками речей.

Таким чином, факт отримання позичальником грошових коштів, момент їх отримання (як певний проміжок часу) є обов`язковою та істотною умовою договору позики, яку повинен встановити суд у справах цієї категорії.

При встановленні факту неотримання позичальником грошей або речей від позикодавця договір позики вважається неукладеним.

Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 629/5364/13-ц (провадження № 61-22477св18), від 26 лютого 2020 року у справі № 205/5292/15-ц (провадження № 61-3741св19).

Згідно статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може грунтуватись на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до положень статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Предметом цього позову є стягнення грошових коштів у сумі 77 580 гривень ( згідно офіційного курсу НБУ станом на 18 липня 2019 року один долар США становить 25, 86 грн, 3000 доларів США х 25, 86 = 77580 грн) , отриманих у борг 14 березня 2017 року, що підтверджується розпискою від 14 березня 2017 року, згідно з якою ОСОБА_1 взяв у ОСОБА_2 три тисячі доларів США строком на один місяць.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачка довела факт отримання відповідачем грошових коштів у позику, на підтвердження чого до суду подано письмовий доказ - розписку від 14 березня 2017 року.

Відповідач не спростував , що спірні кошти 14 березня 2017 року він не отримував, як і не довів факт повернення цих коштів позивачці.

Отже, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач повинен повернути суму позики у розмірі 77580 грн.

В заяві про перегляд заочного рішення ( а.с. 47) та при розгляді справи судом апеляційної інстанції від 27 жовтня 2021 року ОСОБА_1 не заперечував факт власноруч написання ним розписки про отримання коштів від ОСОБА_2 , проте заперечував проти написання у розписці тексту «14 03 17», що в свою чергу впливає на застосування позовної давності до спірних правовідносин, у зв`язку з чим ухвалою Запорізького апеляційного суду від 27 жовтня 2021 року за клопотанням ОСОБА_1 по справі було призначено судову почеркознавчу експертизу.

Як вбачається з висновку експерта Запорізького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру № КСЕ-19/108-21/13999 від 11 січня 2022 року, по першому питанню: «Чи виконано рукописний текст «14 03 17» у розписці ОСОБА_1 ?» відповісти не виявилось можливим через неоднозначну оцінку виявлених результатів під час проведення порівняльного дослідження обумовлену малим обсягом графічної інформації, який міститься у досліджуваному короткому рукописному цифровому записі (лише шість цифр) (а.с.177-185).

По другому питанню: «Чи рукописний текст «14 03 17» у розписці виконаний однією чи різними шариковими ручками і сам текст розписки?» експертиза проведена не була, оскільки не було надано дозволу на пошкодження або часткове знищення об`єкту дослідження розписки (повне знищення напису «14 03 17», про що свідчить повідомлення Запорізького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру про неможливість проведення судової експертизи № КСЕ-19/108-21/13999-ФХМД від 08 квітня 2022 року (а.с. 214-215).

Отже, з висновку експерта Запорізького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру № КСЕ-19/108-21/13999 від 11 січня 2022 року, по першому питанню: «Чи виконано рукописний текст «14 03 17» у розписці ОСОБА_1 ?» відповісти не виявилось можливим через неоднозначну оцінку виявлених результатів під час проведення порівняльного дослідження обумовлену малим обсягом графічної інформації, який міститься у досліджуваному короткому рукописному цифровому записі (лише шість цифр).

Таким чином, належних та беззаперечних доказів, які б свідчили про те, що рукописний текст на розписці «14 03 17» виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою, матеріали справи не містять.

Враховуючи, що розписка про отримання коштів була написана власноруч відповідачем ОСОБА_1 , належних докізів того, що рукописний текст « НОМЕР_1 » у розписці виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою матеріали справи не містять, як і не місять доказів повернення грошових коштів позивачці, тому колегія суддів вважає обгрунтованими висновки суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача на користь позивача суми позики за борговою розпискою від 14 березня 2017 року.

Посилання відповідача на те, що розписка про отримання коштів була написана ним, але при інших обставинах ніж ті, що зазначив позивач і не 14 березня 2017 року, а в 2014 році не заслуговують на увагу, оскільки зазначені обставини не підтвердженні належними та допустими доказами, що є його процесуальним обов`язком відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України.

Посилання відповідача на повернення суми позики, про що свідчить переказ з його картки на картку ОСОБА_2 не заслуговують на увагу, оскільки з виписки по рахунку ОСОБА_1 в АТ КБ « ПриватБанк» вбачається, що на картку одержувач - ОСОБА_2 13 квітня 2017 року через додаток Приват 24 були перераховані кошти у розмірі 5400 грн, проте із виписки не вбачається, що зазначені кошти були перераховані саме на погашення позики від 14 березня 2017 року (а.с. 51), крім того, зазначена сума є значно меншою, ніж та, яка була взята в борг відповідачем.

При цьому, колегія суддів зауважує, що доводи апеляційної скарги про неналежне повідомлення відповідача про дату, час і місце розгляду справи заслуговують на увагу.

Аналіз матеріалів справи свідчить, що у судовому засіданні, призначеному на 21 жовтня 2019 року, відповідач ОСОБА_1 був відсутнім, про час і місце судового засідання належним чином повідомлений не був.

Надіслана судом судова повістка про розгляд справи, адресована відповідачу ОСОБА_1 , повернулася до суду з відміткою поштової установи про неможливість вручення поштового відправлення з зазначених підстав, а саме: « за закінченням терміну зберігання» ( а.с. 20-21).

Аналіз приписів ЦПК України дозволяє дійти висновку, що повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення « за закінченням терміну зберігання» не є належним доказом інформування відповідача про час і місце розгляду справи.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду вд 12 грудня 2018 року по справаі № 752/11896/17-ц.

Таким чином судом першої інстанції не були вжиті всі заходи щодо повідомлення відповідача ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду справи відповідно до статтей 128,130 ЦПК України, відомостей про отримання відповідачем судових повісток про призначення судового засідання на вказану вище дату матеріали справи не містять.

Відповідно до положень п. 3, частини третьої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скаксування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: справу ( питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду ( у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обгрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що в цій частині аргументи апеляційної скарги є виправданими, тому апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішеня суду першої інстанції підлягає скасуванню з підстав, передбачених п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову.

Інші аргументи апеляційної скарги були предметом перевірки судом першої інстанції, яким надана належна оцінка та не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову ОСОБА_2 ..

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "РуїсТоріха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Відповідно до п.п.б), в) п. 4 ст. 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції в резолютивній частині постанови повинен зазнчити новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПк України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача.

Враховуючи, що апеляційна скарга хоча і задоволена частково, судове рішення скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позов задоволено, тому судові витрати позивача у вигляді сплати судового збору в суді першої інстанції покладаються на відповідача, судові витрати понесенні відповідачем в суді апеляційної інстанції покладаються на відповідача, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381-384, 390 ЦПК України , апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21 жовтня 2019 року у цій справі скасувати. Прийняти нове судове рішення наступного змісту.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму заборгованості за договором позики від 14 березня 2017 року у розмірі 77 580 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у вигляді сплати судового збору за подання позовної заяви у розмірі 768 грн 40 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повна постанова складена 11 липня 2022 року.

Головуючий, суддя СуддяСуддя
Подліянова Г.С.Кочеткова І.В. Кримська О.М.