Справа № 296/5997/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" січня 2022 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м.Житомира в складі:

головуючого судді Маслак В.П.,

за участю секретаря судового засідання Рабчинської Я.В.,

за участі:

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом знесення прибудови,-

ВСТАНОВИВ:

У червні 2018р. ОСОБА_3 та ОСОБА_6 звернулись до суду з позовом, в якому просили усунути перешкоди у користуванні належною ним квартирою АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання відповідача ОСОБА_4 знести за власний рахунок прибудови №5-3 «Кухня» (2,5 кв.м.), №5-4 «Санвузол» (4 кв.м.) та навіс над ганком (приміщення веранди площею 10,8 кв.м.) до квартири АДРЕСА_2 .

В обгрутування позову зазначено, що позивачі є власниками квартири АДРЕСА_1 . В листопаді 2006р. ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу стала власником квартири АДРЕСА_2 . В січні 2009р. ОСОБА_4 було самовільно добудовано 6,5 кв.м. до власної квартири та до квартири позивачів столову та санвузол. Вказані прибудови, а також навіс з ганком здійснені до стін позивачів без їх згоди. Також, у справі №296/2381/16-ц на підставі висновків експертизи було встановлено, що прибудови (приміщення кухні, санвузол, навіс з ганком) не передбачено робочим проектом «Реконструкція власної квартири АДРЕСА_3 з розширенням за рахунок приєднання мансардного поверху в межах існуючої кварти» та не відповідають п.3.25 ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень». Позивачі вважають, що ці прибудови перешкоджають та унеможливлюють належний огляд та технічне обслуговування зовнішніх конструктивних елементів суміжних стін їх квартири, що свідчить про порушення їх прав, визначених приписами ст.41 Конституції України.

Ухвалою суду від 12.08.2020р. до участі у справі залучено в якості співвідповідача ОСОБА_5 , як власника квартири АДРЕСА_2 , згідно договору купівлі-продажу від 15.09.2017р.

У відзиві представник відповідачів ОСОБА_7 просив у задоволенні позову відмовити. Вказав, що у 2014р. посадовими особами інспекції ДАБК у Житомирській області здійснено перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_4 . За результатом перевірки було складено акт від 27.06.2014р., відповідно до висновків якого не виявлено жодних порушень вимог містобудівного законодавства з боку ОСОБА_4 . Аналогічний висновок зроблено прокуратурою Житомирської області в листі №150/358-14 від 19.09.2014р. на звернення ОСОБА_3 . Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 03.04.2017р. по справі №296/3827/15-ц, залишеним без змін ухвалою суду апеляційної інстанції та постановою суду касаційної інстанції, було встановлено порядок користування земельною ділянкою згідно з другим варіантом земельно-технічної експертизи, відповідно до висновків якого у користування ОСОБА_4 передано земельну ділянку площею 0,0198 га, в тому числі під нерухомим майном ОСОБА_4 , право власності на яке перейшло до ОСОБА_5 . Висновок експерта, на який посилаються позивачі не містить жодних посилань щодо неможливості чи утруднення користування квартирою позивачами. На думку сторони відповідача, позивачі без будь-якого обґрунтування, за відсутності жодних порушень намагаються позбавити відповідача права власності на частину нерухомого майна.

Ухвалою суду від 18.01.2022р. позовну заяву ОСОБА_6 залишено без розгляду.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, шляхом зобов`язання відповідача ОСОБА_4 знести прибудову, оскільки таку було здійснено без згоди позивачів.

Представник відповідача ОСОБА_4 проти позову заперечив та просив відмовити у його задоволенні.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши докази, зібрані в матеріалах справи, суд враховує наступне.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №127228732 позивачі ОСОБА_6 та ОСОБА_3 є власниками квартири АДРЕСА_1 (а.с.6-8).

На підставі договору купівлі-продажу від 23.11.2006р., укладеного між ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та відповідачем ОСОБА_4 , остання набула права власності на квартиру АДРЕСА_2 (а.с.9).

Відповідно до договору купівлі-продажу від 15.09.2017р. ОСОБА_5 є власником квартири АДРЕСА_2 , що також підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №218896946 від 04.08.2020р. (а.с.183).

Будинок АДРЕСА_4 є багатоквартирним, складається з 9 квартир, тобто є об`єктом права спільної власності.

Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 03.04.2017р. (а.с.151-154), залишеним без змін судами апеляційної та касаційної інстанцій (а.с.155-160) встановлено порядок користування земельною ділянкою площею 0,1454 га, що знаходиться по АДРЕСА_4 , згідно з другим варіантом висновку судової земельно-технічної експертизи від 11 листопада 2015 року №288/15. Виділено в користування, зокрема, ОСОБА_4 - земельну ділянку площею - 0,0198га - діл. № 5 + діл. № 6 (коричневий колір) + діл. №21 (жовтий колір, спільний двір), тобто: 0,0080га+ 0,0077га НОМЕР_1 0,0041га = 0,0198га з урахуванням площі під будівлями. Ділянка № 5 - 0,0080 га, що обмежена лінією розподілу ділянки, яка проходить по точках: 78-79-80-81-82-83-45-46-47-48-49-50-76-77-78 = 0,0080га і на плані ділянку позначено коричневим кольором. по стіні будівлі (78-79-80-81-82-83-45-46-47-48-49-50-76-77-78). Ділянка № 6 - 0,0077 га, що обмежена лінією розподілу ділянки, яка проходить по точках: 1-2-3-4-108-107-106-105-1 = 0,0077га і на плані ділянку позначено коричневим кольором 1,68м-6,14м-2,48м-6,38м-5,00м-6,17м-4,79м-5,54м.

Згідно другого варіанту висновку земельно-технічної експертизи від 11.11.2015р. №288/15, що складений судовим експертом Лазарчук В.В., у користування ОСОБА_4 відійшла земельна ділянка загальною площею 0,0198 га (198 кв.м.) , в тому числі під нерухомим майном ОСОБА_4 . Тобто, квартира АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_4 , повністю знаходиться в межах виділеної останній в користування земельної ділянки, не виходячи за її межі.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

В позовній заяві ОСОБА_3 вказав на те, що в січні 2009р. ОСОБА_4 самовільно добудувала 6,5 кв.м. прибудови (столова та санвузол) до власної та його квартири.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зіслався на те, що прибудова, здійснена відповідачем ОСОБА_4 в січні 2009р., є самочинною, побудована без дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів, що є порушенням норм ст.152 ЖК. Вказана прибудова площею 6,5 кв.м., а також навіс з ганком здійсненні відповідачем без згоди позивача, перешкоджають та унеможливлюють належний огляд та технічне обслуговування зовнішніх конструктивних елементів суміжних стін його квартири. Посилаючись на порушення прав, позивач просять зобов`язати відповідача знести за власний рахунок прибудови №5-3 «Кухня» (2,5 кв.м.), №5-4 «Санвузол» (4 кв.м.) та навіс над ганком (приміщення веранди площею 10,8 кв.м.) до квартири АДРЕСА_2 .

Вирішуючи питання на предмет задоволення позовних вимог, суд враховує наступне.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України об`єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї з наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; немає належного дозволу на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч.2 ст.376 ЦУ України).

При цьому, за положеннями частини четвертої цієї статті, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

За змістом частини сьомої статті 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил, суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Крім того, відповідно до положень статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованих об`єктів містобудування належить також відповідним інспекціям державного архітектурно-будівельного контролю. Такий позов може бути пред`явлено до суду у разі, якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимог, установлених у приписі про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису, та/або якщо перебудова об`єкта є неможливою.

Отже, системний аналіз зазначених положень дає підстави для висновків про те, що самочинне будівництво підлягає безумовному знесенню, якщо: власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності за особою, яка здійснила таке будівництво; власник земельної ділянки не заперечує проти визнання права власності на самочинну забудову, однак така забудова порушує права інших осіб на зазначену земельну ділянку; самочинна забудова зведена на наданій земельній ділянці, але з відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил, що порушує права інших осіб, за умови, що особа, яка здійснила самочинне будівництво, відмовилась від здійснення перебудови.

Таким чином, для захисту прав позивача, на підставі вимог вищевказаної норми, перш за все необхідно встановити, чи є спірний об`єкт нерухомості самочинним будівництвом.

Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що належать до I-III категорій складності, та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації (частина перша статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин»).

Відповідно до частини шостої статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, інспекції державного архітектурно-будівельного контролю повертають декларацію про готовність об`єкта до експлуатації замовникові, якщо декларація подана чи оформлена з порушенням установлених вимог, з обґрунтуванням причини у строк, передбачений для її реєстрації.

За правилами частини сьомої цієї ж статті орган державного архітектурно-будівельного контролю відмовляє у видачі сертифіката з таких підстав:

1) неподання документів, необхідних для прийняття рішення про видачу сертифіката;

2) виявлення недостовірних відомостей у поданих документах;

3) невідповідність об`єкта проектній документації на будівництво такого об`єкта та вимогам будівельних норм, державних стандартів і правил.

Відповідно до статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» у разі виявлення факту самочинного будівництва об`єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису. У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсацію витрат, пов`язаних з таким знесенням.

За правилами статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об`єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об`єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку.

Таким чином, приймаючи об`єкт будівництва в експлуатацію відповідний орган державної влади здійснює перевірку проектної документації на предмет відповідності / невідповідності вимогам чинного законодавства.

Наявна у справі копія декларації про готовність об`єкта до експлуатації, зареєстрована Інспекцією ДАБК у Житомирській області 06.06.2014р., свідчить про те, що замовником ОСОБА_4 здійснювалась реконструкція власної квартири АДРЕСА_3 з розширенням за рахунок приєднання мансардного поверху в межах існуючої квартири по АДРЕСА_4 . ІІ категорія складності, код об`єкта 1122.1. (а.с.15-19).

В розділі 10 вказаної декларації зазначено, що декларація про початок виконання будівельних робіт зареєстрована інспекцією ДАБК у Житомирській області 23.05.2014р. ЖТ №21.

Згідно розділу 15 на об`єкті виконано всі передбачені проектною документацією роботи згідно з державними будівельними нормами, стандартами і правилами.

Згідно декларації об`єкт є закінченим будівництвом та готовим до експлуатації.

Враховуючи зазначене слід дійти висновку, що прибудова не є самочинним будівництвом, оскільки об`єкт - квартира АДРЕСА_2 знаходиться в межах земельної ділянки, що надана в користування ОСОБА_4 , відповідає державним будівельними нормами, стандартами і правилами, є закінченим будівництвом та готовим до експлуатації.

Так, надавши оцінку доказам, наявним в матеріалах справи, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_4 ввела в експлуатацію закінчений будівництвом об`єкт та здійснила державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 94,4 кв.м., житловою площею 53,3 кв.м., відчуживши його в подальшому на користь ОСОБА_5 згідно договору купівлі-продажу від 15.09.2017р.

Відповідно до статті 376 ЦК України знесення самочинного об`єкта нерухомості є крайнім заходом впливу на забудовника і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи з метою усунення порушень щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності та коли неможлива перебудова об`єкта нерухомості чи особа відмовляється від здійснення такої перебудови.

На підставі заяви гр. ОСОБА_10 від 06.05.2014р. та направлення на здійснення перевірки №196/14 від 04.06.2014р. головним державним інспектором відділу контролю за будівництвом об`єктів, якістю будівельних матеріалів та державного ринкового нагляду по Центральному регіону Ленком А.М. проведено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил ОСОБА_4 по АДРЕСА_5 .

За результатом перевірки складено акт перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 27.06.2014р. (а.с.147-б), яким встановлено, що об`єкт (квартира АДРЕСА_2 ) готовий до експлуатації, про що свідчать надані для перевірки декларація про готовність об`єкта до експлуатації, зареєстрована Інспекцією ДАБК у Житомирській області за №ЖТ49 від 06.06.2014р., свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 19.06.2014р. та витяг з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19.06.2014р. ЕЕА 833606.

Аналізуючи обставини справи, суд дійшов висновку, що прибудови №5-3 «Кухня» (2,5 кв.м.), №5-4 «Санвузол» (4 кв.м.) та навіс над ганком (приміщення веранди площею 10,8 кв.м.) до квартири АДРЕСА_2 . не є самочинним будівництвом, будівельні роботи по реконструкції квартири АДРЕСА_2 велися з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією (докази протилежного суду не надано).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Приписами ч.1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем не доведено, що прибудова (реконструкція) квартири АДРЕСА_2 порушує його права на користування власним житлом.

Зважаючи на викладене, позовні вимоги щодо знесення прибудови на підставі вимог статті 376 ЦК України не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76 - 91, 141, 258, 259, 265, 268, 273, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення в порядку, передбаченому підпунктом 15.5 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України.

Головуючий суддя В. П. Маслак