Справа № 214/8228/21
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

08 листопада 2022 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Прасолова В.М.

при секретарі - Петренко К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Виконком Саксаганської районної у місті ради, Виконком Довгинцівської районної у місті ради, про позбавлення батьківських прав, суд -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить: позбавити батьківських прав ОСОБА_2 щодо доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; стягнути з відповідача на її користь витрати по сплаті судового збору та правничу допомогу.

В обґрунтування позову навела наступне. 30 листопада 2011 року між нею, позивачем ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 , було укладено шлюб, що підтверджується актовим записом про шлюб. 23 листопада 2015 року шлюб між ними рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу розірвано. Від шлюбу з ОСОБА_2 мають неповнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідно до судового наказу №2-н/214/788/18, виданого Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу відповідач зобов`язаний на утримання неповнолітньої дитини щомісячно виплачувати аліменти у розмірі 1/4 частини його доходу до досягнення дитиною повноліття, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На момент подачі позовної заяви заборгованість по аліментам становить 112 847,50 гривень. З моменту відкриття виконавчого провадження відповідач на утримання дитини не дав ні копійки. Донька проживає разом з нею весь цей час. Всі питання щодо виховання доньки вирішуються нею самостійно без участі та підтримки відповідача. Дитина знаходиться на повному її утриманні. Для розвитку дитини вона прикладає всі свої зусилля та можливості. Відповідач жодного з покладених законом на батьків обов`язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової або будь-якої іншої участі у вихованні доньки. Жодного разу навіть не поцікавився, на які кошти виховується дитина, дитина його взагалі не пам`ятає. Мало того, що відповідач не допомагає їй в утриманні і вихованні доньки, він ще всіляко перешкоджає будь-яким діям, які необхідно здійснити в інтересах дитини. Так, 06.09.2021 року, письмово звернулась до відповідача з проханням з`явитися у Відділ реєстрації місця проживання громадян виконкому Довгинцівської районної у місті ради для зміни місця реєстрації дитини та усно повідомила його про це через їхню спільну знайому. Відповідач лист не отримав, у призначений час у Відділ реєстрації місця проживання громадян виконкому Довгинцівської районної у місті ради, не з`явився, в результаті вона отримала відмову у зміні місця реєстрації їхньої доньки, а також було відмовлено у зміні її місця реєстрації. Зазначені факти слід розцінювати як ухилення від виховання доньки відповідачем, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України - батько, мати можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини.

Відповідач своїх батьківських обов`язків, зокрема обов`язку виховувати і утримувати дитину до досягнення повноліття, не виконує протягом тривалого часу та не здійснює жодних дій, спрямованих на їх виконання.

Верховний суд України в ч. 2 п. 16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30.03.2007 року наголосив, що «…ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти».

Вважає, що виходячи з викладеного, доведено, що відповідач не забезпечує харчування, медичного догляду та лікування неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідомо ухиляється від спілкування з дитиною, тобто не виконує жодного з обов`язків, покладених на нього законом, а тому вважає, що є всі підстави для позбавлення його батьківських прав щодо неповнолітньої доньки.

У судове засідання позивачка не з`явилася, подала заяву, згідно якої просить розглянути справу без її участі, позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з`явився, від представника відповідача надійшла заява, згідно якої остання просить розглянути справу без її участі та участі відповідача. Позовні вимоги не визнає, просить відмовити в задоволені позову в повному обсязі та стягнути витрати на правничу допомогу.

Відповідач скористувавшись своїм правом, надав відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого зазначив наступне. Відповідач ОСОБА_2 подав відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому зазначив наступне. Він, ОСОБА_2 , заперечує проти позбавлення мене батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та позов не визнає, просить у позові відмовити з наступних підстав. Так, 30.04.2011 року між ним та ОСОБА_1 було зареєстровано шлюб, від якого у них народилась донька ОСОБА_3 . Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.11.2015 року шлюб між ними розірвано. Причиною розірвання шлюбу стало те, що позивачка ОСОБА_1 стала зловживати алкогольними напоями, не доглядала дітей, не турбувалась про них, внаслідок цього виникали сварки, непорозуміння, а тому позивач й звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу. Незважаючи на те, що до розірвання шлюбу вони з позивачкою ОСОБА_1 вже мешкали окремо, намагався підтримувати батьківський зв`язок зі своєю донькою ОСОБА_3 , спілкувався з нею, відвідували з нею дитячі розважальні заклади, купував іграшки, турбувався про її фізичний та соціальний розвиток. Згодом позивачка ОСОБА_1 стала чинити йому перешкоди у побаченні з дитиною. Доказом того, що він не байдужий до доньки ОСОБА_3 , та турбується за її соціальний та моральний розвиток, є те, що 23.09.2015 року звертався до суду з позовом до ОСОБА_1 про визначення місця проживання доньки ОСОБА_3 . Однак, під час розгляду справи в суді, вони з ОСОБА_1 у позасудовому порядку домовились, що донька ОСОБА_3 буде мешкати з нею, однак вона не буде чинити йому перешкоди у побаченні з дитиною, а тому позов за його заявою було залишено без розгляду. Весь час позивачка ОСОБА_1 провокує його на певні конфлікти, вчиняє з ним сварки, погрожує, що позбавить батьківських прав. Він є рідним батьком доньки ОСОБА_3 , любить її, турбується про неї, про її фізичний та духовний розвиток. Однак ОСОБА_1 постійно доньку налаштовує негативно проти нього, «вселяє» та прививає дитині позицію, що він поганий батько, що з ним не потрібно спілкуватись. Вважає, що донька маленька дівчинка, яка мешкає з мамою, а тому слухає її та виконує її вказівки. Певний час намагався взяти доньку ОСОБА_3 до себе, проводити з нею час, гратися, відвідувати дитячі розваги, але коли приїжджав, то позивачка ОСОБА_1 вчиняла сварки, кричала, турзала доньку та не дозволяла йти до нього. Як батько дитини дбає про її моральний стан, спокій, а тому вважає недобрим вчинком травмувати психічний стан дитини та ставити доньку перед виробом, «він або мама»?! У нього з донькою ОСОБА_3 завжди були гарні відносини. Він ніколи її не сварив, не ображав, не вчиняв відносно дитини фізичне насилля тощо. Факт того, що він бажає займатися вихованням доньки ОСОБА_3 та брати участь у її духовному та фізичному розвитку підтверджується й тим, що 07.10.2021 року він звернувся до Центру надання адміністративних послуг «Віза» виконкому Криворізької міської ради з заявою про визначення порядку спілкування з донькою ОСОБА_3 . Слід звернути увагу суду на те, що такі його дії були вчиненні ще в жовтні 2021 року, а позовну заяву з додатками отримав 07.12.2021 року, тобто коли він звертався до органу для вирішення питання побачення з дитиною, то йому не було відомо про те, що позивачка бажає позбавити його батьківських прав. У зв`язку з карантином, внаслідок он-лайн реєстрації, йому було надіслано на електронну пошту талон за номером НОМЕР_1 , призначено дату на 16.12.2021 о 14 год. 00 хв. Зараз перебуває у зареєстрованому шлюбі, від якого також має доньку. Його дружина ОСОБА_7 постійно говорить про те, що діти є рідними сестрами, мають знати одна одну, спілкуватися, родичатися та товаришувати. Його теперішня дружина не заперечує, щоб його донька ОСОБА_3 приходила до них додому, жила у них на вихідних та канікулах. Отже, він, як батько дитини, прикладає максимум зусиль з метою брати участь у вихованні та турботі за своєю донькою ОСОБА_3 , однак позивачка ОСОБА_1 через свою амбіційність та наперекір йому чинить перешкоди у цьому.

Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

Позивачкою ОСОБА_1 до позовної заяви не долучено жодного доказу, для підтвердження перелічених підстав для позбавлення мене батьківських прав. Позивачка ОСОБА_1 посилається, як на підставу для задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав те, що я маю заборгованість по сплаті аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 . Про те, Верховним Судом за результатами розгляду справи № 204/1199/16-ц (провадження № 61-170св17) у постанові від 16.01.2018 року зроблено висновок про те, що не може свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків факт стягнення з батька аліментів на утримання дитини, оскільки таке є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька до надання дитині належного утримання. Вважає, що наявність заборгованості по аліментам сама по собі не є підставою для позбавлення батька дитини батьківських прав.

Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року встановлено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Вважає за необхідне охарактеризувати позивачку ОСОБА_1 , як матір дитини. По-перше, позивачка ОСОБА_1 має трьох дітей, два сина від першого шлюбу: ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , та від нашого з нею шлюбу - доньку ОСОБА_3 . Вважає, що позивачка ОСОБА_1 є не досить благополучною мамою дітей, оскільки належним вихованням дітей не займається, діти живуть своїх життям. Постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13.12.2016 року позивачку ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за невиконання батьківських обов`язків (частина перша статті 184 КупАП) та накладено на неї адміністративне стягнення у виді попередження. По-друге, в провадженні Дзержинського РВ в 2014 році було відкрито кримінальне провадження відносно позивачки ОСОБА_1 про невиконання батьківських обов`язків відносно нашої спільної доньки ОСОБА_3 . По-третє, позивачка ОСОБА_1 не турбується належним чином про доньку ОСОБА_3 , оскільки дитина проживає в антисанітарних умовах, вдома брудно, постільна білизна брудна та в дирках, що підтверджено фото роздруківкою. По-п`яте, також слід звернути увагу суду на те, що позивачка ОСОБА_1 свого першого чоловіка, від якого має двоє синів, також позбавляла батьківських прав відносно дітей. Зараз також пред`являє вимоги про позбавлення й його батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3 , що свідчить про те, що позивачка ОСОБА_1 має певні амбіції та намагається причинити йому моральні страждання та потішити свою самовпевненість, оскільки знає як сильно він любить свою доньку. По-шосте, позивачка ОСОБА_1 у позовній заяві посилається на те, що через «якусь» знайому вона передавала йому, щоб він з`явився до відділу реєстрації та надав згоду для зміни місця проживання дитини. Хоче суду пояснити, що йому невідомо кому та що позивачка передала. Особисто йому позивачка не телефонувала та не повідомляла про те, що має намір змінити місце проживання дитини, а тому необхідна його згода. Крім того, позивачка надала письмову заяву від 06.09.2021, яка адресована на його ім`я та вказано, що 14.09.2021 о 14 год. 30 хв. йому слід з`явитися у відділ реєстрації, однак докази про направлення вказаної заяви засобами поштового зв`язку суду не надала, що свідчить про те, що така заява йому позивачкою не надсилалась. Хоче суду пояснити, що як батько дитини, не чинить перешкоди в діях позивачки ОСОБА_1 , які стосуються дитини, тобто готовий з`явитися у відділі реєстрації та надати дозвіл на зміну місця реєстрації дитини, не заперечує на відпочинок доньки ОСОБА_3 з позивачкою за межами України. Вважає за необхідне також надати інформацію й про себе, як про батька дитини. По - перше, він веде нормальний та звичний спосіб життя, алкогольні напої та наркотичні засоби не вживає, за місцем проживання його знають, як вихованого чоловіка. Будь-яких конфліктів з сусідами не має, що підтверджено характеристикою за місцем проживання від 17.12.2021, виданої уповноваженою особою ТОВ «Житлосервіс-КР». По-друге, з довідки некомерційного комунального підприємства «Первинної медико-санітарної допомоги №4» КМР амбулаторії сімейної практики №3 від 01.12.2021 року слідує, що на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога він не перебуває, тобто не є хронічним алкоголіком або наркоманом. По-третє, довідкою № виданої Міністерством внутрішніх справ України підтверджено, що він до кримінальної відповідальності не притягувався, не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває. Тобто, кримінальні правопорушення проти доньки ОСОБА_3 ним не вчинялися, до будь-яких видів експлуатації дитини, жебракування та бродяжництва не примушував. Жорстоко з донькою ОСОБА_3 ніколи не поводився.

Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків.

Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Саме такий правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 17 червня 2021 року у справі № 466/9380/17 (провадження № 61-2175св20).

Відповідно частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача. Згідно із частинами першою, другою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Вважає, що позивачкою ОСОБА_1 не підтверджено належними доказами факти викладенні нею у позовній заяві, вимоги про позбавлення його батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3 є недоведеними, а тому у суду є всі законні підстави для відмови у задоволенні позову у повному обсязі.

Відповідно до частини першої та третьої статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з положеннями частини першої та другої статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 ЦПК України). Відповідно до частин 4-6 статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Таким чином, розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу. Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, клопотань, заяв, надання консультацій, тощо). За таких обставин, надає докази щодо понесених витрат на правничу допомогу внаслідок розгляду даної справи та які слід стягнути з позивачки на його користь в розмірі 7 000,00 грн.

Представник третьої особи виконкому Саксаганської районної у місті ради у судове засідання не з`явилася. Подала до суду заяву, згідно якої просить справу розглядати за її відсутністю, при розгляді справи покладається на розсуд суду. Також долучила до заяви висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав.

Представник третьої особи виконкому Довгинцівської районної у місті ради у судове засідання не з`явилася. Подала до суду заяву, згідно якої просить справу розглядати за її відсутністю та зазначила, що надання висновку не є можливим, оскільки відповідач мешкає у Саксаганському районі м. Кривого Рогу.

У судовому засіданні безпосередньо досліджені наступні письмові докази: свідоцтво про народження (а.с. 6), виписка (а.с.8), витяг (а.с.9), розрахунок (а.с.10), заяви (а.с.11,12,13,14), лист (а.с.15), акт (а.с.26), рішення суду (а.с.27), свідоцтво про шлюб (а.с.28), довідка (а.с.48), виписка із медичної карти (а.с.49), характеристика (а.с.50), ухвала суду (а.с.51), талон-послуга (а.с.52), договір (а.с.53), фото (а.с.54,55,56,57), розрахунок суми судових витрат (а.с.62), акт виконаних робіт (а.с.63), квитанція (а.с.64), постанова (а.с.106), висновок про доцільність позбавлення батьківських прав (а.с. 144-146).

Суд, керуючись вимогами ст. 77 ЦПК України, згідно якої предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, оцінюючи з точки зору належності досліджені у судовому засіданні докази, приходить до наступних висновків.

Суд вважає належними доказами: свідоцтво про народження (а.с. 6), акт (а.с.26), рішення суду (а.с.27), свідоцтво про шлюб (а.с.28), так як ці докази стосуються обставин, що підтверджують заявлені вимоги, а саме: перебування сторін у шлюбі, батьківство сторін відносно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживання дитини разом з позивачкою.

Суд вважає належними доказами: розрахунок (а.с.10), довідку (а.с.48), виписку із медичної карти (а.с.49), характеристику (а.с.50), так як ці докази стосуються обставин, що підтверджують заявлені вимоги, а саме: наявність у відповідача заборгованості по аліментам перед позивачкою, стан його здоров`я та його характеристика як особи.

Суд вважає належними доказами заяви (а.с.11,12,13,14), так як ці докази стосуються обставин, що підтверджують заявлені вимоги, а саме: факт звернення позивачки до відділу реєстрації місця проживання громадян з питання зняття з реєстрації місця проживання та про реєстрацію місця проживання, та отримання відмови.

Суд вважає неналежними доказами: виписку (а.с.8), витяг (а.с.9), фото (а.с.54,55,56,57), постанову (а.с.106), так як ці докази не стосуються предмета спору.

Суд вважає належним доказом висновок (а.с. 144-146), так як цей доказ стосується обставин, що підтверджують заявлені вимоги, а саме: доцільність або недоцільність позбавлення батьківських прав відповідача.

Суд, відповідно до ст.78 ЦПК України, вважає досліджені у судовому засіданні зазначені письмові докази, які визнані належними, допустимими, так як ці докази одержані без порушення порядку, встановленого законом.

Оцінюючи докази з точки зору їх достовірності, суд приходить до висновку, що досліджені у судовому засіданні письмові докази, які визнані допустимими та належними, є достовірними.

Керуючись вимогами ст. 80 ЦПК України, суд вважає, що сукупність визнаних судом допустимими, належними та достовірними доказами є достатньою для встановлення наступних фактів та обставин.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що встановлено свідоцтвами (а.с. 6, 28), рішенням суду (а.с.27).

Дитина ОСОБА_3 , проживає разом з позивачкою, що встановлено актом (а.с. 26).

На утримання дитини, згідно судового наказу № 2-н/214/788/18 з відповідача на користь позивачки стягуються аліменти, заборгованість за якими станом на 01.09.2021 року становить 112 847 грн. 50 коп., що вбачається з розрахунку (а.с.10), та не спростовано відповідачем.

Відповідач на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, до кримінальної відповідальності не притягувався, за місцем реєстрації характеризується позитивно, що вбачається з довідки (а.с.48), виписки із медичної карти (а.с.49), характеристики (а.с.50).

Відповідач 23.09.2015 року звертався до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_1 про визначення місця проживання доньки ОСОБА_3 , що вбачається з ухвали суду (а.с.51).

Відповідач ОСОБА_2 за рекомендацією спеціалістів служби у справах дітей 16 грудня 2021 року звертався до територіального підрозділу центру адміністративних послуг «Віза» за консультацією щодо надання документів для органу опіки та піклування щодо визначення часу та місця побачення з дитиною ОСОБА_3 , що підтверджується талоном (а.с. 52), висновком (а.с.144-146).

Виконком Саксаганської районної у місті ради у своєму висновку (а.с. 144-146) зазначив, що враховуючи, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою у разі, коли поведінку батьків змінити у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків, у вирішенні питання про доцільність або недоцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав у відношенні дитини ОСОБА_3 , покладаються на думку суду.

Встановленим судом фактам та обставинам відповідають правовідносини, які регулюються нормами Конституції України, СК України, Законом України «Про охорону дитинства».

Відповідно до ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно статті 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Частиною другою статті157 СК України, передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні.

Згідно з положеннями ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року (з наступними змінами), предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Пунктом 16 Постанови пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ч.1 ст. 164 СК України, батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він: не забрав дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляв щодо неї батьківського піклування; ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводиться з дитиною; є хронічним алкоголіком або наркоманом; вдається до будь-яких видів експлуатації дитини, примушує її до жебракування та бродяжництва; засуджений за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

В силу ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають, зокрема, один з батьків.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007р. № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування всіх обставин справи. У пункті 16 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. Зазначені фактори можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Якщо батько не підтримує стосунки з дитиною, його можна позбавити батьківських прав. І в цьому немає порушення права на сімейне життя, гарантованого Конвенцією. Такого висновку дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Ілля Ляпін проти Росії» (заява № 70879/11).

Так, у позовній заяві позивачка ОСОБА_1 посилається на те, що відповідач ОСОБА_2 , не виконує своїх батьківських обов`язків щодо доньки ОСОБА_3 . При цьому, надала суду копії заяв до відділу реєстрації місця проживання громадян виконкому Довгинцівської районної у місті ради від 16.09.12021, якими відмовлено у реєстрації місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , через відсутність письмової згоди другого з батьків.

Проте, зазначені доводи на підтвердження ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, суд не приймає до уваги, оскільки позивачкою не надано належних та допустимих доказів про те, що відповідач достовірно був повідомлений про намір позивачки змінити місце проживання дитини, оскільки позивачкою не надано доказів, що її письмове прохання було вручено відповідачу.

Судом встановлено, що з відповідача на користь позивачки на утримання доньки ОСОБА_3 , стягнуто аліменти, заборгованість за якими станом на 01.09.2021 року становить 112 847 грн. 50 коп. Разом з тим, суд вважає, що наявність заборгованості по аліментам сама по собі не є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав, що узгоджується з висновком Верховного Суду за результатами розгляду справи № 204/1199/16-ц (провадження № 61-170св17) у постанові від 16.01.2018 року про те, що не може свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків факт стягнення з батька аліментів на утримання дитини, оскільки таке є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька до надання дитині належного утримання. Наявність заборгованості по аліментам сама по собі не є підставою для позбавлення батька дитини батьківських прав.

Судом встановлено, що відповідач 23.09.2015 року звертався з позовом до ОСОБА_1 про визначення місця проживання малолітньої дитини. Крім того, відповідач за рекомендацією спеціалістів служби у справах дітей 16.12.2021 року звертався до територіального підрозділу центру адміністративних послуг «Віза» за консультацією щодо надання документів для органу опіки та піклування щодо визначення часу та місця побачення з дитиною ОСОБА_3 .

Суд приходить до переконання, що такі дії відповідача ОСОБА_2 свідчать про те, що він намагається знайти порозуміння з позивачкою ОСОБА_1 щодо порядку встановлення зустрічей з дитиною, проявляє заінтересованість батька відносно доньки ОСОБА_3 , бажання спілкуватися з дитиною, турбуватися про її духовний та фізичний розвиток.

Позивачка не довела та не надала суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення батька по відношенню до дитини батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків відносно дитини.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав відносно малолітньої дитини не забезпечуватиме інтересів самої дитини.

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно дитини в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, судом не встановлено підстав, передбачених частиною першою статті 164 СК України, для позбавлення відповідача батьківських прав стосовно доньки ОСОБА_3 .

Виконком Саксаганської районної у місті ради розглянувши матеріали щодо позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3 , зазначив, що при вирішення питання про доцільність або недоцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, покладаються на думку суду.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є недоцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, а тому вважає за необхідне у позові відмовити повністю.

У відзиві на позовну заяву відповідач ОСОБА_2 просив суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь витрати на правничу допомогу у даній справі.

Так, згідно з ч.ч.1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до вимог ст. 141 ч.ч.1,2 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі відмови в позові - на позивача.

В силу ст. 141 ЦПК України з позивачки на користь відповідача належить стягнути витрати на професійну правничу допомогу, з урахуванням складності справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, та значенням справи для сторони, в сумі 4000 грн. 00 коп. (а.с.59, 63,64).

Керуючись ст. 51 Конституції України, ст. ст. 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. ст. 141, 150, 155, 157, 164, 165 СК України, ст. ст. 2, 4, 12, 13, 77, 78, 80, 133, 141, 228, 258-260, 263-265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Виконавчий комітет Саксаганської районної у місті ради, Виконавчий комітет Довгинцівської районної у місті ради, про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , який зареєстрований за адресою : АДРЕСА_2 , витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4000 грн. 00 коп.

На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий суддя: В.М. Прасолов