Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.12.2022 Справа №607/10386/22

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

- головуючого-судді Братасюка В.М.

- за участю секретаря Мокрій М.О.

- позивача ОСОБА_1 ,

- відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Білецька сільська рада про зміну місця проживання дитини, припинення стягнення та стягнення аліментів та стягнення сплачених аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 третя особа Білецька сільська рада про зміну місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визначивши місце проживання з батьком - ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 , припинення стягнення із нього аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3 , стягнення з ОСОБА_2 на його на користь аліментів у розмірі 1/4 доходу на утримання доньки ОСОБА_3 та стягнення з ОСОБА_2 на його на користь сплачених аліментів з 26.12.2021року. Стягнення аліментів просить проводити на банківську карту дитини.

В обґрунтування вимог посилається на те, що перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, який 03.04.2017року розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду. Тернопільським міськрайонним судом ухвалювалось рішення у справі №607/11378/19 від 01.07.2019 року про стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання доньки, аліменти сплачувались повністю та вчасно. Місце проживання дітей було визначено з матір`ю за адресою її місця проживання - АДРЕСА_2 , відповідно до рішення Тернопільського міськрайонного суду №607/12546/19 від 15.06.2020 р.

Проте, починаючи з 26.12.2021 року донька ОСОБА_3 проживає разом із ним за адресою АДРЕСА_1 , окрім того доньці вже виповнилось 14 років і вона визначилась, що хоче проживати із ним.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги визнала частково, подала відзив на позов.

Представник третьої особи Білецької сільської ради в судове засідання не з`явився, хоча про день та час слухання справи повідомлявся належним чином, в попередніх засіданнях щодо вирішення справи поклався на думку суду.

Заслухавши пояснення та дослідивши докази Судом встановлені наступні обставини.

Позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_2 з 09 січня 2003 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 квітня 2017 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народилася дочка ОСОБА_3 , що стверджується свідоцтвом про народження, про що складено актовий запис №1606 Відділу реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 липня 2019 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей: дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 13 травня 2019 року і до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15.06.2020 року суду №607/12546/19 визначено місце проживання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 разом із матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 .

Як встановлено судом, та не заперечується сторонами з 26.12.2021 року донька ОСОБА_3 проживає разом із батьком ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 .

Дитині ОСОБА_3 виповнилось 14 років і вона визначилася, що хоче проживати із батьком, про що стверджувала будучи в судовому засіданні.

Відповідно до статті 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Таким чином, у випадку наявності спору між батьками щодо визначення місця проживання малолітньої дитини, спір між ними може вирішуватися судом.

Водночас, відповідно до ч.3 ст.161 СК України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Положеннями ч. 7 ст. 7 СК України встановлено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України врегулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Частиною 9 ст. 7 СК України передбачено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами законодавства України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Відповідно до абзацу четвертого ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства» забезпечення найкращих інтересів дитини - це дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити.

Згідно із положеннями частин другої та третьої ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно із частиною другою ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Законом України «Про ратифікацію Європейської конвенції про здійснення прав дітей» було ратифіковано Конвенцію про права дитини, схвалену резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року (далі - Конвенція про права дитини).

Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини держави - учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

В силу частини першої статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно зі статтею 9 зазначеної Конвенції держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним, зокрема, у випадку коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР (далі - Конвенція про права людини).

Відповідно до статті 8 Конвенції про права людини кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання.

Враховуючи викладене підстав для встановлення місця проживання дитини ОСОБА_3 у суду не має, так як дитині виповнилось 14 років і вона сама вправі вирішувати з ким із батьків проживати.

Позивач також просить суд припинити стягнення із нього аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3 , стягувати з ОСОБА_2 на його користь аліменти у розмірі 1/4 доходу на утримання доньки та стягнути з ОСОБА_2 на його користь сплачені аліменти з 26.12.2021року.

Згідно частини третьої статті 182 СК України, при вирішенні питання стягнення аліментів, суд виходить з того, з ким проживає дитина.

З аналізу положень статей 179-181 СК України вбачається, що аліменти підлягають використанню на утримання дитини, а тому припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів не витрачає отримані аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на дитину на ім`я одержувача аліментів.

За своєю суттю аліменти це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає з дитиною та бере активну участь у її вихованні.

Відповідно до частини четвертої статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Припинення аліментів здійснюється за загальними принципами стягнення аліментів, враховуючи, що аліменти є поточними місячними платежами для поточного забезпечення потреб дитини, а також з метою необґрунтованого перерахування відповідачу аліментів за той період, коли дитина з нею не проживала і знаходилась у платника аліментів, то припинення стягнення аліментів має бути з дати подання позову до суду, тобто з 09.08.2022 року. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги позивача щодо припинення стягнення з нього аліментів, є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, то суд дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з частиною третьою статті 181, частиною першою статті 184 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі.

За змістом частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до частин другої та третьої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З урахуванням обставин справи, а також того, що відповідачка не надала суду належних та допустимих доказів про неможливість стягнення з неї аліментів в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу, суд вважає вимоги позивача щодо стягнення з відповідачки на його користь аліментів на утримання неповнолітньої дитини, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Водночас, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання що вимоги позивача щодо стягнення з ОСОБА_2 на його користь сплачених аліментів з 26.12.2021року та проведення стягнення аліментів на банківську карту дитини до задоволення не підлягають, так як уже зазначалось припинення стягнення аліментів можливе лише із дати подання позову до суду тобто 09.08.2022року, а відповідно і правових підстав для повернення сплачених аліментів з 26.12.2021року не має, а вимога щодо стягнення аліментів на банківську карту дитини, входить до компетенції виконавця, так як вирішується на стадії виконання рішення суду.

Керуючись ст.ст. 4, 13, 82, 263, 265, 280 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Білецька сільська рада про зміну місця проживання дитини, припинення стягнення та стягнення аліментів та стягнення сплачених аліментів задовольнити частково.

Припинити з 09.08.2022 року стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 липня 2019 року у справі №607/11378/19.

Стягувати із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 09.08.2022 року і до досягнення дитиною повноліття.

В задоволенні решти вимог вімовити.

Стягнути із ОСОБА_2 992,40 гривень судового збору в дохід держави.

Рішення набирає законної сили через тридцять днів з дня складання повного тексту, якщо не була подана апеляційна скарга. У разі подання апеляційної скарги, рішення набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Тернопільського апеляційного суду у 30-денний строк з дня з дня складання повного тексту. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Реквізити учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Третя особа: Білецька сільська рада,місце знаходження вул.Молодіжна,19, с.Біла, Тернопільського району, Тернопільської області.

Головуючий суддяВ. М. Братасюк