Справа №601/513/22
Провадження № 2/601/393/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2022 року Кременецький районний суд Тернопільської області в складі: головуючого судді Білосевич Г.С.,

з участю секретаря судового засідання Польової Ж.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кременець цивільну справу № 601/513/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення,

за участю: позивачки ОСОБА_1 та її представника адвоката Булави М.А.,

представника відповідача адвоката Парфенчук Ю.А.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 12.02.2020 року ОСОБА_2 близько 18 год. 50 хв. у порушення п. 2.9 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, зі змінами та доповненнями (далі - ПДР), перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи власним технічно справним автомобілем марки Mercedes-Benz 250D, реєстраційний номер НОМЕР_1 , вчинив наїзд на потерпілих ОСОБА_3 і ОСОБА_1 . Внаслідок наїзду потерпілий ОСОБА_3 отримав травми, від яких помер на місці пригоди, а потерпіла ОСОБА_1 отримала закриту травму поперекового відділу хребта у вигляді компресійних переломів тіл 4-го та 5-го хребців з порушенням функції спинного мозку, закритий уламковий перелом тіла грудини, закриту черепно-мозкову травму - струс головного мозку, тобто середньої тяжкості тілесні ушкодження. Вироком Шумського районного суду Тернопільської області від 15.04.2021 року ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 Кримінального кодексу України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком 2 роки, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 260000,00 грн. завданої моральної шкоди. Позивачем під час розгляду кримінального провадження заявлялися вимоги лише щодо стягнення з відповідача моральної шкоди, а вимога про стягнення матеріальної шкоди заявлена не була. Оскільки після дорожньо-транспортної пригоди позивачем були понесені витрати на лікування та відновлення здоров`я, які не відшкодовані відповідачем, вона змушена звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів. В зв`язку з отриманням позивачем тілесних ушкоджень внаслідок вказаної ДТП, позивачем були витрачені грошові кошти у розмірі 14879,63 грн. на придбання медикаментів та 51800,00 грн. на придбання імплантів для встановлення між остистими відростками. Крім цього, позивачкою витрачені кошти в розмірі 21400,00 грн. на встановлення пам`ятника померлому в результаті ДТП чоловіку ОСОБА_3 . Таким чином, позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду в розмірі 88079,63 грн.

Ухвалою суду від 04.04.2022 року було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

29.04.2022 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено наступне. На підтвердження витрат на лікування позивачем не долучено належних доказів на підтвердження понесених нею витрат на лікування, в матеріалах справи відсутні рецепти на лікувальні засоби на відповідних бланках. На чеках про придбані ліки стерто або зовсім не видно назву придбаних ліків, дату їх придбання, що викликає сумніви в тому, що саме ці придбані медикаменти для лікування ОСОБА_1 . Також відповідачем надавались кошти на лікування ОСОБА_1 і розмірі 1000 доларів США, однак в подальшому вона відмовилась від отримання від нього коштів на лікування. Також відповідач просить врахувати, що він перебуває у скрутному матеріальному становищі, так як внаслідок ДТП він теж переніс моральні страждання, внаслідок чого погіршився стан його здоров`я, та в період з 02.02.2022 року по 21.02.2022 року він перебував на стаціонарному лікуванні. Згідно довідки до акту огляду медико-соціальною комісією серії 12ААВ №434005 відповідачу встановлено третю групу інвалідності. Крім цього, дружині відповідача 14.03.2022 року здійснено оперативне втручання. У зв`язку із зазначеним, позовні вимоги відповідач вважає необґрунтованими та просить відмовити у задоволенні позову.

16.05.2022 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що позивачем в повній мірі підтверджено витрати на проведення операції. Жодних розписок чи інших доказів про оплату медикаментів ОСОБА_1 відповідач не надав. Також до позовної заяви додано всі необхідні докази щодо необхідності придбання лікарських засобів, а також докази придбання таких ліків. Посилання відповідача на скрутне матеріальне становище та моральні страждання позивач вважає безпідставним, оскільки вона в результаті ДТП, винуватцем якого є саме відповідач, втратила свого чоловіка, а також їй присвоєна третя група інвалідності.

30.05.2022 року від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначено, що у відповідача наявні чеки з аптек про придбання лікарських засобів для позивача на суму 14913,00 грн. Вказане може підтвердити донька відповідача. Також позивачем до позовної заяви додано чеки про витрати, не пов`язані із лікуванням травм, отриманих внаслідок ДТП.

Ухвалою суду від 16.06.2022 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги на підставах, зазначених у позові.

Представник відповідача заперечувала проти позовних вимог.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що вироком Шумського районного суду Тернопільської області від 15.04.2021 року ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 Кримінального кодексу України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком 2 роки. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 260000,00 грн. завданої моральної шкоди. Стягнуто з ПрАТ «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_1 200000,00 грн. страхового відшкодування.

Як встановлено даним вироком суду, 12.02.2020 року ОСОБА_2 близько 18 год. 50 хв. у порушення п. 2.9 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, зі змінами та доповненнями (далі - ПДР), перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи власним технічно справним автомобілем марки Mercedes-Benz 250D, реєстраційний номер НОМЕР_1 , вчинив наїзд на потерпілих ОСОБА_3 і ОСОБА_1 . Внаслідок наїзду потерпілий ОСОБА_3 отримав травми, від яких помер на місці пригоди, а потерпіла ОСОБА_1 отримала закриту травму поперекового відділу хребта у вигляді компресійних переломів тіл 4-го та 5-го хребців без порушення функції спинного мозку, закритий уламковий перелом тіла грудини, закриту черепно-мозкову травму - струс головного мозку, тобто середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, сформульованого у Постанові від 03.12.2014 року у справі № 6-183цс14, у справах про відшкодування майнової шкоди законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.

Водночас, відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Положеннями статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є, зокрема, діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Статтею 1201 ЦК України визначено, що особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується.

Згідно з частиною першою статті 76, частиною першою статті 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відтак, суд вважає встановленими й такими, що не підлягають окремому доказуванню, обставини вчинення ОСОБА_2 винуватих та протиправних діянь, встановлених вироком Шумського районного суду Тернопільської області від 15.04.2021 року у справі № 601/1439/20, а також факт завдання шкоди цими діяннями та причинний зв`язок між ними та настанням такої шкоди.

Як видно із результатів обстеження ОСОБА_1 від 12.02.2020 року, проведеного в Медичному центрі ТОВ «Мевіз», у останньої виявлено лінійний перелом переднього відростка 10-го ребра зліва, перелом грудини.

На підтвердження розміру майнової шкоди, завданої ДТП, що сталася з вини відповідача, позивач надала копію виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 04054, згідно до якої в період часу з 05.03.2020 року по 16.03.2020 року ОСОБА_1 знаходилася у стаціонарі ортопед-травматологічного відділення (після травми 12.02.2020 року). 10.03.2020 року проведено операцію: транспедикулярна фіксація компресійного перелому L4 хребця системою Medtronic legacy. Лікувальні та трудові рекомендації: щоденні перев`язки п/о рани з розчином Бетадину, ЛФК, комплекс активно-пасивних вправ згідно наданим рекомендаціям, таблетки «Са Д3 нікомед», «Остеогенон».

Згідно до рахунку-фактури №К10СГ-00301 від 10.03.2020 року та квитанції від 10.03.2020 року, позивачем було сплачено вартість імплантів для встановлення між остистими відростками в розмірі 51800,00 грн.

Відповідно до консультативного висновку спеціаліста КНП «Тернопільська університетська лікарня» ТОР від 16.05.2020 року, ОСОБА_1 встановлений діагноз: компресійний перелом тіла L4 хребця з наявністю металевих фіксаторів, операція транспедикулярна фіксація 10.03.2020.

Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 28.12.2020 року, ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні з 18.12.2020 року по 28.12.2020 року з діагнозом вентральна грижа правої бокової стінки живота.

Згідно до довідки ТОВ «Центр сучасних ортопедичних технологій» без дати та номеру, у ОСОБА_1 виявлено транспедикулярна фіксація L3-L5. Консолідуючий перелом тіла L4 2 (другого) ст. Дегенеративно дистрофічне ураження поперекового відділу хребта. Остеохондроз L2-S1. Антеролістез L5 1(першого) ст. Ретролістез L2 1(першого)ст.

Із Довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ №488954 від 24.06.2020 року, видно, що ОСОБА_1 визначено другу групу інвалідності по причині загального захворювання внаслідок ДТП, протипоказано працю з фізичним навантаженням на опорно-руховий апарат. Також 24.06.2020 року позивачу складено індивідуальну програму реабілітації інваліда №325.

Позивачем до позовної заяви додано квитанції та накладні на придбання медикаментів на суму 14879,63 грн., та на придбання імплантів для встановлення між остистими відростками на суму 51800,00 грн., які є належними доказами понесених витрат на лікування позивача, за виключенням квитанції на суму 108,60 грн. від 30.10.2020 року, яку суд не бере до уваги, оскільки товари, які придбані по цьому чеку не є медичними препаратами.

Також позивачем були понесені витрати на встановлення пам`ятника померлому чоловіку ОСОБА_3 , що підтверджується товарним чеком від 15.07.2021 року на суму 21400,00 грн., тому згідно до вимог ст.1201 ЦК України вказані витрати підлягають стягненню з відповідача.

Докази, які б ставили під сумнів надані позивачем відомості про розмір заподіяної їй майнової шкоди, в матеріалах справи відсутні.

З огляду на викладене, позивачем надано належні докази на підтвердження понесених витрат у розмірі 87971,03 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

В обґрунтування заперечень на позовну заяву відповідач посилався на те, що довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ №434005 від 14.09.2021 року, йому визначено третю групу інвалідності по причині загального захворювання, протипоказано важку фізичну працю з психоемоційним перенапруженням, а також в період з 02.02.2022 року по 21.02.2022 року відповідач перебував на стаціонарному лікуванні в кардіологічному відділенні.

Однак вказане не може бути підставою для відмови у позові, оскільки згідно до вимог ч. 4 ст. 1193 ЦК України, суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням кримінального правопорушення. Оскільки позивачу завдано матеріальної шкоди внаслідок кримінального правопорушення, то така шкода не може бути зменшеною судом через матеріальне становище відповідача.

Наявність обставин, передбачених частиною п`ятою статті 1187 ЦК України, які б виключали відповідальність ОСОБА_2 з відшкодування шкоди судом не встановлені.

Таким чином, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму завданої матеріальної шкоди в розмірі 87971,03 грн.

Крім цього, згідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи те, що позивач згідно до п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від справи судового збору, то судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь державного бюджету.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1166, 1187, 1193, 1195, 1201 ЦК України, ст..ст. 10, 12, 81, 82, 141, 258, 259, 263 - 265 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) 87 971 (вісімдесят сім тисяч дев`ятсот сімдесят одну) гривню 03 (три) копійки спричиненої матеріальної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 992 (дев"ятсот дев"яносто два) гривні 40 (сорок) копійок на користь ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106, код за , банк отримувача Казначейство України (ЕАП), р/р UA0026001 код 22030106.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Позивачка: ОСОБА_1 , жителька: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , житель: АДРЕСА_2 .

Повне судове рішення складено 14.09.2022.

Головуючий: