23.12.2022 Єдиний унікальний № 371/1343/19 провадження № 2/371/211/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2022 року м. Миронівка

ЄУН 371/1343/19

Провадження № 2/371/211/22

Миронівський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді Капшук Л.О.,

за участі секретаря судових засідань Горкуші О.М.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

Представник позивача звернулася до суду з даним позовом, мотивуючи заявлені вимоги тим, що відповідач, з метою отримання банківських послуг, звернулася до АТ КБ «Приват Банк», у зв?язку з чим підписала анкету - заяву б/н від 7 березня 2013 року, згідно з якою отримала кредит у розмірі 4500,00 грн у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Підписання кредитного договору є прямою безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь якого розміру кредитного ліміту та підтвердженням згоди на те, що заява, разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затвердженими наказом № СП-2010-256 від 6 березня 2010 року та «Тарифами Банку», які викладені на сайті www/privatbank.ua/terms/pages/70, складають договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом в заяві.

В порушення зобов`язань за договором, відповідач своєчасно не надавав грошові кошти для погашення заборгованості за кредитним договором, в зв`язку з чим виникла заборгованість.

Загальний розмір заборгованості станом на 30 вересня 2019 року становить 336225,64 грн, з яких 3537,34 грн - заборгованість за кредитом, 326790,30 грн - заборгованість за нарахованими відсотками за користування, 5898,00 грн заборгованість за комісією та пенею.

23 березня 2021 року представник позивача подала заяву про зменшення позовних вимог, в якій просила стягнути з відповідача суму заборгованості в розмірі 15459,32 грн, з яких 3537,34 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 9980,54 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, 1941,44 грн. - заборгованість з пені, а також судові витрати в розмірі 1921 грн.

Процесуальні дії у справі, заяви, клопотання учасників справи

Ухвалою судді Миронівського районного суду Київської області від 5 грудня 2019 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно з пунктом 2 частини 7 статті 128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

23 грудня 2019 року відповідачу копію ухвали про відкриття спрощеного провадження та копію позовної заяви з додатками направлено за зареєстрованим в установленому порядку місцем проживання.

28 грудня 2019 року копію ухвали про відкриття спрощеного провадження та копію позовної заяви з додатками вручено відповідачу.

Відповідно до пункту 1 частини 8 статті 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку.

Заяв із запереченнями проти розгляду справив порядку спрощеного позовного провадження та клопотань про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін до суду не надходило.

Відповідно до положень статті 274 ЦПК України, справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження.

Аргументи учасників справи

26 березня 2020 року від представника відповідача адвоката Матюшенка Д.В. надійшли пояснення на позовну заяву, в яких позовні вимоги він не визнав повністю. Обгрунтовуючи заперечення проти позовних вимог, зазначив, що в анкеті заяві від 7 березня 2013 року не зазначений розмір кредиту, розмір процентів за користування кредитом, тип процентної ставки та порядок нарахування процентів, порядок та умови нарахування пені, комісії та штрафів, а тому сторони не досягли згоди щодо істотних умов договору, а отже договір не був укладеним.

Вказав, що додані до позовної заяви «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи банку», «Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» не можуть вважатися складовою частиною підписаної відповідачем анкети заяви, на яку банк посилається, як на укладений договір, оскільки не містять підпису відповідача.

Відтак, вважає недоведеними твердження позивача про те, що саме в такій редакції вказані документи діяли на момент підписання відповідачем анкети заяви, та саме в цій редакції вони надавалися відповідачу для ознайомлення та розумілися відповідачем.

Зазначив, що позивач, звернувшись з позовною заявою в жовтні 2019 року, пропустив трирічний строк позовної давності, а тому просив застосувати строк позовної давності до вимог про стягнення 3537,34 грн заборгованості за кредитом та 122594,32 грн заборгованості за нарахованими відсотками.

4 червня 2020 року від представника позивача надійшла відповідь на пояснення. Заперечуючи проти аргументів, викладених відповідачем, представник позивача зазначила, що відповідач своїм підписом на анкеті-заяві підтвердила факт ознайомлення з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами Банку в письмовому вигляді та згодилася, що вищезазначені Умови і Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку, які є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях Банку та на офіційному сайті банку, становлять між нею та банком договір про надання банківських послуг. З долученої до матеріалів довідки про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду», вбачається, що відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 2,5 %, вказано розміри комісій та штрафів. Вважає, що сторонами при укладенні договору було обговорено всі істотні умови та здійснено всі необхідні дії, які за змістом частини 1 статті 202 ЦК України вказують на вчинення двостороннього кредитного договору, складовими якого виступають заява, Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи, з якими позичальник ознайомилася, про що свідчить її підпис в заяві.

На підставі поданої заяви, що разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами, складають договір про надання банківських послуг, відповідачу було відкрито картковий рахунок, ключем до якого є пластикова картка, яку отримала відповідач та мобільний телефон, зазначений нею. За допомогою ключів відповідачу надана можливість дистанційно здійснювати операції по рахунку. Розмір та порядок нарахування процентів за користування кредитними коштами та штрафних санкцій, визначені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, а також Тарифах Банку, які є складовими кредитного договору і з якими було ознайомлено відповідача під час підписання анкети заяви.

Зазначила, що з виписки з карткового рахунку вбачається, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та факт користування відповідачем грошима, а отже й факт отримання кредитної картки «Універсальна», оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку відповідача баланс станом на дату укладання договору (надана сума кредиту), всі операції за картковим рахунком (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після поведеної операції). Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались.

Вважає, що між банком і відповідачем було укладено договір, який ніким не оспорений, правовідносини між сторонами тривають й належним чином зобов?язання не виконані та кредитором не прийняті, а тому є всі законні підстави для стягнення заборгованості з відповідача. Факт отримання відповідачем кредитної картки підтверджується фото відповідача з карткою. Як доказ підтвердження факту виконання умов кредитного договору та обізнаність про умови кредитування, банком надано розрахунок заборгованості та виписку по картковому рахунку, які свідчать про факт користування відповідачем кредитними коштами та здійснення часткового погашення заборгованості відповідачем.

Щодо заяви представника відповідача про застосування строків позовної давності вказала, що по даному договору відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт на картку, видано картку, а сума обов?язкового мінімального щомісячного платежу залежить від суми використаного кредитного ліміту. Кредитна картка є поновлювальною кредитною лінією, тобто це кредит, що надається банком клієнту в межах встановленого ліміту заборгованості, який використовується повністю або частинами і поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту. Клієнт, використавши та погасивши заборгованість за кредитною лінією, може знову користуватися нею у межах строку дії картки.

Зазначила, що статтею 261 ЦК України встановлено, що за зобов?язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Звернула увагу на практику Верховного Суду України відносно строку виконання зобов?язань по кредитам, що надаються у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитні картки, зокрема, постанову у справа № 6-14цс14 від 19 березня 2014 року, та у справі №6-61цс 14 від 18 червня 2014 року.

Згідно з вказаною практикою «Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору». Відповідно до Правил користування карткою, строк дії картки вказано на лицевій стороні картки (місяць та рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Отже, строк перевипущеної картки до останнього дня жовтня 2017 року. Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача 23 жовтня 2019 року до спливу строку позовної давності. Підстав для застосування позовної давності до вимог про стягнення пені немає, оскільки порушення зобов?язання триває. У зв?язку з цим, обставини, на які відповідач посилається, не відповідають дійсності, а строк позовної давності позивачем дотримано при зверненні до суду.

Фактичні обставини справи

7 березня 2013 року відповідачем було підписано анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 51).

Відповідач заповнила анкету - заяву, в якій зазначила персональні дані, підтвердила факт ознайомлення з Умовами і правилами надання банківських послуг та тарифами, правилами користування, розміщеними на сайті www/privatbank.ua. Також підтвердила, що згодна з тим, що дана анкета - заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами, складають між ним та банком договір надання банківських послуг.

Інших відомостей, зокрема, щодо розміру кредитного ліміту; розміру, порядку нарахування та погашення відсотків за прострочення погашення боргових зобов?язань; розміру, порядку нарахування та погашення штрафних санкцій та інших умов анкета-заява не містить.

Надані представником позивача Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та «Універсальна Gold», а також Умови та правила надання банківських послуг, затверджені наказом №СП-2014-6536037 від 3 лютого 2014 року, повідомлення про зміну тарифів по кредитним карткам, містять загальні умови обслуговування кредитних карт «Універсальна» та «Універсальна Gold» з зазначенням тривалості пільгового періоду, базової ставки в місяць, розміру обов?язкового щомісячного платежу, пені за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штрафу за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору, та інші умови (а.с.52, 55-70, 147-152,165-172,173-174).

На підтвердження видачі відповідачу кредитних карток та зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, до позовної заяви долучено довідки без номеру та дати з яких вбачається, що за кредитним договором № SAMDN4848, підписаним відповідачем банком було видано кредитні картки № НОМЕР_1 (дата відкриття 7 березня 2013 року, термін дії 10/17), № НОМЕР_2 (дата відкриття 7 березня 2013 року, термін дії 09/16), № НОМЕР_3 (дата відкриття 7 березня 2013 року, термін дії 08/16) (а.с. 53,54).

За картковим рахунком № НОМЕР_3 3 березня 2014 року встановлено кредитний ліміт у розмірі 3540,00 грн., розмір якого 7 березня 2013 року збільшено до 4000 грн, 12 березня 2013 року збільшено до 4500,00 грн, 11 грудня 2013 року зменшено до 4150,00 грн, 23 квітня 2014 року зменшено до 3540 грн.

З виписки про рух коштів за картковим рахунком № НОМЕР_2 , сформованої банком за період з 7 березня 2013 року по 7 листопада 2019 року, вбачається, що станом на 30 вересня 2016 року (дата закінчення строку дії картки) в графі «залишок після операції» значиться заборгованість у розмірі 30268,66 грн (а.с. 156-159).

Вказана заборгованість складається з використаних відповідачем кредитних коштів, списаних банком відсотків за користування кредитним лімітом та прострочений кредит в межах дії кредитної картки, а також пені та штрафів.

Після закінчення строку дії картки № НОМЕР_2 використання кредитних коштів за нею не здійснювалося, заборгованість здійснювалася за рахунок списаних банком відсотків за користування кредитним лімітом та прострочений кредит, а також пені та штрафів. Внесення коштів на вказаний картковий рахунок відбулося востаннє 27 червня 2013 року.

З розрахунку заборгованості, доданої представником позивача до заяви про зменшення позовних вимог, вбачається, що залишок поточної заборгованості за наданим кредитом (тіло кредиту), станом на 30 вересня 2020 року, становить 3537,34 грн, загальний залишок заборгованості за відсотками становить 326790,30 грн, заборгованість по пені становить 5898,00 грн (а.с. 179-185).

Мотиви суду та застосовані норми права

Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з?ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об?єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов?язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов?язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов?язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов?язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов?язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов?язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв?язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв?язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов?язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору, неустойка поділяється на встановлену законом (розмір та підстави стягнення якої визначаються актами законодавства) та договірну (розмір та підстави стягнення якої визначаються сторонами в самому договорі).

Банк, пред?являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути заборгованість за тілом кредиту, в тому числв заборгованість за простроченим тілом кредиту, а також стягнути заборгованість за простроченими відсотками та пеню.

Обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення заборгованості за відсотками та штрафами, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, позивач, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором та виписки про рух коштів, посилався на Тарифи обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та «Універсальна Gold», а також Умови та правила надання банківських послуг, затверджені наказом №СП-2014-6536037 від 3 лютого 2014 року, повідомлення про зміну тарифів по кредитним карткам, які розміщені на сайті банку та витяги з яких додані до позовної заяви, як невід?ємні частини спірного договору.

Проте, позивачем не надано доказів, які б підтвердили ті обставини, що надані Витяг з Тарифів банку та Умови та правила надання банківських послуг є додатками до підписаної відповідачем анкети-заяви про надання кредиту.

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правила надання банківських послуг розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг «ПриватБанку», а також те, що вказані документи, на момент отримання кредитних коштів, взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (зокрема, пені, штрафів), та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Зазначення в анкеті-заяві на видачу кредиту про ознайомлення відповідача з умовами надання кредиту без ідентифікації самих умов, як таких, що погоджені підписом відповідача, не може бути належним доказом ознайомлення та погодження відповідача саме з тією редакцією умов, на яку посилається банк.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

За таких обставин, без надання доказів, що підтверджують конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами та пені, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Зазначена правова позиція міститься у постанові Верховного суду від 3 липня 2019 року у справі № 14-131цс19.

До вказаних правовідносин суд не може застосувати правила частини першої статті 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин (7 березня 2013 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (жовтень 2019 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Зазначення в анкеті заяві про згоду відповідача на те, що заява разом з Умовами в Правилами надання банківських послуг і тарифами, розміщеними на сайті, не свідчить про укладення договору кредитування та дотримання його форми, оскільки в анкеті - заяві не відбувається фіксація волі сторін договору кредитування та його змісту.

Анкета-заява позичальника, підписана відповідачем 7 березня 2013 року, не містить умов договору щодо розміру кредитного ліміту; розміру, порядку нарахування та погашення відсотків за користування кредитом та прострочення погашення боргових зобов?язань; розміру, порядку нарахування та погашення пені, штрафних санкцій та інших умов, що свідчили б про фіксацію волі сторін договору кредитування.

Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді розмір і порядок сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (зокрема, пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов?язань.

Доказів того, що відповідач була проінформована про конкретні умови кредитування з використанням кредитної картки, їх зміни банком в подальшому, позивач суду не надав.

Додані представником відповідача до відповіді на відзив повідомлення про зміни в тарифах по кредитним карткам, в тому числі «Універсальна» суд не може прийняти, як доказ інформування позичальника, оскільки вказані роздруківки не містять даних про їх отримання відповідачем.

Сама по собі підписана анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, без надання належних та допустимих доказів, що підтверджують укладення договору, не може бути підставою для стягнення процентів за користування кредитними коштами, пені та штрафів за невиконання кредитного договору.

Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 (провадження № 61-14545сво20).

У цій же постанові Верховний Суд виклав висновки про правильне застосування норм права у подібних правовідносинах, зазначивши, що під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація. Правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами. Першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін. Зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину.

Потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов?язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця.

Таким чином, надані представником позивача Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та повідомлення про зміни в тарифах по кредитним карткам, які не підписані відповідачем, не можуть бути прийняті судом як доказ погодження умов кредитування, оскільки містять загальні умови обслуговування кредитної карти «Універсальна» і носить інформативний характер та не свідчать про укладення договору про споживчий кредит і дотримання його форми.

Отже, звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості, позивач не надав належних та допустимих доказів погодження сторонами сплати відсотків за користування кредитними коштами та пені.

Відтак, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 9980,54 гр та заборгованості з пені в розмірі 1941,44 грн є необґрунтованими.

Вирішуючи питання про стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 3537,34 грн суд дійшов висновку, що в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступні обставини.

З виписки про рух коштів вбачається, що операції проводилися по карткових рахунках № НОМЕР_1 (дата відкриття 7 березня 2013 року, термін дії 10/17), № НОМЕР_2 (дата відкриття 7 березня 2013 року, термін дії 09/16), № НОМЕР_3 (дата відкриття 7 березня 2013 року, термін дії 08/16).

Судом встановлено, що відповідач користувалася наданими банком коштами, знімала кредитні кошти та поповнювала картковий рахунок № НОМЕР_2 (дата відкриття 7 березня 2013 року, термін дії 09/16), про що свідчить рух коштів по картковому рахунку.

Після закінчення строку дії картки № НОМЕР_2 використання кредитних коштів за нею не здійснювалося, заборгованість збільшувалася за рахунок списаних банком відсотків за користування кредитним лімітом та прострочений кредит, а також пені. Внесення коштів на вказаний картковий рахунок відбулося востаннє 27 червня 2013 року.

З виписки про рух коштів неможливо встановити походження заборгованості за картковим рахунком № НОМЕР_1 , оскільки даних про встановлення кредитного ліміту за вказаним рахунком позивачем не надано, відомості про зняття коштів чи їх списання по вказаному картковому рахунку відсутні. Востаннє внесення коштів було здійснено на вказаний картковий рахунок в розмірі 300 грн 9 березня 2017 року.

З розрахунку заборгованості, наданої позивачем, вбачається, що у період з 30 травня 2014 року до 30 жовтня 2019 року розмір залишку поточної та простроченої заборгованості за тілом кредиту був незмінним і становив 3537,34 грн.

Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених в постанові від 31 травня 2022 року у справі № 194/329/15-ц, виписка з особового рахунку може бути належним доказом заборгованості відповідача за кредитом, яка повинна досліджуватися судами у сукупності з іншими доказами.

Загальними вимогами процесуального права визначено обов?язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, якими суд керувався при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Суд має стягнути ту суму, яка була доведена і щодо якої у суду немає сумніву, оскільки за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов?язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов?язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що заборгованість за картковим рахунком № НОМЕР_2 , що утворилася шляхом використання коштів відповідачем, становить 3537,34 грн.

Разом з тим, відповідачем заявлено вимогу про застосування спливу позовної давності до вимог про стягнення заборгованості.

Посилання відповідача на факт пропуску позивачем позовної давності суд вважає обґрунтованими з таких підстав.

Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За правилом статті 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Статтею 259 ЦК України визначено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4 статті 267 ЦК України).

Строк виконання кожного щомісячного зобов`язання, згідно із частиною 3 статті 254 ЦК України, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку позовної давності починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 253 ЦК України).

При цьому, початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом цієї норми, початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 зроблено правовий висновок про те, що перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу» (п. 59 Постанови).

За таких обставин, моментом перебігу позовної давності за вказаним кредитним договором є момент, коли банк міг та повинен був дізнатись про порушення свого права на повернення кредиту, тобто перебіг позовної давності почався з моменту останнього платежу по кредиту.

Судом встановлено, що у період з 30 травня 2014 року до 30 жовтня 2019 року розмір залишку поточної та простроченої заборгованості за тілом кредиту був незмінним і становив 3537,34 грн.

Тому, після припинення відповідачем оплати по картковому рахунку № НОМЕР_2 , у позивача виникло право на звернення до суду за захистом свої порушених прав в частині невиконання відповідачем прийнятих на себе зобов`язань по кредитному договору.

Суд відхиляє доводи та обґрунтування позивача щодо подання позову до спливу строку позовної давності. Зокрема, доводи про те, що строк повернення кредиту в повному обсязі визначається строком дії картки, а строк дії перевипущеної картки № НОМЕР_1 встановлено до останнього дня жовтня 2017 року, а відтак строк позовної давності, на думку представника позивача, не сплив.

З виписки про рух коштів неможливо встановити походження заборгованості за картковим рахунком № НОМЕР_1 , оскільки відомості про зняття коштів чи їх списання по вказаному картковому рахунку відсутні. По вказаному картковому рахунку здійснювалося лише внесення коштів.

З огляду на те, позивачем надано довідку про встановлення та зміну кредитного ліміту лише за карткою № НОМЕР_2 , а також враховуючи, що всі три карткових рахунки відкриті одночасно, у суду немає підстав вважати, що вони відкривалися на заміну карток, по яких закінчився строк їх дії.

Позивачем не надано належних доказів отримання картки № НОМЕР_1 відповідачем, оскільки з наданих фотокарток не можна ідентифікувати особу, яка її отримала та номер картки.

Відтак відсутні підстави для висновків про те, що заборгованість утворилася за картковим рахунком № НОМЕР_1 , тому і врахування строку дії вказаної картки при визначенні кінцевого строку повернення кредиту є безпідставним.

Станом на 1 жовтня 2019 року сплив загальний строк позовної давності. Позовна заява, датована 21 жовтня 2019 року, надійшла до суду 28 жовтня 2019 року, тобто поза межами строку позовної давності, що є підставою для застосування частини 4 статті 267 ЦПК України.

Відповідач заявила вимогу про застосування строків позовної давності до вимог АТ КБ «ПриватБанк», що, відповідно до вимог частини 4 статті 267 ЦК України, є підставою для відмови у задоволенні позову.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов?язання, з підстав та у розмірах, встановлених актами законодавства, зокрема статями 625, 1048 ЦК України, позивач не пред?явив.

Висновки за результатами розгляду

Під час з?ясування характеру спірних правовідносин, предмету і підстав позову, наявності чи відсутності порушеного права чи інтересу та можливості його поновлення або захисту в обраний позивачем спосіб, суд дійшов наступних висновків.

Аналіз статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України вказує на те, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, сторона, яка звернулася до суду, повинна довести належними та допустимими доказами вимоги, що нею заявлені, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.

За таких обставин, звертаючись до суду з позовом саме на заявника покладається обов?язок з доведення належними, допустимими та достатніми доказами своїх позовних вимог з посиланням на матеріально-правову підставу своїх вимог.

Саме позивач мав довести в ході розгляду справи зміст порушених, оспорюваних чи невизнаних прав, обґрунтувати підстави звернення до суду з позовними вимогами саме до заявленого відповідача та обґрунтувати відповідність обраного способу захисту змісту порушеного права.

Суд ухвалює рішення про задоволення позову, виходячи передусім із доведеності таких вимог заявником.

Згідно правил статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На підставі досліджених доказів, суд дійшов висновку, що обґрунтованість вимог про стягнення заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 9980,54 грн, заборгованості з пені в розмірі 1941,44 грн позивачем не доведено.

Позовну заяву в частині вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 3537,34 грн подано поза межами загального трирічного строку позовної давності. Сплив загального строку позовної давності, про застосування якого заявила відповідач, є підставою для застосування частини 4 статті 267 ЦПК України та відмови у позові.

Щодо розподілу судових витрат

При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір в сумі 1762 грн.

Відповідно до правил частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно вказаного правила, судовий збір, сплачений позивачем, поверненню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 13, 19, 76 - 81, 89, 95, 141, 229, 258, 259, 263 - 265, 268, 274, 279-282, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», , р/р НОМЕР_4 , МФО 305299, місцезнаходження: будинок під номером 1Д, вулиця Грушевського, місто Київ.

Відповідач: ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , адреса зареєстрованого місця проживання: будинок під номером АДРЕСА_1 .

Суддя підпис Л.О. Капшук

Згідно з оригіналом

Суддя Л.О. Капшук