Справа № 352/2117/21
Провадження № 22-ц/4808/580/22
Головуючий у 1 інстанції Хоминець М.М.
Суддя-доповідач Максюта
У Х В А Л А

10 березня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі судді Максюти І.О., вирішуючи питання про можливість відкриття провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Хоминець М.М. 27 січня 2022 року у м. Івано-Франківськ Івано-Франківської області, повний текст якого складено 01 лютого 2022 року, по справі позовом ОСОБА_1 до Первинної профспілкової організації «Бурштинської ТЕС» про стягнення заробітної плати за час затримки розрахунку,

в с т а н о в и в :

Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 27 січня 2022 року позов ОСОБА_1 до Первинної профспілкової організації «Бурштинської ТЕС» про стягнення заробітної плати за час затримки розрахунку задоволено частково.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, сформовану в системі «Електронний суд», та клопотання про звільнення від сплати судового збору, який відповідно до підп. 6 п. 1 ч. 2, ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», повинен бути сплачений у сумі 2141,08 грн. Посилається на те, що є малозабезпеченою особою, що підтверджується витягом з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування з Пенсійного фонду України, який сформований 15 лютого 2022 року, згідно якого позивач за 2021 рік не отримував ніяких доходів, оскільки звільнений з роботи 18 квітня 2018 року та до цього часу ніде не працює. Посилаючись на те, що не мав жодних доходів у 2021 році, отже судовий збір перевищує 5% від його річного доходу.

Однак, апеляційну скаргу слід залишити без руху з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст.136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. Відповідно до ч.3 ст.136 ЦПК з підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача фізичної особи за попередній календарний рік, або позивачами є: військовослужбовці, батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Відповідно до ч.2 ст.8 Закону України «Про судовий збір», суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Статтею 129 Конституції України визначено, що однією із основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

У п.1 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року N 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати" судам роз`яснено, що судові витрати - передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи.

У зв`язку із цим при здійсненні правосуддя у цивільних справах суди повинні вирішувати питання, пов`язані з судовими витратами (зокрема, щодо відстрочення та розстрочення судових витрат, зменшення їх розміру або звільнення від їх сплати), у чіткій відповідності до ЦПК України, Закону України "Про судовий збір", а також інших нормативно-правових актів України, забезпечуючи при цьому належний баланс між інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справ, з одного боку, та інтересами позивача (заявника) щодо можливості звернення до суду, з другого боку.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Разом з цим, згідно з правовою позицією, яка викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року (справа № 910/4518/16), середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні (середній заробіток за час вимушеного прогулу) за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою (зокрема, компенсацією працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати) у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні (середній заробіток за час вимушеного прогулу) не входить до структури заробітної плати.

З огляду на викладене пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - в справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (середнього заробітку за час вимушеного прогулу) під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.

Отже, апелянт не звільнений від сплати судового збору щодо вимог про стягнення заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні, тому йому необхідно сплатити судовий збір.

Вирішуючи заявлене клопотання суд виходить з наступного.

На підтвердження скрутного майнового стану апелянт долучив лише довідку про відсутність доходів за попередній календарний рік з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування з Пенсійного фонду України.

Однак враховуючи, що дохід це не лише офіційні доходи особи, які відображені в органах ПФУ, а й інші доходи, а позивач не довів, що його реальний майновий стан на такому низькому рівні, який об`єктивно не дає йому можливості сплатити судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 2141,08 грн, клопотання не підлягає до задоволення.

Надані позивачем до суду докази не можуть однозначно свідчити про неможливість сплати ним судового збору у встановленому законом розмірі. Так, за твердженням позивача та відповідно до наданих до суду доказів, він протягом 2021 року не мав жодних доходів, що вочевидь не відповідає дійсності, оскільки доказів про те, що він перебуває на утриманні в будь-яких осіб до суду не надано. Також матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що позивач є непрацездатною особою, або наявні інші підстави неможливості його працевлаштування. Крім того, апелянтом не було надано і доказів про те, що в нього відсутнє рухоме та нерухоме майно, за рахунок якого він може отримувати доходи.

Самі по собі дані про відсутність доходу, з якого сплачуються податки, та тривале перебування у статусі безробітної особи, не свідчать про дійсний матеріальний стан позивача, в тому числі з урахуванням витягу з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування з Пенсійного фонду України.

Між тим, як було відзначено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 січня 2021 року під час розгляду справи 0940/2276/18, з аналізу статті 8 Закону України «Про судовий збір» чітко вбачається, що законодавець, застосувавши конструкцію «суд, враховуючи майновий стан сторони, може…», тим самим визначив, що питання звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору осіб, які не зазначені в статті 5, або у справах із предметом спору, не охопленим статтею 5, є правом, а не обов`язком суду навіть за наявності однієї з умов для такого звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення.

Оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (рішення ЄСПЛ у справі «Княт проти Польщі» («Kniat v. Poland») від 26 липня 2005 року, пункт 44; рішення ЄСПЛ у справі «Jedamski and Jedamska v. Poland» від 26 липня 2005 року, пункти 63-64).

Однак, надані апелянтом докази не можуть підтверджувати майновий стан особи в повному обсязі та стверджувати про неможливість сплати ним судового збору при зверненні до суду з апеляційною скаргою, оскільки доходи позивача за попередній календарний рік повинні підтверджуватись, зокрема, довідкою про доходи відповідного органу Державної фіскальної служби України за останній календарний рік, департаменту соціальної політики та пенсійного фонду України, а відтак, доданий до клопотання витяг про відсутність доходів за попередній календарний рік з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування з Пенсійного фонду України не дає можливості встановити достатні правові підстави для можливості застосування судом норми п.1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір», а безпідставне не надходження до державного бюджету коштів за сплату судового збору порушує інтереси держави.

Отже, витяг з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування з Пенсійного фонду України не є достатнім доказом тяжкого матеріального становища апелянта на день подачі апеляційної скарги. Будь-яких інших доказів, що підтверджують матеріальне становище, апелянтом не надано.

Таким чином для встановлення достатніх правових підстав для можливості застосування судом норми п.1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» (вирішення питання про звільнення від сплати судового збору) апелянту слід надати суду докази, що підтверджують розмір річного доходу позивача за попередній календарний рік, зокрема довідку відповідного органу Державної фіскальної служби України, департаменту соціальної політики та пенсійного фонду України за останній календарний рік.

Одночасно слід роз`яснити, що апелянт вправі заявити клопотання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

Судовий збір у сумі 2141,08 грн (дві тисячі сто сорок одна гривня вісім копійок) необхідно сплатити на рахунок (IBAN): UA0009612; отримувач ГУК в Iв.-Фр.об./ТГ Ів.-Фр./ 22030101, Код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 37951998; банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код класифікації доходів бюджету 22030101, найменування коду класифікації доходів бюджету судовий збір (Державна судова адміністрація України, 050). При цьому, при заповненні платіжного документа у графі «Код платника» слід зазначити: *;101;__________(ідентифікаційний код, а при його відсутності, у зв`язку з релігійними переконаннями, зазначити паспортні дані); судовий збір, за позовом ___________ (ПІБ чи назва установи, організації позивача), на рішення від ______ (Дата оскаржуваного рішення) по справі _________ (Номер справи), Наявність відомчої ознаки: "80" Апеляційні суди, Назва суду: Івано-Франківський апеляційний суд (назва суду, де розглядається справа).

При таких обставинах апеляційну скаргу слід залишити без руху та надати апелянту строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення копії цієї ухвали подання клопотання про відстрочення, розстрочення сплати судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі з наведенням обставин, які свідчать про матеріальне становище; подання доказів, що підтверджують розмір річного доходу позивача за попередній календарний рік, зокрема довідку відповідного органу Державної фіскальної служби України, департаменту соціальної політики та пенсійного фонду України за останній календарний рік або оригінал платіжного доручення про сплату судового збору, які слід направити до Івано-Франківського апеляційного суду.

У зв`язку із наведеним апеляційну скаргу слід залишити без руху та надати строк для усунення зазначених недоліків.

Керуючись ст.136, 357 ЦПК України, суддя

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 27 січня 2022 року залишити без руху та надати апелянту строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення копії цієї ухвали.

Копію ухвали направити апелянту для виконання.

В разі невиконання цієї ухвали в зазначений термін, апеляційна скарга відповідно до вимог ч. 3 ст. 185 ЦПК України буде вважатися неподаною і підлягатиме поверненню.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І.О. Максюта