ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4904/22 Справа № 204/9959/21 Суддя у 1-й інстанції - Черкез Д. Л. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.

за участю секретаря Паромової О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Бабенко Олени Анатоліївни на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12 травня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа Орган опіки та піклування адміністрації Новокадацького району Дніпровської міської ради про визначення місця проживання дитини за місцем проживання батька та стягнення аліментів, та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування Центральної адміністрації Дніпровської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини,-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа Орган опіки та піклування адміністрації Новокадацького району Дніпровської міської ради про визначення місця проживання дитини за місцем проживання батька та стягнення аліментів.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 посилався на те, що 14 вересня 2002 року між ним та ОСОБА_1 було зареєстровано шлюб, який було розірвано рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02 жовтня 2017 року у справі №204/5068/17. Від подружнього життя сторони мають двох дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Шлюбні відносини між ними фактично припинено за спільною згодою з травня 2019 року. З того часу вони не проживають однією сім`єю, їх спільні діти проживали то з ним, то з матірю, суперечок з приводу місця проживання дітей не було. Відповідно до рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 грудня 2020 року у справі №204/4929/20 з нього стягувалися на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дочки та неповнолітнього сина у твердій грошовій сумі. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 14 червня 2021 року рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 грудня 2020 року - змінено та з цього часу він сплачував на користь ОСОБА_1 2000 грн. на місяць на кожну дитину. ОСОБА_2 зазначає, що з квітня 2021 року ставлення матері дітей до питання відносно місця проживання дітей змінилося, та з квітня місяця їх неповнолітня дочка проживає з ним та знаходиться на його повному утриманні. Спочатку між сторонами була домовленість про те, що дочка буде приїжджати до матері кожні вихідні, однак, останній місяць мати майже не спілкується з дочкою. Вважає за необхідне визначити місце проживання неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з ним. З квітня 2021 року мати дитини не надає будь-якої матеріальної допомоги на потреби дитини. Домовитися про розмір аліментів, які вона має сплачувати на утримання їх дитини, є неможливим. ОСОБА_2 вказує, з часу проживання дочки з ним мати дитини участі у її матеріальному забезпеченні не приймає та вже протягом останніх місяців майже не відвідує дитину, не спілкується, її життям не цікавиться, що також є підставою для стягнення з відповідача на його користь аліментів на утримання спільної дитини. На підставі викладеного ОСОБА_2 просив суд визначити місце проживання неповнолітньої дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком - ОСОБА_2 , за місцем проживання батька; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи від дня пред`явлення позову до суду та до досягнення дитиною повноліття; стягнути судові витрати.

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 , третя особа Управління-служба у справах дітей Центральної адміністрації Дніпровської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 посилалася на те, що 14 вересня 2002 року між нею та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб, який було розірвано рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02 жовтня 2017 року у справі №204/5068/17. Від подружнього життя вони мають двох дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після розірвання шлюбу діти залишились проживати разом з нею у її квартирі АДРЕСА_1 . Відвідування дітей ОСОБА_2 після розлучення були періодичними, інколи він забирав дітей до себе на вихідні дні. З вересня 2021 року неповнолітня дочка ОСОБА_6 почала проживати з батьком, з того часу і до січня 2022 року дитина спілкувалась з нею, вони зустрічались, проте з січня 2022 року дитина почала уникати спілкування з нею, не відповідає на її дзвінки та смс-повідомлення з невідомих для неї причин. Вважає, що батько дитини налаштовує ОСОБА_6 проти неї. Вона є здоровою, працездатною особою, має постійне місце роботи, постійний високий дохід, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, позитивно характеризується як за місцем роботи так і за місцем проживання, має у власності житло. Вважає, що інтересам дочки відповідатиме проживання саме з матір`ю, оскільки ОСОБА_6 12 років, весь час з самого народження вона проживала разом з нею, вона піклувалася про неї, займалася її вихованням, навчанням, забезпечувала харчуванням, медичним оглядом, купувала одяг та все необхідне, дитина відвідувала гуртки, зокрема, танцювальний гурток та малювання. Після переїзду до батька дитина припинила відвідування вказаних гуртків. На підставі викладеного ОСОБА_1 просила суд визначити місце проживання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з нею.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 лютого 2022 року прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_7 до ОСОБА_2 , третя особа Управління-служба у справах дітей Центральної адміністрації Дніпровської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини, та об`єднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_7 , третя особа Управління-служба у справах дітей адміністрації Новокадацького району Дніпровської міської ради про визначення місця проживання дитини за місцем проживання батька та стягнення аліментів (а.с. 97).

ОСОБА_7 14 січня 2022 року уклала шлюб із ОСОБА_8 та змінила прізвище з ОСОБА_9 на - ОСОБА_10 (а.с. 156).

У судовому засіданні 12 травня 2022 року замінено третіх осіб за первісним та за зустрічним позовом, визначено вважати найменування третьої особи за первісним позовом - Орган опіки та піклування адміністрації Новокадацького району Дніпровської міської ради, а третьої особи за зустрічним позовом - Орган опіки та піклування Центральної адміністрації Дніпровської міської ради.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12 травня 2022 року задоволено позовну заяву ОСОБА_2 . Визначено місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за місцем проживання батька. Стягнуто з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_1 ), на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП - НОМЕР_2 ), аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 16 грудня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 , допустивши негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Стягнуто з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_1 ), на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 908 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 908 грн. на користь держави. У задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування Центральної адміністрації Дніпровської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Бабенко О.А. просить рішення суду від 12 травня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Бабенко О.А. залишити без задоволення, рішення суду від 12 травня 2022 року залишити без змін, посилаючись на його законність та обгрунтованість.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено статтею 7 СК України, згідно з положеннями якої жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Стаття 11 Закону України Про охорону дитинства наголошує, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей, однак предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України Про охорону дитинства батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Стаття 141 СК України визначає, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно із ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину.

Відповідно до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Згідно зі ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

За змістом статей 160-161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, а місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини).

Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від17 липня 1997 року № 475/97-ВР.

Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Ця стаття охоплює, зокрема, питання втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання.

Так, рішенням у справі М.С. проти України від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) ЄСПЛ, установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін.

На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть переважати інтереси батьків.

При цьому при вирішенні питань, які стосуються її життя, дитині, здатній сформулювати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 357/17852/15-ц від 29 травня 2019 року.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Але даний принцип не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст. 141 Сімейного кодексу України, так і зі змісту Конвенції про права дитини.

У разі визначення місця проживання дитини з батьком, мати не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Обмеження у цьому разі стосується тільки місця проживання дитини до досягненню нею віку 14 років.

Крім того, сімейне законодавство не виключає визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком незалежно від віку дитини, якщо маються обставини, за яких дитині краще проживати з батьком, ніж з матір`ю.

З матеріалів справи вбачається, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 14 вересня 2002 року (а.с.18).

У період шлюбу у сторін народилось двоє дітей: син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 19, 20).

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02 жовтня 2017 року, яке набрало законної сили, шлюб між сторонами було розірвано (а.с. 21-23).

Після розірвання шлюбу діти проживали разом з матір`ю ОСОБА_7 .

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 грудня 2020 року у справі № 204/4929/20 за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей, було задоволено позовні вимоги ОСОБА_7 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щомісячно у твердій грошовій сумі, у розмірі 3420 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 03 серпня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно у твердій грошовій сумі, у розмірі 3475 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 03 серпня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 24, 25).

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 14 червня 2021 року рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 грудня 2020 року змінено, зменшено суму стягнутих аліментів: на утримання малолітньої доньки ОСОБА_5 , з 3420 грн. до 2000 грн.; на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , з 3475 грн. до 2000 грн. В решті рішення суду залишено без змін (а.с. 45-49).

Батько дитини ОСОБА_2 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Встановлено, на теперішній час неповнолітня ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає разом з батьком - ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується довідкою № 20, виданою 05 листопада 2021 року Квартальним комітетом № 1 Новокодацького району та довідкою від 05 листопада 2021 року, виданою Квартальним комітетом № 1 Новокодацького району (а.с. 26, 27).

ОСОБА_2 з 16 лютого 2022 року працює на посаді адміністратора доступу в ТОВ Бізнес-Центр Фабрика за основною формою працевлаштування з окладом 6 500 грн. на місяць, що підтверджується довідкою про доходи від 25 лютого 2022 року, виданою ТОВ Бізнес-Центр Фабрика (а.с. 147).

Згідно медичної довідки серії 12ЯЯТ № 570301 про проходження обов`язкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів, виданої ОСОБА_2 11 лютого 2022 року Комунальним некомерційним підприємством Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги Дніпровської міської ради Центр психіатричної допомоги, психіатричні протипоказання для встановлення опіки (піклування) над неповнолітніми дітьми відсутні (а.с. 145).

Із сертифіката серії 12ЯЯС № 277034 про проходження профілактичного наркологічного огляду, виданого 09 лютого 2022 року Комунальним підприємством Обласний медичний психіатричний центр з лікування залежностей зі стаціонаром Дніпропетровської обласної ради вбачається, що у ОСОБА_2 наркологічні протипоказання для оформлення опіки та піклування не виявлені (а.с.146).

У заяві від 06 квітня 2022 року мати ОСОБА_2 - ОСОБА_11 не заперечувала проти проживання її сина ОСОБА_2 та онуки - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_3 . Вона є власником цього будинку, в якому є всі умови для проживання малолітньої дитини (а.с.132).

З Акту обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_3 , складеного Управлінням-Службою у справах дітей адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради 16 листопада 2021 року, вбачається, що умови проживання є задовільними, в будинку чисто, затишно, наявна необхідна кількість меблів, побутова техніка. Для виховання та розвитку дитини створено такі умови: окрема кімната, ліжко, стіл, стілець, шафа для одягу, комод. В наявності сезонний одяг, взуття, шкільне приладдя та гаджети для дистанційного навчання, книжки, іграшки (а.с. 44).

Мати дитини ОСОБА_1 з 07 жовтня 2020 року працює у КП ДОР Аульський водовід на посаді головного бухгалтера підприємства, що підтверджується довідкою № 186/1-8 від 11 січня 2022 року (а.с. 74).

З довідки про доходи № 1 від 11 січня 2022 року вбачається, за період з липня 2021 року по грудень 2021 року включно ОСОБА_1 було нараховано заробітну плату у розмірі 290009 грн. 69 коп. (а.с. 75).

Згідно медичної довідки серії 12ЯЯТ № 507623 про проходження обов`язкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів, виданої ОСОБА_7 18 січня 2022 року Комунальним некомерційним підприємством Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги Дніпровської міської ради Центр психіатричної допомоги, психіатричні протипоказання для встановлення опіки (піклування) над неповнолітніми дітьми (дитиною) відсутні (а.с. 77).

Із сертифіката серії 12ЯЯС № 191690 про проходження профілактичного наркологічного огляду, виданого 18 січня 2022 року Комунальним підприємством Обласний медичний психіатричний центр з лікування залежностей зі стаціонаром Дніпропетровської обласної ради вбачається, що у ОСОБА_7 наркологічні протипоказання для оформлення опіки та піклування над дитиною не виявлені (а.с. 76).

З характеристики №530/1-6 від 21 січня 2022 року, виданої КП ДОР Аульський водовід зазначено, що ОСОБА_7 за період роботи на підприємстві зарекомендувала себе відповідальним, ініціативним, висококваліфікованим працівником, з високим рівнем знань, до дисциплінарної відповідальності не притягувалась, правила внутрішнього трудового розпорядку не порушувала (а.с. 78).

ОСОБА_1 має у власності квартиру загальною площею 47 кв.м. за адресою: АДРЕСА_4 , що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 282534822 від 02 листопада 2021 року, договором дарування квартири від 02 листопада 2021 року, посвідченим приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Отроцюк О.В., зареєстрованим в реєстрі за № 4220 (а.с. 84-86, 88).

З Акту обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_4 , складеного Управлінням-Службою у справах дітей Центральної адміністрації Дніпровської міської ради 18 січня 2022 року, вбачається, що умови проживання є задовільними, маються комунікації, необхідні меблі та побутова техніка. Для виховання та розвитку дитини створено такі умови: виділено окреме спальне місце для дитини, мається письмовий стіл, шафа для одягу. У квартирі проживає син ОСОБА_7 ОСОБА_4 (а.с. 81).

Згідно висновку Органу опіки та піклування адміністрації Новокадацького району Дніпровської міської ради № 24 від 06 квітня 2022 року вбачається, що комісія з питань захисту прав дитини при органі опіки та піклування адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради розглянула на засіданні комісії з питань захисту прав дитини (протокол від 06 квітня 2022 № 5) заяву ОСОБА_1 з проханням визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю, та заяву ОСОБА_2 з проханням визначити місце проживання малолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини, яке відбулося 06 квітня 2022 року, заслухано малолітню ОСОБА_5 , яка висловила бажання проживати разом з батьком. Розглянувши та проаналізувавши всі надані документи, заслухавши пояснення батька та матері дитини, комісія з питань захисту прав дитини при органі опіки та піклування адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради вважає за доцільне в інтересах дитини визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком - ОСОБА_2 (а.с. 130-131).

На теперішній час ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виповнилося 12 повних років.

У судовому засіданні у суді першої інстанції 19 квітня 2022 року було вислухано думку дитини неповнолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка пояснила, що з першого класу вона навчається в гімназії № 37. Зараз навчається у шостому класі цієї гімназії. На теперішній час вона проживає разом з батьком, бабусею та дідусем з середини квітня 2021 року. У неї є окрема кімната та є все необхідне. Коли вона проживала з матір`ю, то спала з нею в одній кімнаті, все необхідне у неї також було. Влітку 2021 року вона сказала матері, що бажає жити з батьком, батько приїхав та забрав її. На теперішній час вона проживає із батьком та хоче залишитися проживати із батьком.

Встановлено, заборони передачі дитини для проживання, визначені частиною 2 статті 161 СК України, щодо кожного з батьків відсутні.

Наявні в матеріалах справи докази вказують на відсутність виключних обставин, які б перешкоджали передачі дитини для проживання як разом з її матір`ю, так і разом з батьком.

Особисті якості батьків не перешкоджають кожному з них виховувати дитину.

Обидва з батьків працюють та одержують дохід.

Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них має проживати дитина, суд виходить із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, та перш за все, керується пріоритетом прав дитини, та має на меті ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам дитини.

Також суд враховує вік неповнолітньої дитини, забезпечення необхідних умов побуту, виховання, розвитку дитини, факт проживання дитини на теперішній час з батьком, висновок органу опіки та піклування, яким визнано доцільним проживання дитини з батьком, а також думку дитини, яка також бажає проживати з батьком.

Встановлено, з квітня 2021 року неповнолітня донька сторін постійно проживає разом із батьком.

Неповнолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на теперішній час виповнилося повних 12 років. У судовому засіданні у суді першої інстанції дитина чітко висловила своє бажання проживати разом із батьком.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги батька дитини, обгрунтовано врахував, що батьком створені всі умови для нормального розвитку, освіти та виховання доньки, і матеріально побутові умови за місцем проживання ОСОБА_2 , відповідають вимогам житлового приміщення, містять все необхідне для проживання дитини. Суд врахував думку дитини, яка у судовому засіданні виявила бажання проживати разом зі своїм батьком, що буде як найкраще відповідати інтересам неповнолітньої дитини сторін, а тому суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення первісних позовних ОСОБА_2 , та відмовив у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 .

Визначення місця проживання дитини з батьком, не впливатиме на її взаємовідносини з матір`ю, оскільки визначення місця проживання дитини з однім із батьків, не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків.

Матір дитини, яка безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я доньки, стан її розвитку, незалежно від того з ким дитина буде проживати.

Щодо позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення аліментів, слід зазначити, що в Україні законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Декларації ООН прав дитини (1959 року), Конвенції ООН про права дитини (1989 року), міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, Сімейному кодексі України, а також інших нормативно-правових актах, що регулюють суспільні відносини у цій сфері.

Як зазначено в Декларації ООН прав дитини (1959року), Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Закон України Про охорону дитинства від 26 квітня 2001року вказує на те, що кожна дитина має право на достатній життєвий рівень. При цьому, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини.

Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України, у редакція яка діяла на час звернення з даним позовом, батьки зобов`язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття.

Положеннями ст. 181 СК України, у редакція яка діяла на час звернення з даним позовом, передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька і (або) у твердій грошовій сумі.

За вимогами статті 182 СК України, у редакція яка діяла на час звернення з даним позовом, - при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей; непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Статтею 184 СК України передбачено, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Статтею 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Мати дитини ОСОБА_1 з 07 жовтня 2020 року працює у КП ДОР Аульський водовід на посаді головного бухгалтера підприємства, що підтверджується довідкою № 186/1-8 від 11 січня 2022 року (а.с. 74).

З довідки про доходи № 1 від 11 січня 2022 року вбачається, за період з липня 2021 року по грудень 2021 року включно ОСОБА_1 було нараховано заробітну плату у розмірі 290009 грн. 69 коп. (а.с. 75).

Встановлено, ОСОБА_3 має постійний дохід та має можливість сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Інших утриманців ОСОБА_3 не має.

За таких обставин, враховуючи, що ОСОБА_3 працює та має можливість сплачувати аліменти на утримання своєї неповнолітньої дочки, з урахуванням того, що місце проживання дитини визначено разом з батьком, суд дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на користь батька дитини ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 16 грудня 2021 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що визначення місця проживання дитини разом із батьком суперечитиме інтересам дитини, батько не в змозі забезпечувати належний рівень життя дитини є безпідставними та будь-якими належними доказами у справі не підтверджуються.

Посилання в апеляційній скарзі на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи є необгрунтованими.

Доводи апеляційної скарги стосовно незаконності та необґрунтованості рішення суду є безпідставними.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Бабенко Олени Анатоліївни залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12 травня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя І.А.Єлізаренко

Судді Т.П.Красвітна

О.В.Свистунова