ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Демченко Е.Л.

суддів Барильської А.П., Макарова М.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 09 квітня 2020 року у справі за позовом акціонерного товариства «ДТЕК Дніпровські Електромережі» до ОСОБА_1 про відшкодування збитків, -

в с т а н о в и л а:

У грудні 2019 року акціонерне товариство «ДТЕК Дніпровські електромережі» (далі АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування збитків, мотивуючи його тим, що між ними та відповідачем наявні договірні відносини, про що укладено договір на постачання електроенергії та відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 як побутовому споживачу.

Вказували, що під час технічної перевірки стану електричних приладів обліку та електроустаткування за адресою: АДРЕСА_1 , яка відбулась 15 лютого 2019 року, було виявлено порушення п.2.3.12 ПРЕЕ, а саме, споживання електричної енергії на непобутові потреби, а на потреби підприємницької діяльності: мийка автомобілів. У зв`язку із зазначеним співробітниками позивача був складений акт №002657 від 15 лютого 2019 року, за яким нараховано 16 585,05 грн. Досудова претензія про сплату вказаної суми відповідачем була проігнорована, тому вони звернулися до суду з цим позовом, в якому просили стягнути з ОСОБА_1 на власну користь 16 585,05 грн.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 09 квітня 2020 року позов задоволено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить заочне рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити, посилаючись на неправильне застосування судом норм процесуального та матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що його не було належним чином повідомлено про час і місце проведення судового розгляду. По суті позову зазначає, що матеріали справи не містять договору між ним та АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі». Акт про порушення №002657 від 15 лютого 2019 року складений з порушенням вимог п.8.2.5, 8.2.6 ПРРЕЕ, зокрема, споживач та заінтересовані особи не були присутні під час його складання, відповідний акт відповідач не отримував, його не підписував, наявний в акті підпис не є його власноручним підписом, навіть візуально відрізняється від його підпису. Про дату та час засідання не повідомлявся. Відтак такий акт не може вважатися дійсним. Закон України Про ринок електричної енергії та Правила роздрібного ринку електричної енергії не передбачаються застосування відповідальності за споживання електричної енергії на не побутові потреби. В матеріалах справи відсутні відомості про здійснення ним господарської діяльності на постійній основі, систематично, три і більше разів, з наданням послуг. В акті про порушення лише формально зазначено, що електроенергія на потреби підприємницької діяльності, однак не вказано, яка саме здійснювалася підприємницька діяльність, не зафіксовано отримання прибутку, кількості послуг, їх регулярність. Вказує, що позивачем було безпідставно застосована Методика для визначення обсягу та вартості необлікованої електричної енергії внаслідок порушення споживачем ПРРЕЕ, що відповідає позиції Верховного Суду від 02 червня 2021 року по справі №234/3939/19.

Позивач АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» правом на надання відзиву на апеляційну скаргу не скористалося.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Встановлено судом першої інстанції і це підтверджується матеріалами справи, що під час проведення 15 лютого 2019 року технічної перевірки стану електричних приладів обліку і електроустановок у відповідача за адресою: АДРЕСА_1 , що є приміщенням гаражу, представниками АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» були виявлені порушення Правил, що зафіксовано у відповідному акті, а саме порушення п.2.3.12, 5.5.5 Правил Роздрібного ОСОБА_2 - споживання електричної енергії на непобутові потреби, тобто електроенергія споживається на потреби підприємницької діяльності (розташована мийка автомобілів), про що складено акт про порушення №002657 у присутності ОСОБА_1 , який підписав його без зауважень та додаток до акта про порушення від 15 лютого 2019 року (а.с.4,8).

На підставі вказаного акту АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» було складено акт встановлення/заміни/ технічної перевірки/контрольного нагляду/збереження пломб вузла обліку (засобу обліку), встановленого на об`єкті побутового споживача та акт про усунення порушення Правил роздрібного ринку електричної енергії (а.с.7,9).

На підтвердження здійснення підприємницької діяльності за місцем проведення перевірки, позивачем було надано відповідні фотоматеріали (а.с.10-15).

26 лютого 2019 року на підставі вищевказаного акту було проведено засідання комісії з його розгляду, за результатами якого було складено протокол №08/19, яким встановлено факт порушення Правил та здійснено нарахування, виходячи з обсягу фактично спожитої електричної енергії та різниці тарифів на непобутові потреби та для населення на загальну суму 16 585,05 грн. ОСОБА_1 на засіданні комісії був відсутній (а.с.5-6).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з доведеності порушень з боку відповідача Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14 березня 2018 року №317, що призвело до збитків у розмірі 16 585,05 грн., розмір яких розрахований відповідно постанови Національної комісії регулювання електроенергетики України від 04 травня 2006 №562 про затвердження Методики визначення обсягу та вартості електричної енергії, необлікованої внаслідок порушення споживачем правил користування електричною енергією, яка підлягає стягненню з відповідача.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції у зв`язку з наступним.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг. (стаття 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у редакції, чинній на час розгляду справи судом).

Відповідно до пункту 6 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у редакції, чинній на час розгляду справи судом, індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Відповідно до визначень, що містяться у Правилах

роздрібного ринку електричної енергії (далі - ПРРЕЕ), вбачається, що:

споживач електричної енергії - фізична особа, у тому числі фізична особа-підприємець, або юридична особа, що купує електричну енергію для власного споживання;

побутовий споживач - фізична особа, яка використовує електричну енергію для забезпечення власних побутових потреб, що не включають професійну та/або господарську діяльність, на підставі відповідного договору з учасником ринку, у тому числі за договором постачання електричної енергії споживачу;

об`єкт побутового споживача - житловий будинок (частина будинку), квартира або будівля, які розміщені за однією адресою та належать одній фізичній особі або декільком фізичним особам на правах власності або користування;

постачання електричної енергії - продаж електричної енергії споживачу відповідно до умов договору;

Відповідно до частини 1,3 статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у редакції, чинній на час розгляду справи судом, споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Відповідно до частини 1 статті 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.

Відповідно до положень частини четвертої статті 319 ЦК України власність зобов`язує.

Згідно зі статтею 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Тобто, положення статті 322 ЦК України встановлюють презумпцію обов`язку власника нести усі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, у тому числі з оплати комунальних та інших наданих йому послуг, поза залежністю від того, чи користується він ними безпосередньо чи ні. До таких витрат належать витрати, пов`язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому, як абсолютному володарю, правочинів володіння, користування та розпорядження майном. Невиконання власником свого обов`язку по утриманню своєї власності може створювати небезпеку для третіх осіб.

Пунктом 2.3.12 ПРЕЕ встановлено, що споживання електричної енергії за відповідним тарифом (ціною) відповідно до комерційної пропозиції має бути забезпечене окремим комерційним обліком.

Окремі площадки вимірювання мають бути забезпечені засобами вимірювальної техніки, які дають можливість організувати комерційний облік за відповідним тарифом (ціною) на всій площадці вимірювання.

Електрична енергія, яка використовується на об`єкті побутового споживача на непобутові потреби, обліковується та оплачується окремо за відповідними тарифами.

Згідно пункту 5.5.5 ПРЕЕ вбачається, що споживач електричної енергії зобов`язаний, зокрема: 1) користуватися електричною енергією виключно на підставі договору (договорів); 2) сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів; 3) за умови неповної оплати за спожиту електричну енергію припинити власне електроспоживання відповідно до умов договору; 4) здійснювати оплату рахунків, виставлених на підставі актів про порушення цих Правил та умов договору; 5) дотримуватися правил технічної експлуатації, правил безпеки під час експлуатації власних електроустановок, нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії, та умов укладених договорів; 6) забезпечувати належний технічний стан та безпечну експлуатацію своїх електроустановок та електроприладів згідно з вимогами нормативно-технічних документів та нормативно-правових актів України; 10) узгоджувати з оператором системи нові підключення та переобладнання внутрішньої електропроводки, здійснювані з метою збільшення споживання електричної потужності; 19) своєчасно вживати відповідних заходів для усунення виявлених порушень; 20) не допускати безоблікового користування електричною енергією від технологічних електричних мереж споживача, а також відшкодовувати збитки, завдані оператору системи та/або споживачу (основному споживачу), у разі виявлення безоблікового користування електричною енергією від технологічних електричних мереж споживача тощо.

З аналізу наведеного законодавства вбачається, що відносини з приводу постачання електричної енергії виникають між безпосереднім виконавцем відповідної послуги, тобто постачальником електричної послуги, та її споживачем. При цьому, законодавець чітко визначає, що учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг, тобто вказаний перелік є вичерпним.

При цьому, законодавець надає чітке визначення хто може бути споживачем таких послуг, зазначаючи, що споживачем є фізична особа, у тому числі фізична особа-підприємець, або юридична особа, яка є власником відповідного нерухомого приміщення, що постачається електричною енергією, та/або фактичний користувач, який купує електричну енергію для власного споживання.

Таким чином, саме на споживача покладаються і певні законодавчі обов`язки та наслідки порушення покладених на нього обов`язків, зокрема, визначених ПРРЕЕ.

Отже, у разі виявлення порушення на об`єкті побутового споживача будь-яких порушень ПРРЕЕ, складенні відповідного акту про порушення та звертаючись до суду із позовом про відшкодування збитків, спричинених споживачем електричних послуг, на позивача покладається обов`язок по доказуванню, що відповідач є дійсним споживачем даної послуги, тобто на нього покладаються відповідні обов`язки та вже потім, які порушення з його боку були виявлені та чим це підтверджується.

Так, звертаючись до суду із дійсним позовом, позивач зазначав, що між сторонами наявні договірні відносини щодо постачання електричної енергії, про що було укладено договір користування електричною енергією від 01 січня 2018 року як з фізичною особою та відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 .

Вказані обставини суд першої інстанції вважав встановленими у своєму рішенні. В той же час, здійснивши дослідження матеріалів цивільної справи, колегія суддів не знайшла жодного доказу на підтвердження вказаних обставин, зокрема, відповідний договір від 01 січня 2018 року в матеріалах справи відсутній.

Так, колегія суддів зауважує, що відсутність укладеного між сторонами договору не свідчить про відсутність між сторонами відносин з приводу постачання електричної енергії, в той же час, саме на позивача покладається обов`язок доведення фактичного користування відповідачем відповідної послуги.

В той же час, в матеріалах справи відсутні відомості про об`єкт нерухомості, що був розташований за адресою проведення технічної перевірки, а саме: АДРЕСА_1 , та власника цього нерухомого майна.

Саме лише посилання на те, що об`єкт нерухомості за вказаною адресою є саме гаражем та належить відповідачу ОСОБА_1 , не може слугувати відповідним доказом та встановлювати відповідні обставини за відсутності задокументованих доказів про вказані обставини.

Так, наявні по справі фотографії взагалі спростовують той факт, що об`єкт, в якому здійснювався огляд лічильника, є гаражем, оскільки з вказаних фотографій вбачається, що останнє є двоповерховим будинком, відомостей про переобладнання приміщення гаражу, здійснення надбудов тощо в матеріалах справи відсутні.

Відомості, що зазначений на фотографії об`єкт нерухомості дійсно розташований за вказаною в акті про порушення адресою та що там здійснюється підприємницька діяльність, також надано не було.

Так, позивач не був позбавлений можливості надати витяг з реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємств, з якого можливо було встановити факт здійснення підприємництва за вказаною адресою, або напроти надати докази наявність у відповідача такої підприємницької діяльності як надання послуг з миття транспортних засобів.

Позивач не заявляв клопотання про витребування відповідних доказів.

Сама по собі наявність в акті про порушення від 15 лютого 2019 року підпису відповідача, не свідчить про те, що останній є споживачем таких послуг.

Крім того, колегія суддів зауважує, що в матеріалах справи не містяться відомості і про те, що відносини між сторонами виникли саме з підстав отримання відповідачем послуг саме як побутовий споживач, тобто за тарифами для побутового споживача, а не за комерційними тарифами. Позивачем не було надано в матеріали справи навіть інформації про особовий рахунок відповідача.

Також, в матеріалах справи не містяться відомостей про фактичне здійснення за вказаною адресою підприємницької діяльності.

Таким чином, з огляду на вищенаведені обставини, колегія суддів вважає передчасним висновок суду першої інстанції про порушення відповідачем ПРРЕЕ та наявності підстав для стягнення з нього відповідних збитків, тобто задоволення позову, а тому колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову у зв`язку з його недоведеністю.

Згідно зі статтею 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

Таким чином, у зв`язку із задоволенням апеляційної скарги відповідача на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню з позивача АТ «ДТЕК Дніпровські Електромережі» витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції в розмірі 2 881,50 грн.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 09 квітня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову акціонерного товариства «ДТЕК Дніпровські Електромережі» до ОСОБА_1 про відшкодування збитків відмовити.

Стягнути з акціонерного товариства «ДТЕК Дніпровські Електромережі» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 2 881,50 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 20 грудня 2022 року.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Барильська А.П.

Макаров М.О.