Справа № 452/2117/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" серпня 2022 р. м. Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області

у складі: головуючого - судді Галина В.П.,

секретар судового засідання Сулимка О.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України цивільну справу за позовом представника ОСОБА_1 адвоката Дениса Андрія Миколайовича до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом посилаючись на те, що з 21.11.2008 року перебуває у шлюбі з відповідачкою, в якому у них народились двоє дітей: дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Протягом шлюбу спільне життя сторін не складалось, кожен з них має різні погляди на життя, зокрема й на те, якими мають бути сімейні відносини. Позивач і відповідачка є людьми різних характерів, їхні почуття одне до одного згасли, сторони почали віддалятись, зникли почуття закоханості, порозуміння та взаємної близькості, вони перестали розуміти одне одного, стали частими конфлікти і як наслідок втратили почуття любові і поваги. Сварки і скандали, які виникали між подружжям, негативно впливали на психологічний стан позивача та малолітніх дітей.

Більше року сторони проживають окремо, не підтримують подружніх відносин та не ведуть спільного господарства. На думку позивача, їх сім`я розпалась остаточно, шлюб існує формально, примирення між ними неможливе. Подальше спільне проживання і збереження шлюбу суперечить його інтересам. Із врахуванням викладеного, просить суд розірвати шлюб.

Неповнолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом із позивачем, а неповнолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає з відповідачкою. Позивач неодноразово звертався до дружини з проханням добровільно узгодити виконання батьківських обов`язків, однак приймати участь у вихованні чи забезпеченні неповнолітньої доньки відповідачка не бажає. Участі у вихованки доньки вона не приймає. До теперішнього часу подружжя не дійшли добровільної згоди щодо місця проживання неповнолітніх дітей. Позивачем створені всі умови для проживання, виховання та утримання дитини. У нього є можливість забезпечити доньці належні умови проживання, повною мірою займатися її вихованням.

ОСОБА_1 просить суд врахувати особливу прихильність доньки - ОСОБА_3 до нього, як батька, її бажання та фактичне місце проживання з ним та визначити її місце проживання разом з ним за місцем його проживання. Місце проживання неповнолітнього ОСОБА_4 просив визначити за місцем проживання матері - ОСОБА_2 .

Позивач ОСОБА_1 у підготовче засідання не з`явився, представник позивача адвокат Денис А.М. подав клопотання, в якому позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, а розгляд справи проводити без його та позивача участі.

Відповідачка ОСОБА_2 в підготовче засідання не з`явилась, подала відзив, в якому викладені у позовній заяві обставини визнала повністю, позов підтримала, розгляд справи просила здійснювати без її участі.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно зі ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Із свідоцтва про шлюб відомо, що сторони зареєстрували шлюб 21 листопада 2008 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції в м. Києві, актовий запис № 826 (а.с. 19).

У шлюбі в сторін народились двоє дітей: дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 13-14).

Судом встановлено, що намір сторін розірвати шлюб є остаточним, миритись вони не бажають.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Статтею 112 Сімейного кодексу України встановлено, що під час розгляду справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 цього Кодексу, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Отже, аналізуючи обставини справи - судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, розлад в сім`ї носить тривалий характер, згода сторін на примирення відсутня, позивач наполягає на розірванні шлюбу, щодо відповідачки, то вона позов визнає і миритись не бажає.

При таких обставинах суд дійшов висновку, що примирення між сторонами неможливе, їх сім`я розпалася остаточно, а тому шлюб слід розірвати.

Щодо вимог про визначення місця проживання дітей, то слід зазначити таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з частинами 2, 8, 9 статті 7 СК України, сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до вимог ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину.

Згідно ст. 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Частиною 2 статті 155 СК України передбачено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Статтею 160 СК України визначено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Відповідно до ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно ч. 1 ст. 161 СК України, під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до статті 157 Сімейного кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь в її вихованні й має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Статтею 142 СК України визначено, що діти мають рівні права та обов`язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою.

Як вбачається із правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 29.11.2017 року справа № 344/17748/15-ц, в рішеннях стосовно дітей їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому найкращі інтереси дитини можуть залежно від їх характеру та серйозності перевищувати інтереси батьків.

Враховуючи наведене в сукупності, зокрема те, що неповнолітня ОСОБА_3 проживає разом із позивачем, де їй створені всі умови для проживання, виховання та утримання; позивач піклується про дитину; беручи до уваги інтереси дитини, її прихильність до батька, визнання позову відповідачкою, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача щодо вимоги про визначення місця проживання доньки разом з ним, підлягають до задоволення. Місце проживання неповнолітнього ОСОБА_4 слід визнати за місцем проживання матері, відповідачки по справі.

Керуючись ст. ст. 206, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , зареєстрований 21 листопада 2008 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції в м. Києві (актовий запис №826).

Визначити місце проживання неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за місцем проживання її батька ОСОБА_1 .

Визначити місце проживання неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за місцем проживання його матері ОСОБА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, і може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Повне судове рішення буде складено 29.08.2022 року.

Суддя