Номер провадження: 22-ц/813/3312/22
Головуючий у першій інстанції Огренич І.В.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.02.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Гірняк Л.А., Сегеди С.М.,

з участю секретаря Стадніченко А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 січня 2020 року, постановленепід головуванням судді Огренич І.В., повний текст рішення складений 20 січня 2020 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» про відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «МТБ Банк» про компенсацію моральної шкоди, в якому просив стягнути з ПАТ «МТБ Банк» на його користь компенсацію моральної шкоди у розмірі 731 109 600 грн.

В обґрунтування свого позову позивач зазначив, що заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 26 лютого 2010 року з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 в солідарному порядку на користь ВАТ «МТБ Банк» було стягнуто заборгованість за кредитним договором. Відповідач з пропуском строку подав, а державний виконавець прийняв виконавчий лист, відкрив виконавче провадження в рамках якого накладено арешт на рахунки за якими позивач отримує пенсію та соціальні виплати. ОСОБА_1 зазначав, що ВАТ «МТБ Банк» своїми діями, навмисно та свідомо завдав позивачу моральну шкоду.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 14 січня 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі,посилаючись на неповне з`ясування всіх обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що судом першої інстанції були порушені його конституційні права, оскільки не були взяті до уваги факти, аргументи та докази, зазначені в позовній заяві, які підтверджують і доводять передумови і факт виникнення моральної шкоди, які підтверджені документально та діями відповідача.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 представник ПАТ «МТБ Банк», зазначає, що доводи апеляційної скарги зводяться до того, що апелянт не погоджується з діями державного виконавця стосовно виконання виконавчого листа №2-685/10, виданого Суворовським районним судом м. Одеси, боржником за яким є ОСОБА_1 , а стягувачем ПАТ «МТБ Банк», при цьому ОСОБА_1 вважає, що зазначені дії є підставою для стягнення з відповідача на його користь моральної шкоди, проте вимоги позивача відносно стягнення моральної шкоди не підтверджені жодними допустимими доказами, є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , представника ПАТ «МТБ Банк»,перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що заочним рішенням Суворовського райсуду м. Одеси від 26.02.2010 року з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 в солідарному порядку на користь ВАТ «МТБ Банк» було стягнуто заборгованість за кредитним договором в розмірі 499097,98 грн.

На виконання вказаного заочного рішення суду Суворовським районним судом м. Одеси 06 травня 2010 року було видано виконавчий лист №2-685/10.

Постановою Другого Київського ВДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області від 05.03.2019 року виконавче провадження по виконанню виконавчого листа №2-685/10, передане з Другого Київського ВДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області на виконання до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ в Одеській області.

05.03.2019 року постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ в Одеській області Щегловою Є.В., прийнято виконавче провадження №48185088 з примусового виконання виконавчого листа №2-685/10.

Відмовляючи у задоволені позову ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є недоведеними, оскільки позивачем не доведено умови та підстави покладення цивільної відповідальності, а саме, протиправність дій відповідача, причинний зв`язок між цими діями та спричиненою шкодою.

Згідно з ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Зазначений конституційний припис знайшов своє відображення у ст. 18 ЦПК, яка додатково зазначає, що судові рішення, які набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до положення ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Як роз`яснено пленумом Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у Постанові № 4 від 31 березня 1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно з п. 4 зазначеної постанови пленумом Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, відповідно до ст.137 ЦПК у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Судом обґрунтовано не були взяті до уваги доводи ОСОБА_1 про те, що виконання рішення Суворовського райсуду м.Одеси від 26.02.2010 року є неправомірними діями ВАТ «МТБ Банк», оскільки ВАТ «МТБ Банк», відповідно до чинного законодавства звернулося до суду за захистом своїх порушених прав, отримало судове рішення суду, яке набрало законної сили та підлягало виконанню.

З урахуванням викладеного, суд оцінивши докази у справі, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному їх дослідженні прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволені позову.

Висновки суду відповідають вимогам закону, на які посилався суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

Також судом при прийнятті рішення були взяті до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що судом першої інстанції були порушені його конституційні права, оскільки не були взяті до уваги факти, аргументи та докази, зазначені в позовній заяві, які підтверджують і доводять передумови і факт виникнення моральної шкоди, які підтверджені документально та діями відповідача, колегія суддів вважає безпідставними за відсутністю належних доказів на підтвердження доводів позовних вимог.

Колегія суддів звертає увагу, що ефективним засобом захисту порушеного діями або рішеннями органів виконавчої служби (посадовими особами виконавчої служби) права сторони виконавчого провадження є подання до суду, який виніс рішення, скарги на відповідні дії або рішення. Виконання рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 26 лютого 2010 року не є неправомірними діями ПАТ «МТБ Банк», оскільки ПАТ «МТБ Банк» відповідного до чинного законодавства саме звернувся до суду за захистом свої порушених прав, отримав судове рішення, яке набрало законної сили та підлягало виконанню. Рішення суду виконується в примусовому порядку державним виконавцем, а не відповідачем, та на момент розгляду справи в провадженні Київського районного суду м. Одеси знаходилася справа за позовом ОСОБА_1 до Другого Київського ВДВС м. Одеси ГТУЮУ про відшкодування моральної шкоди. Відсутність доведеності вини осіб, протиправності дій чи бездіяльності відповідача, спричинення позивачу моральної шкоди, а також наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою.

Проте, ОСОБА_1 не надані до суду належні докази спричинення йому моральної шкоди діями ПАТ «МТБ Банк».

Також колегія суддів звертає увагу, що як вбачається з апеляційної скарги, апелянт не погоджується із діями державного виконавця стосовно виконання виконавчого листа № 2-685/10 виданого Суворовським районним судом м. Одеси, за яким стягувачем є ПАТ «МТБ Банк» а боржником ОСОБА_1 . При цьому апелянт вважає, що зазначені дії є підставою для стягнення з відповідача ПАТ «МТБ Банк» на його користь моральної шкоди.

Відповідно до вимог закону, порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, вчинених під час виконання судового рішення, ухваленого у цивільній справі, до 15 грудня 2017 року був визначений у розділі VII ЦПК України, а з 15 грудня 2017 року порядок реалізації судового контролю за виконанням судових рішень, ухвалених у цивільних справах, визначений у статтях 447-453 розділу УІІЦПК України.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України, порушено їхні права чи свободи (стаття 383, у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року; стаття 447 у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року). Скарга подається до суду, який видав виконавчий документ (частина друга статті 384 ЦПК України у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року; до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції - частина перша статті 448 ЦПК України у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року).

Отже, за правилами цивільного судочинства розглядаються скарги виключно на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, вчинені під час виконання судових рішень, ухвалених у цивільних справах, тому належним способом захисту прав боржника з приводу незаконності рішень, дій чи бездіяльності державного чи приватного виконавця є подання скарги до суду, який видав виконавчий документ в порядку ст. 447 ЦПК України в межах цивільного судочинства.

При цьому, встановивши порушення прав боржника у виконавчому провадженні за наслідками розгляду судом та ухвалення в порядку судового контролю рішення про незаконність рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця, боржник має право на стягнення моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта із висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи, ці доводи були предметом перевірки суду першої інстанції, який дав їм повну, всебічну та об`єктивну оцінку у своєму рішенні, проте повноваження суду апеляційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).

Зазначені доводи не вказують на порушення судом норм матеріального та процесуального права та на незаконність судового рішення, і не є визначальними при ухваленні рішення.

Інші доводи апеляційної скарги також не є суттєвими, та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Нових доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції надано не було.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судового рішення, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянути судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правові оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 21 лютого 2022 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Л.А. Гірняк

______________________________________ С.М. Сегеда