ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 686/17187/21

Провадження № 22-ц/4820/611/22

Хмельницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Корніюк А.П. (суддя - доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І., секретар судового засідання Гриньова А.М.

за участю представника позивачки ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №686/17187/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 жовтня 2021 року (суддя Стефанишин С.Л., повне судове рішення складено 03 листопада 2021 року) у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служба у справах дітей виконавчого комітету Хмельницької міської ради про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька.

Заслухавши доповідача, пояснення представників учасників справи, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду ОСОБА_3 зазначала, що у шлюбі із ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась дочка ОСОБА_5 , яка після розірвання шлюбу проживає із позивачкою. ОСОБА_3 вказує, що з часу розлучення відповідач вихованням та здоров`ям дитини не цікавиться, участі в утриманні та вихованні дитини не приймає, батьківські обов`язки не виконує.

Позивачка посилається на те що, донька є дитиною з інвалідністю з дитинства у зв`язку із вродженим хронічним захворюванням - G-80.2, правобічний геміпарез із значним ураженням головного мозку та частковим паралічем м`язів правої половини тіла і потребує систематичного лікування та реабілітації. ОСОБА_3 зауважує, що таке захворювання в Україні не є виліковним, тому змушена періодично виїздити до Грузії до м. Батумі і методи лікування, які застосовуються в медичних та реабілітаційних закладах Грузії, кліматичні умови, можливість прийняття морських, сонячних та повітряних ванн на морському узбережжі позитивно і ефективно впливають на стан здоров`я доньки. Після першого курсу лікування та відновної терапії, в тому числі метод лікування такої хвороби як дельфінотерапія, які дитина отримала та в подальшому отримує в Грузії, спостерігався позитивний вплив на стан її здоров`я.

Позивачка зазначала, що раніше та в теперішній час тимчасові виїзди до Грузії дитини здійснюються на підставі нотаріально засвідченої згоди батька ОСОБА_4 на тимчасовий виїзд доньки за межі України до Грузії та в інші країни в період з 01.12.2016 по 01.12.2021. І оскільки ОСОБА_3 має намір забезпечувати вподальшому вчасне, систематичне оздоровлення та відновну терапію доньці в Грузії задля покращення стану її здоров`я, тому звернулась до відповідача із проханням надати дозвіл на поїздки за кордон за межі України до Грузії в період з 01.12.2021 по 16.04.2026 (досягнення дитиною 16-річного віку), проте відповідач в усному порядку відмовився у наданні такої згоди.

Зважаючи на викладене, позивачка просила суд надати їй дозвіл (згоду) на тимчасовий виїзд доньки ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 за кордон без дозволу батька ОСОБА_4 за межі України до Грузії на період з 01.12.2021 по 16.04.2026.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 жовтня 2021 року у задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись із цим рішенням суду, ОСОБА_3 оскаржила його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, апелянтка зазначає, що завчасне звернення до батька дитини про надання дозволу на виїзд дитини за кордон відповідало її найкращим інтересам, які полягали ще й в тому, щоб дитина мала можливість безперешкодно повернутися до України після чергового курсу реабілітації та завершення семестрового навчання в школі. Згоду на виїзд доньки за кордон на наступний період батько відмовився надавати з невідомих позивачці причин. Неможливість безперешкодно та вільно повернутися до України після завершення дії існуючого дозволу батька (строк дії закінчився 01 грудня 2021 року) порушує права та інтереси неповнолітньої ОСОБА_5 , зокрема, на систематичне повноцінне лікування та реабілітацію в сприятливих умовах.

Апелянтка також вказує, що в оскаржуваному рішенні суд зазначає, що відповідач не заперечував проти виїзду доньки за кордон, а також наявність нотаріально посвідченої згоди останнього на такий виїзд. Разом з тим, відповідач особисто участі у справі не брав, відповідно особисто в ході судового розгляду не висловлювався з приводу зазначених обставин. А, беручи участь у справі через свого представника, відповідач категорично заперечував проти позову. Така позиція відповідача підтверджує його небажання надавати дозвіл на виїзд дитини в означений період з 01 грудня 2021 року по 16 квітня 2026 року (досягнення дитиною 16-річного віку). Також, апелянтка вказує, що станом на день звернення позивачки із апеляційною скаргою до суду відповідач так і не надав згоди на виїзд доньки за кордон на означений період. Відсутність згоди батька надавати своїй доньці дозвіл на виїзд до Грузії на період з 01 грудня 2021 року по 16 квітня 2026 року була встановлена судом. Проте, судом не було застосовано ст. 313 ЦК України, згідно якої за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Зважаючи на викладене, ОСОБА_3 просить суд скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове, яким її позов задовольнити.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників справи не надходив.

Представник позивачки ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу з підстав у ній наведених.

Представник відповідача ОСОБА_2 проти задоволення апеляційної скарги заперечила, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Позивачка, відповідач та представник Служби у справах дітей виконавчого комітету Хмельницької міської ради до суду не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. (ч. 1 ст. 263 ЦПК України).

Оскаржуване судове рішення відповідає вказаним вимогам.

Судом першої інстанції встановлено, що від шлюбу сторін, який розірвано 16 травня 2014 року рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася донька ОСОБА_5 (а.с.15-16).

Після розірвання шлюбу сторони проживають окремо. Донька проживає разом із матір`ю ОСОБА_3 .

Відповідно до заочного рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 грудня 2013 року з відповідача на користь позивачки стягуються аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 (а.с.17).

Згідно заочного рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 травня 2018 року за позовом ОСОБА_4 зменшено розмір та змінено спосіб стягнення аліментів (а.с.18-19).

З посвідчення Управління праці та соціального захисту населення серії НОМЕР_1 від 12.02.2020 вбачається, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є дитиною з інвалідністю (а.с.20).

Відповідно до медичного висновку №304 міської дитячої лікарні м. Хмельницького від 09.12.2016, консультативного заключення головного дитячого невролога Хмельницької області від 12.01.2012, висновку ЛКК №34 Хмельницької міської дитячої лікарні від 10.02.2012, консультативного заключення Поліклінічного відділення ДУ «Інститут нейрохірургії ім. акад. А.П. Ромоданова НАМП України» від 23.05.2012, висновку ЛКК №15 КП «Хмельницької міської дитячої лікарні» від 22.01.2021 доньці сторін ОСОБА_5 встановлено діагноз: G 81,1 Правобічний геміпарез з переважним порушенням руки (а.с.22-26).

Як слідує із матеріалів справи ОСОБА_4 23.11.2016 надав дозвіл на тимчасовий виїзд доньки за кордон за межі України до Грузії та інших країн в період з 01 грудня 2016 року по 01 грудня 2021 року, що нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Кот М.О. (а.с.31).

07 травня 2021 року ОСОБА_3 у письмовому вигляді звернулася до відповідача із проханням надати письмову згоду на тимчасові поїздки за кордон з України до Грузії, які передбачатимуться в період з 01 грудня 2021 року по 16 квітня 2026 року доньці ОСОБА_5 в супроводі матері ОСОБА_3 (а.с. 32).

Відмовляючи в задоволені позову про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька, суд першої інстанції виходив із того, що наявна нотаріально посвідчена згода батька на виїзд дитини до Грузії на період з 01.12.2016 по 01.12.2021 і позивачка не зазначила причин неможливості виїзду з дитиною до Грузії на час звернення із позовом до суду.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, адже вони відповідають нормам матеріального та процесуального права.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини і розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 СК України).

В силу положень статті 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно зі статтями 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 (далі - Правила).

Вказані Правила передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Відповідно до підпункту 1 пункту 4 Правил виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий із батьків відсутній у пункті пропуску.

Тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України повинен відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим із батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» регулює конкретний (одноразовий) виїзд дитини за кордон із визначенням його початку й закінчення.

Тимчасовий виїзд за кордон у супроводі одного з батьків має відповідати якнайкращим інтересам дитини і такий дозвіл за відсутності згоди другого з батьків може бути наданий на підставі рішення суду на певний період, з визначенням його початку й закінчення.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.

Висновки суду узгоджуються з матеріалами справи.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не було застосовано положення ст. 313 ЦК України, судова колегія вважає їх такими, що не заслуговують на увагу, оскільки суд при ухваленні оскаржуваного рішення керувався положеннями ст. ст. 15, 313 ЦК України, Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України», Правилами перетинання державного кордону громадянами України, ст.ст. 141, 150, 153, 155 СК України.

Аргументи апеляційної скарги про те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи в порушення вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України є недоведеними.

Так, судом першої інстанції вірно встановлено, що донька сторін є дитиною з інвалідністю, хворіє та встановлено діагноз G81,1 правобічний геміпарез, потребує реабілітаційної терапії, періодично проходить реабілітаційне лікування в м. Батумі Грузія і ОСОБА_4 23.11.2016 надано нотаріально посвідчену згоду на тимчасові поїздки дитини в супроводі ОСОБА_3 чи ОСОБА_9 за кордон на період з 01.12.2016 по 01.12.2021.

Зазначені обставини підтверджуються матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не було враховано, що завчасне звернення до батька дитини про надання дозволу на виїзд доньки сторін ОСОБА_5 за кордон відповідає найкращим інтересам дитини, які полягають у безперервному лікуванні, реабілітації та навчанні у загальноосвітній школі на законність оскаржуваного рішення не впливають, оскільки на час звернення 07.05.2021 ОСОБА_3 до відповідача із відповідним листом, на час звернення її до суду із позовом 15.07.2021 та на час ухвалення оскаржуваного рішення 28.10.2021 була згода відповідача на виїзд дитини в супроводі одного із батьків або ОСОБА_9 за кордон, що підтверджується нотаріально посвідченою спільною заявою ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про надання згоди на тимчасові поїздки за кордон України до Грузії, Турецької Республіки, Болгарії, Арабської Республіки Єгипет, Об`єднаних Арабських Еміратів, республіки Польща та/або інших країн Шенгенської зони, Євросоюзу в період з 01 грудня 2016 року по 01 грудня 2021 року малолітній доньці ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 31).

Крім того, як пояснив представник позивачки в суді апеляційної інстанції, ОСОБА_3 спільно із донькою ОСОБА_5 з липня 2021 року, скориставшись наявним дозволом відповідача на виїзд дитини, виїхали за межами України.

Твердження апелянтки про те, що відповідач особисто участі у розгляді справи не брав і особисто не висловлював свою думку з приводу обставин справи не є підставами для скасування оскаржуваного рішення, адже в суді першої інстанції приймала участь представник відповідача, яка діяла в інтересах свого довірителя та надавала пояснення щодо позовних вимог, а тому висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_4 не заперечував щодо виїзду дитини за межі України є вірним. А доказів того, що станом на час подачі позивачем апеляційної скарги відповідач не надав згоди на виїзд дитини за межі України, стороною позивача надано не було

Зазначені доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо відсутності підстав для задоволення позову та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, особистим тлумаченням норм матеріального права, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Порушень процесуального закону, які б були підставою для скасування рішення, судом першої інстанції не допущено.

Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав в межах доводів апеляційної скарги для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 - 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 30 березня 2022 року.

Судді А.П. Корніюк

І.В. П`єнта

О.І. Талалай