ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3162/22 Справа № 175/1571/15-ц Суддя у 1-й інстанції - Новік Л. М. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів: Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,

при секретарі - Панасенко С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу Олександрійського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16 квітня 2020 року у справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: начальник Олександрійського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області Кошеленко Віталій Миколайович, ОСОБА_2 , на неправомірне рішення - постанову начальника Олександрійського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області Кошеленка Віталія Миколайовича від 26 вересня 2019 року, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на неправомірне рішення, а саме постанову начальника Олександрійського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Кіровоградській області Кошеленка В.М. від 26 вересня 2019 року, в обґрунтування якої посилався на те, що що 27 листопада 2015 року постановою головного державного виконавця ВДВС Олександрійського міськрайонного управління юстиції Кіровоградської області (на момент звернення до суду зі скаргою - Олександрійський міськрайонний ВДВС ГТУЮ у Кіровоградській області) Маркової О.В. відкрито виконавче провадження №49471419 із примусового виконання заочного рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14 серпня 2015 року по справі №175/1571/2015-ц.

У подальшому виконавче провадження №49471419 було передано в провадження головного державного виконавця Олександрійського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Кіровоградській області Бевз Л.В.

10 вересня 2019 року головний державний виконавець Бевз Л.В. прийняла постанову про передачу виконавчого провадження №49471419 із Олександрійського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Кіровоградській області для подальшого примусового виконання до Центрального ВДВС міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області.

16 вересня 2019 року указану постанову головного державного виконавця Бевз Л.В. він оскаржив до начальника Олександрійського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Кіровоградській області Кошеленка В.М. у порядку, передбаченому абзацом 1 ч. 3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження».

26 вересня 2019 року начальник Олександрійського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Кіровоградській області Кошеленко В.М. прийняв постанову, якою в задоволенні його скарги від 16 вересня 2019 року відмовив у повному обсязі, а постанову головного державного виконавця Бевз Л.В. від 10 вересня 2019 року про передачу виконавчого провадження №49471419 із Олександрійського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Кіровоградській області для подальшого примусового виконання до Центрального ВДВС міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області визнав законною.

ОСОБА_1 вважав постанову начальника Олександрійського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Кіровоградській області Кошеленко В.М. від 26 вересня 2019 року неправомірною та такою, що суперечить вимогам пунктів 6 та 7 розділу V Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5, оскільки передбачених пунктом 6 зазначеної Інструкції підстав не було і така передача здійснена не за рішенням уповноваженої посадової особи.

У зв`язку з чим, просив суд визнати неправомірною та скасувати постанову начальника Олександрійського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Кіровоградській області Кошеленка В.М. від 26 вересня 2019 року про результати перевірки законності виконавчого провадження №49471419 за його скаргою від 16 вересня 2019 року, а також зобов'язати начальника Олександрійського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Кіровоградській області Кошеленка В.М. повторно розглянути подану ним 16 вересня 2019 року скаргу у виконавчому провадженні №49471419.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16 квітня 2020 року скаргу ОСОБА_1 - задоволено. Визнано неправомірною та скасовано постанову начальника Олександрійського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Кіровоградській області Кошеленка В.М. від 26 вересня 2019 року про результати перевірки законності виконавчого провадження №49471419 за скаргою ОСОБА_1 від 16 вересня 2019 року. Також зобов'язано начальника Олександрійського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Кіровоградській області Кошеленка В.М. повторно розглянути скаргу ОСОБА_1 від 16 вересня 2019 року, подану у виконавчому провадженні №49471419.

Не погодившись з такою ухвалою, Олександрійський міськрайонний ВДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив її скасувати і ухвалити нове рішення яким визнати правомірною постанову начальника Олександрійського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Кіровоградській області Кошеленка В.М. від 26 вересня 2019 року про результати перевірки законності виконавчого провадження №49471419 та такою, яка відповідає чинному законодавству.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 02 жовтня 2020 року апеляційну скаргу Олександрійського міськрайонного ВДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) задоволено частково: ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16 квітня 2020 року скасовано, а провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: начальник Олександрійського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Кіровоградській області Кошеленко В.М., ОСОБА_2 , на постанову начальника Олександрійського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Кіровоградській області Кошеленка В.М. від 26 вересня 2019 року - закрито.

Закриваючи провадження у справі, апеляційний суд виходив з того, що ОСОБА_1 оскаржив до суду не виконавчі дії державного виконавця з виконання виконавчого листа, виданого місцевим судом, а результати перевірки законності постанови, прийнятої при здійсненні виконавчого провадження, а тому такі дії та таке рішення (постанова начальника ВДВС) підлягають оскарженню у порядку адміністративного судочинства.

Постановою Великої Палати Верховного суду від 23 листопада 2021 року задоволено касаційну скаргу ОСОБА_1 та постанову Дніпровського апеляційного суду від 02 жовтня 2020 року скасовано з направленням справи для продовження розгляду до апеляційного суду, оскільки апеляційним судом ухвала суду першої інстанції скасована та провадження у справі закрито з порушенням норм статей 19-22 ЦПК України.

Так, заслухавши доповідь судді-доповідача при новому судовому розгляді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду - без змін, з огляду на таке.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції було встановлено, що заочним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14 серпня 2015 року по справі №175/1571/2015-ц, яке набрало законної сили 16 листопада 2015 року, стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3 398,70 грн пені за порушення строків виконання робіт за договорами від 02 жовтня 2010 року №ДК 05/12-10 та №ДК 06/12-10.

17 листопада 2015 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області було видано відповідний виконавчий лист.

Вищевказаний виконавчий лист перебував на виконанні в Олександрійському міськрайонному ВДВС ГТУЮ у Кіровоградській області з 27 листопада 2015 року.

10 вересня 2019 року головним державним виконавцем Бевз Л.В., на підставі ч.4 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про передачу виконавчого провадження №49471419 із Олександрійського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Кіровоградській області до Центрального ВДВС м.Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області у зв'язку з тим, що в Центральному ВДВС м.Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області відкрите перше виконавче провадження АСВП № 35337430 щодо боржника ОСОБА_2 , а також у вказаному відділі перебуває зведене виконавче провадження за № в АСВП 58732607 щодо цього боржника.

Не погодившись із цією постановою державного виконавця, ОСОБА_1 16 вересня 2019 року оскаржив її до начальника Олександрійського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Кіровоградській області Кошеленка В.М.

Згідно постанови начальника Олександрійського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Кіровоградській області Кошеленка В.М. від 26 вересня 2019 року в задоволенні скарги ОСОБА_1 від 16 вересня 2019 року було відмовлено у повному обсязі, а постанову головного державного виконавця Бевз Л.В. від 10 вересня 2019 року про передачу виконавчого провадження №49471419 із Олександрійського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Кіровоградській області для подальшого примусового виконання до Центрального ВДВС м.Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області визнано законною.

Постанова мотивована тим, що за змістом статті 30 Закону України «Про виконавче провадження» виконання кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника здійснюється державним виконавцем, який відкрив перше виконавче провадження щодо такого боржника у рамках зведеного виконавчого провадження. Абзацом 6 пункту 14 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень передбачено, що у разі якщо виконавче провадження щодо одного й того самого боржника виявлено в іншому органі ДВС, таке виконавче провадження передається на виконання до органу ДВС, державним виконавцем якого відкрито перше виконавче провадження, або в порядку, визначеному розділом V цієї Інструкції.

Задовольняючи скаргу ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що виконавчі провадження щодо одного й того самого боржника відкриті в різних органах ДВС можуть бути передані за рішенням директора Департаменту ДВС Мін'юсту України, тому вважав висновок начальника Олександрійського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Кіровоградській області Кошеленка В.М. у оскаржуваній постанові від 26 вересня 2019 року, що головним державним виконавцем Бевз Л.В. правомірно прийнято постанову від 10 вересня 2019 року щодо передачі виконавчого провадження №49471419 до Центрального ВДВС м.Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області, неправомірним та таким, який суперечить вимогам пункту 7 розділу V (Порядок передачі виконавчих документів та виконавчих проваджень) Інструкції з організації примусового виконання рішень.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Конституцією України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (стаття 19).

Згідно ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Пунктами 1.5 та 1.5.2 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5, передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження державний виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами. Акт - документ, що підтверджує певні встановлені факти або події.

Відповідно ч. 1 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

Частиною 8 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що скарга, подана у виконавчому провадженні начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, розглядається у десятиденний строк з дня її надходження. За результатами розгляду скарги начальник відділу виносить постанову про її задоволення чи відмову, яка в десятиденний строк може бути оскаржена до вищестоящого органу державної виконавчої служби або до суду. Скарга, подана без додержання вимог, викладених у частині шостій цієї статті, розглядається начальником відділу в порядку, встановленому Законом України «Про звернення громадян».

В своїй апеляційній скарзі Олександрійський міськрайонний ВДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) посилається на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення скарги ОСОБА_1 , оскільки не повно з`ясував усі обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам, а тому оскаржуване судове рішення не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Однак, колегія суддів відхиляє такі доводи скаржника, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» передача виконавчих проваджень від одного державного виконавця до іншого, від одного органу державної виконавчої служби до іншого або до виконавчої групи здійснюється в порядку, визначеному Міністерством юстиції України.

Статтею 30 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконання кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника здійснюється державним виконавцем, який відкрив перше виконавче провадження щодо такого боржника, у рамках зведеного виконавчого провадження.

Разом з тим, згідно пункту 6 розділу V Інструкції з організації примусового виконання рішень, виконавче провадження передається з одного органу державної виконавчої служби до іншого у разі:

-якщо місце проживання, перебування, роботи боржника або місцезнаходження його майна знаходиться на території, на яку поширюється компетенція іншого органу державної виконавчої служби;

-відводу (самовідводу) всіх державних виконавців органу державної виконавчої служби;

-утворення виконавчої групи при кількох органах державної виконавчої служби;

-якщо виконавчі провадження щодо одного й того самого боржника відкриті в різних органах державної виконавчої служби;

-наявності інших обставин, що ускладнюють виконання рішення.

При цьому, згідно пункту 7 розділу V Інструкції з організації примусового виконання рішень, передача виконавчих проваджень на виконання може здійснюватися:

1) у випадку, передбаченому абзацом другим пункту 6 цього розділу, - за рішенням державного виконавця, на виконанні у якого перебуває виконавче провадження;

2) до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, інших органів державної виконавчої служби та виконавчих груп, утворених при цих органах, - за рішенням директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо будь-яких виконавчих проваджень, що перебувають на виконанні в органах державної виконавчої служби;

3) до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби, відділів державної виконавчої служби та виконавчих груп, утворених при цих органах, - за рішенням начальника управління державної виконавчої служби щодо виконавчих проваджень, що перебувають на виконанні у відділах державної виконавчої служби.

Таким чином, судом першої інстанції було повно з`ясовано обставини справи, а саме, що головним державним виконавцем Бевз Л.В. було прийнято постанову від 10 вересня 2019 року щодо передачі виконавчого провадження №49471419 до Центрального ВДВС м.Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області всупереч вимог пункту 7 розділу V Інструкції з організації примусового виконання рішень, а тому колегія суддів погоджується з висновком районного суду щодо визнання неправомірною та скасування постанови начальника Олександрійського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Кіровоградській області Кошеленка В.М. від 26 вересня 2019 року про результати перевірки законності виконавчого провадження №49471419 за скаргою ОСОБА_1 від 16 вересня 2019 року.

Інші доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права, не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до чинного законодавства, та не спростовують законність оскаржуваного судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх.

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів, розглянувши справу в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судового рішення, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні даної заяви не допустив, ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, зокрема, наявність спору між сторонами, ухвала суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, тому підстави для скасування оскаржуваного судового рішення відсутні.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Олександрійського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) - залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16 квітня 2020 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.В. Лаченкова

М.Ю. Петешенкова