ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/818/414/22 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: про спонукання виконати або припинити певні дії
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2022 року м. Валки.

Харківський апеляційний суд у складі суддів судової колегії судової палати у цивільних справах :

головуючого Яцини В.Б.,

суддів колегії Бурлака І.В., Котелевець А.В.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 березня 2021 року, ухвалене у складі судді Невеніцина Є.В., по цивільній справі за позовом Управління соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення щомісячної адресної допомоги, та

в с т а н о в и в :

У грудні 2020 року Управління соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради (далі- Управління) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення щомісячної адресної допомоги

В обґрунтування позову зазначено, що 20 серпня 2015 року ОСОБА_1 разом з сином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , взято на облік в Управлінні як внутрішньо переміщених осіб за фактичним місцем проживання: АДРЕСА_1 та видано довідку ВПО за № . Адресою покинутого місця проживання відповідача було вказано вказано: АДРЕСА_2 .

Впродовж 2016- 2019 років підставі заяв ОСОБА_1 . Рішеннями Управління їй на її сину призначалася та продовжувалася допомога ВПО з 16 червня 2016 року по 15 грудня 2016 року, з 19 грудня 2016 року по 18 червня 2017 року з 01 квітня 2017 року по 18 червня 2017 року, з 20 грудня 2017 року по 19 січня 2018 року в розмірі 1326,00 грн., з 20 січня 2018 року по 19 червня 2018 року, з 20 червня 2018 року. по 19 грудня 2018 року, з 26 грудня 2018 року по 25 червня 2019 року в розмірі 1442,00 грн.

У червні 2019 року при перевірці особової справи відповідача встановлено, що відповідно до даних форми ОК-5 Індивідуальних відомостей про застраховану особу реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного страхування Пенсійного фонду України відповідач отримувала державну допомогу при народженні дитини та по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 17 березня 2014 року по 30 червня 2014 року в Управлінні праці та соціального захисту населення адміністрації Індустріального району ХМР. Встановлено, що відповідачка з 30 серпня 2013 року по 16 травня 2015 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_3 та початку антитерористичної операції відповідач разом з сином фактично проживала в м. Харкові. Зміна її фактичного місця проживання не пов`язане з обставинами, які передбачені статтею 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», що свідчить про відсутність підстав для виплат допомоги як внутрішньо переміщеній особі.

Відповідачу було направлено повідомлення про необхідність повернення надмірно отриманої допомоги ВПО, однак кошти добровільно ОСОБА_1 не повернуто.

Посилаючись на вказані обставини, Управління просило стягнути з ОСОБА_1 надмірно нарахованих грошових коштів у вигляді щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг у розмірі 49725,38 грн та судові витрати.

16 лютого 2021 року ОСОБА_1 подала відзив на позовну заяву, в якому просила позов Управління залишити без задоволення.

Зазначила, що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 та фактично проживає: АДРЕСА_1 . Під час навчання з 2003 по 2008 років та перебування у шлюбі вона проживала у м. Харкові, проте повернутись додому не може через військові дії. У 2014 році народила дитину та в 2016 році звернулась до позивача із заявою про взяття на облік як внутрішньо переміщеної особи, відповідачем пред`являлись всі запитувані документи, зокрема свідоцтво про народження сина. При призначенні допомоги позивач був обізнаний про реєстрацію дитини в відділі РАЦС м. Харків. Чинним законодавством передбачено можливість обрання будь якого пологового будинку території України, а тому в подальшому реєстрація дитини була здійснена дитину в Орджонікідзевському ДРАЦС ХМУЮ, що не скасовує факт її постійного проживання на території окупованої Луганської області. Вважає, що перебування в місті Харкові на час початку військових дій не є підставою для обмеження у правах, наданих особам, що були зареєстровані в Луганській області на момент її окупації.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 березня 2021 року позов Управління соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради залишено без задоволення.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, позивачем не надано доказів того, що при зверненні до Управління з заявою про отримання допомоги відповідачка діяла недобросовісно та подала недостовірну інформацію, яку неможливо було перевірити при вирішенні питання про призначення адресної допомоги, а тому підстави для повернення надмірно перерахованих сум грошової допомоги на підставі статей 1212, 1215 ЦК України відсутні.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду УСЗН адміністрації Шевченківського району ХМР подало апеляційну скаргу, в якій просило рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити їх позов.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення ухвалене з грубим порушенням норм матеріального і процесуального права, є необґрунтованим, безпідставним, незаконним.

Вказано, що відповідачка не є ВПО у розумінні Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII, оскільки перемістилася на постійне проживання у м. Харків задовго до початку антитерористичної операції у в`язку з сімейними обставинами. Вищевказаний статус нею було набуто неправомірно та довідку ВПО № від 20 серпня 2015 року, на підставі якої ОСОБА_1 отримувала допомогу скасовано рішенням Управління від 19.07.2019 р. № 05/9-19. Вказане рішення Управлення відповідачкою не оскаржено.

Адвокат Валовина Марія Анатоліївна - представник ОСОБА_4 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відзив на апеляційну скаргу мотивовано тим, що позивачка має зареєстроване місце проживання на тимчасово окупованій території, її проживання у місті Харкові пов`язано було з навчанням з 2003 по 2008 роки у Харківському національному університеті імені Каразіна, народженням сина 22.01.2014 після укладення 30.08.2013 шлюбу з ОСОБА_3 , з яким у 2015 році шлюб було розірвано. Зазначила, що відповідачка 13.09.2013 році поверталась додому, де отримала 13.09.2013 року паспорт громадянина України, виданий за місцем реєстрації Стахановським МВ У/РУІС України в Луганській області, але в результаті збройного конфлікту вона не змогла повернутися до свого місця проживання у м. Стаханові Луганської області, тому відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» у 2015 році звернулась до Управління соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради з метою реалізації свого законного права і взяття на облік як внутрішньо переміщена особа, де їй було видано безстрокову довідку від 20.08.2015 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (ВПО).

Зазначила, що відповідачка пред`явила позивачу усі необхідні документи, що у неї запитувалися, у тому числі свідоцтво про народження сина, дані про якого теж були внесені до довідки. Тому, позивач достеменно був обізнаний про реєстрацію дитини у відділі РАЦС м. Харків ще у момент прийняття відповідних документів. Вважає, що рішення Управління соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради про скасування довідки ВПО, а також вимога про стягнення допомоги є незаконними, безпідставними та прийнятими з перевищенням службових повноважень.

При цьому послалась на норму ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», яка гарантує їй право вільного пересування та місця проживання на території України, за винятком обмежень, які встановлені законом. Тому її перебування в місті Харкові на момент початку військових дійне є підставою для обмеження у правах, наданих особам, що були зареєстровані в Луганській області на момент її окупації. Статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та пунктом 7 Правил реєстрації проживання визначено, що місцем проживання особи є її адреса реєстрації. Отже, місцем проживання відповідачки незалежно від її фактичного знаходження у момент початку бойових дій є місто Стаханов (нині Кадіївка), куди вона не може повернутися внаслідок негативних наслідків від тимчасової окупації.

Також вказала, що апелянт помилково посилається на пункт 12 Порядку від 01 жовтня 2014 року № 505, як на підставу для скасування довідки позивачки № про взяття її на облік як ВПО, оскільки відповідачка подала достовірну інформацію про своє фактичне місце проживання у м. Харкові та місце реєстрації її постійного місця проживання на окупованій території. Отримання нею свідоцтва про народження дитини у м. Харкові було вимушеним з огляду на тимчасову окупацію та було видано законно, як і отримання нею відповідних соціальних виплат, пов`язаних з народженням сина.

Підтримала висновки сулу про те, що усі документи, які вона надала позивачу, є дійсними, не сфальсифіковані, відомості були надані нею правдиві та достовірні, а тому відповідно до ст. 1215 ЦК України отримані нею грошові кошти не підлягають поверненню, що також підтверджується правовими висновками, які були висловлені з цього приводу у постанові Верховного Суду України від 22.01.2014 у справі № 6-151цс13 та у постанові Верховного Суду України від 02.07.2014.

Відповідно до статті 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, які передбачені у частині першій статті 369 ЦПК України, з огляду на зміст та ціну позову, без повідомленням учасників справи.

Згідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до вказаних норм ЦПК України, вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам рішення суду відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції вказав на те, що судом не встановлено факту зловживання відповідачем своїми правами при поданні заяви про призначення допомоги, оскільки ОСОБА_1 надано всі відомості за наданим позивачем формуляром, судом не встановлено обставин, які б свідчили про об`єктивну неспроможність позивача перевірити надану відповідачем інформацію при вирішенні питання про призначення адресної допомоги.

З огляду на це суд вважав, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено перед судом, що внаслідок умисних дій відповідачки, а саме; надання недостовірної інформації при отриманні адресної допомоги та потім її продовження, відбулося необґрунтоване нарахування відповідачу грошової допомоги, а відтак позовні вимоги необґрунтовані та не підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. Адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті.

Згідно зі статтею 4 цього Закону факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Механізм надання тимчасової державної допомоги переміщеним особам на проживання регламентує Порядок призначення та виплати щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 № 505 (далі - Порядок). Відповідно до даного Порядку грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням і виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців. Для призначення грошової допомоги уповноважений представник сім`ї за умови пред`явлення паспорта громадянина України або іншого документа, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, а для іноземців та осіб без громадянства - документа, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус, подає складену в довільній формі письмову заяву про надання грошової допомоги та документи, визначені цим пунктом. У заяві зазначаються відомості про всіх членів сім`ї, які претендують на отримання грошової допомоги та інформацію, зокрема, про зареєстроване та фактичне місце проживання (перебування). До заяви додаються також копія свідоцтва про шлюб, копії свідоцтв про народження дітей, засвідчені власним підписом уповноваженого представника сім`ї. Заяви з необхідними документами для призначення грошової допомоги приймаються від уповноважених представників сім`ї уповноваженими органами. Пунктом 8 Порядку (в редакції чинній на час звернення відповідача до позивача) визначено, що 8. Уповноважені органи протягом 10 днів після подання уповноваженим представником сім`ї заяви та документів, зазначених у пункті 5 цього Порядку, призначають грошову допомогу або відмовляють у її призначенні, про що надають відповідне повідомлення уповноваженому представнику сім`ї. Крім того, пунктом 3 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою КМУ №509 від 01.10.2014 року (в редакції на час звернення відповідача до позивача) визначено, що заява про взяття на облік повинна містити, зокрема, інформацію про заявника відомості про зареєстроване та фактичне місце проживання. Пунктом 8 вказаного порядку визначено, заявнику може бути відмовлено у видачі довідки у разі, коли відсутні обставини, що спричинили внутрішнє переміщення, зазначені у статті 1 Закону. Рішення про відмову у видачі довідки з обов`язковим зазначенням підстав для відмови, підписане керівником уповноваженого органу, видається заявнику в день подання заяви про взяття на облік, а у випадку, передбаченому абзацом другим пункту 4 цього Порядку, - не пізніше ніж через 15 робочих днів після її подання. Відповідно до пункту 10,11 Порядку уповноважені органи мають право перевіряти обґрунтованість видачі та достовірність документів, поданих для призначення грошової допомоги, а також здійснювати запити на безоплатній основі та отримувати відомості від підприємств, установи та організацій усіх форм власності, необхідні для призначення грошової допомоги та контролю правильності її надання. Уповноважений представник сім`ї, якому призначено грошову допомогу, зобов`язаний повідомляти уповноваженому органу про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги, протягом трьох днів з дня виникнення таких обставин.

Питання щодо повернення безпідставно сплачених коштів вирішується відповідно до пункту 11 Порядку № 505, згідно з яким, уповноважений представник сім`ї, якому призначено грошову допомогу, зобов`язаний повідомляти уповноваженому органу про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги, протягом трьох днів з дня настання таких обставин. Суми грошової допомоги, виплачені надміру внаслідок подання документів з недостовірними відомостями, повертаються уповноваженим представником сім`ї на вимогу уповноваженого органу. У разі відмови добровільного повернення надміру перерахованих сум грошової допомоги вони стягуються у судовому порядку.

Відповідно до норм ч. 1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Так, відповідно до частини першої статті 1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Отже, закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача.

Правильність розрахунків, за якими проведено виплати, а також добросовісність набувача презюмуються, тому тягар доказування рахункової помилки та недобросовісності набувача покладено на платника відповідних грошових сум.

До таких правових таких щодо змісту для застосування статті 1215 ЦК України дійшов Верховний Суд України у постановах: від 22 січня 2014 року № 6-151цс13, від 02 липня 2014 року № 6-91цс14. Ці висновки підтвердила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі 753/15556/15-ц (провадження № 14-445цс18), які відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України обґрунтовано застосував суд першої інстанції.

Відповідно до вказаної норми матеріального права суд правильно вказав, що на грошову виплату щомісячної адресної допомоги для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг поширюється дія пункту 1 частини першої статті 1215 ЦК України та що вказана грошова сума не підлягає поверненню, якщо особа, яка її сплатила, не доведе, що виплата була здійснена внаслідок рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Суд виходив з правильного розуміння отого, що добросовісність є оціночним поняттям, яке передбачає собою сумлінну, чесну поведінку набувача, відсутність з його боку мети зловживати наданим правом, тоді як недобросовісність, навпаки, може проявлятися у зловживанні правом у власних інтересах та на шкоду інтересам іншій особі, несумлінне ставлення до власних обов`язків тощо, тобто така поведінка має бути умисна та переслідувати конкретну мету.

Судом відповідно до наявних у справі доказів встановлено, що 20 серпня 2015 року ОСОБА_1 взято на облік як внутрішньо переміщена особа, про що видано довідку № .

16 червня 2016 року ОСОБА_1 звернулась до Управління із заявою про призначення їй а її сину щомісячної адресної допомоги особі, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або районів проведення антитерористичної операції для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. В заяві відповідачкою зазначено зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 та фактичне: АДРЕСА_3 .

В подальший заявах відповідачкою зазначено фактичне місце проживання АДРЕСА_1 .

Рішеннями Управління від 01 грудня 2016 року, 17 січня 2017 року, 06 березня 2018 року, 10 липня 2018 року, 01 березня 2019 року ОСОБА_1 на підставі її заяв призначено допомогу за періоди з 16 червня 2016 року по 15 грудня 2016 року, з 19 грудня 2016 року по 18 червня 2017 року, з 20 грудня 2017 року по 19 січня 2018 року., з 20 січня 2018 року по 19 червня 2018 року, з 20 червня 2018 року. по 19 грудня 2018 року, з 26 грудня 2018 року по 25 червня 2019 року. Відповідачці було виплачено у загальному розмірі 49725,38 грн.

30 липня 2019 року винесено рішення про відмову у наданні допомоги переміщеним особам на проживання за заявою ОСОБА_1 від 27 лютого 2019 року.

Відповідно до довідки начальника Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Індустріального району Харківської міської ради Чижевській І.О. відповідно до Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» з 17 березня 2014 року по 30 червня 2014 рік та з 01 лютого 2016 року по 22 січня 2017 рік призначено допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та з 01 січня 2014 року по 31 січня 2017 року призначено допомогу при народженні дитини.

Рішенням Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради від 19 липня 2019 року скасовано дію довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 № від 20 травня 2015 року. Відповідно до вказаного рішення підставою скасування довідки є подання завідомо недостовірних відомостей, а саме: на час початку АТО разом з сином фактично проживала у м. Харкові і зміна фактичного проживання не пов`язана з обставинами передбаченими Законом України «Про забезпечення прав і свободи внутрішньо переміщених осіб», тому права на отримання довідки ВПО ОСОБА_1 не мала.

Норми матеріального права в цій справі суд застосовує в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» в ред. на день отримання відповідачкою вказаної довідки ВПО підставами для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є наявність реєстрації місця проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.

Колегія суддів також звертає увагу, що відповідно до ч. 5 ст. 4 вказаного Закону України студенти, які здобували певний освітньо-кваліфікаційний рівень та мали реєстрацію місця проживання в гуртожитках, після зняття з реєстрації мають право на отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи у випадку, якщо не бажають повернутися до попереднього місця проживання через обставини, зазначені у статті 1 цього Закону.

Стаття 24 Конституції України передбачає, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Отже, для системний аналіз змісту вказаної норми ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» у поєднанні з конституційними гарантіями рівності громадян у правах, свободах та перед законом свідчить про те, що законодавець визначив ВПО як осіб, що не лише покинули своє місце проживання в результаті тимчасової окупації та не бажають жити під нею, а й ті, що не бажають туди повернутися з цієї причини з території України, яка не була окупована та де вони тимчасово мешкали.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.

Згідно п.п. 1, 2 Порядку надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого ПКМУ від 1 жовтня 2014 р. № 505 (з наступними змінами та доповненнями, - далі Порядок № 505) спірна щомісячна адресна допомога надається громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, які постійно проживають на території України і переміщуються з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, або змушені були покинути своє постійне місце проживання в населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, і перемістилися в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі (далі - особа, яка переміщується), а також стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, структурних підрозділах з питань соціального захисту населення виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням та виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців.

Відповідно до п. 5 згаданого Порядку № 505 для отримання грошової допомоги уповноважений представник сім`ї звертається до уповноваженого органу за фактичним місцем проживання (перебування) з відповідною заявою та пред`являє паспорт громадянина України або інший документ, що посвідчує особу, та довідки всіх членів сім`ї про взяття на облік осіб, які переміщуються.

У заяві зазначаються такі відомості про всіх членів сім`ї, які претендують на отримання грошової допомоги:

прізвище, ім`я та по батькові;

число, місяць, рік народження;

серія, номер паспорта громадянина України, ким і коли виданий, для іноземців або осіб без громадянства - серія, номер паспортного документа та посвідки на постійне проживання;

реєстраційний номер облікової картки платника податків (не зазначається фізичними особами, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідному органу державної фіскальної служби і мають відмітку в паспорті);

зареєстроване та фактичне місце проживання (перебування);

реквізити рахунка уповноваженого представника сім`ї в уповноваженому банку, на який перераховуватиметься грошова допомога;

наявність у будь-кого з членів сім`ї у власності житлового приміщення, розташованого в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення;

наявність у володінні всіх членів сім`ї транспортних засобів (механізмів), що підлягають державній реєстрації та обліку в Державтоінспекції (із зазначенням строку експлуатації з дати випуску);

наявність у будь-кого з членів сім`ї на депозитному банківському рахунку коштів у розмірі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб;

місце роботи осіб працездатного віку та час, з якого особа там працює.

До заяви додається копія свідоцтва про одруження, копії свідоцтв про народження дітей та письмова згода довільної форми про виплату грошової допомоги уповноваженому представнику сім`ї від інших членів сім`ї та згода на обробку персональних даних.

Грошова допомога не призначається у разі, коли:

будь-хто з членів сім`ї має у власності житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення;

у володінні сім`ї є два або більше транспортних засобів (механізмів), що підлягають державній реєстрації та обліку в Державтоінспекції (автобусів, вантажних та легкових автомобілів). При цьому не враховуються транспортні засоби, одержані чи придбані на пільгових умовах через уповноважені органи, а також транспортні засоби вітчизняного виробництва, які перебувають в експлуатації протягом більш як 10 років з дати випуску, та інші транспортні засоби, що перебувають в експлуатації протягом більш як 15 років з дати випуску;

будь-хто з членів сім`ї має на депозитному банківському рахунку кошти у сумі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб (п. 6 вказаного Порядку).

Згідно п. 8 Порядку № 505 уповноважені органи:

протягом 10 днів після подання уповноваженим представником сім`ї заяви та документів, зазначених у пункті 5 цього Порядку, призначають грошову допомогу або відмовляють у її призначенні, про що надають відповідне повідомлення уповноваженому представнику сім`ї.

Всупереч своїх процесуальних обов`язків позивач не надав до суду належних і допустимих доказів про те, що відповідачка при отриманні довідки ВПО у 2015 році та у подальшому при зверненні за отриманням матеріальної допомоги відповідачка вказала неправдиві відомості про місце реєстрації свого постійного місця проживання та фактичне місце проживання у місті Харкові. Той факт, що позивач самостійно у односторонньому порядку скасував довідку ВПО № від 20 серпня 2015 року, на підставі якої ОСОБА_1 отримувала допомогу скасовано не є належним і допустимим доказом неправомірності її видачі, оскільки суду не були надані докази про те, що відповідачка вказала неправдиві відомості чи надала сфальшовані документи, на підставі яких згадана довідка була видана, що зміст цієї довідки не відповідає дійсності, або не надає їй законний статус ВПО на підставі вказаної норми Закону України «Про забезпечення прав і свободи внутрішньо переміщених осіб» (а.с. 6).

Відповідно до статті 1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб", в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 1706) внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Згідно ч. 2 ст. 4 вищевказаного Закону України підставами для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є наявність реєстрації місця проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.

Постійне місце проживання особи визначаються нормами статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та пунктом 7 Правил реєстрації місця проживання - її адресою реєстрації.

Як безспірно встановлено судом, відповідачка має зареєстроване місце постійного проживання на тимчасово окупованій території, і при цьому на день її окупації мешкала у місті Харкові. У справі відсутні безспірні докази про те, що фактичне місце проживання відповідачки у місті Харкові мало постійний характер. Як вбачається з копії паспорту відповідачки ОСОБА_1 , вона отримала свій паспорт громадянки України13 вересня 2013 року за адресою реєстрації свого постійного місця проживання, яка зазначена у неї у паспорті: АДРЕСА_2 , де вона народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , та отримала картку платника податків проживання в Україні№ та п. 7 у м. Стаханові Луганської області 07.10.2013, тобто вона не втратила з ним зв`язок (а.с. 59).. Той факт, що вона до цього навчалась у м. Харкові, де згодом 22.01.2014 у неї у шлюбі народився син, за відсутності інших належних та допустимих доказів з цього приводу (постійне місце роботи тощо) не свідчить про зміну її постійного місця проживання, яке визначається вищевказаною адресою її реєстрації.

Відповідно до пунктів 1, 3, 7 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 509 довідка є документом, який видається громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, які постійно проживають на території України і переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції або змушені були покинути своє постійне місце проживання в населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, і перемістилися в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі (далі - особа, яка переміщується).

Заява про взяття на облік повинна містити таку інформацію про заявника: прізвище, ім`я та по батькові; громадянство (підданство); дата та місце народження; стать; відомості про склад сім`ї, у тому числі про неповнолітніх осіб, які прибули разом із заявником; відомості про зареєстроване та фактичне місце перебування; адреса, за якою з особою може здійснюватися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції, та контактний номер телефону; реєстраційний номер облікової картки платника податків за наявності інформації (крім фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідному органу державної фіскальної служби і мають відмітку в паспорті або які не є громадянами України); обставини, що спричинили переміщення з тимчасово окупованої території України та району проведення антитерористичної операції; наявність у будь-кого із членів сім`ї у володінні житлового приміщення, розташованого в регіонах інших, ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції; відомості про місце роботи та час, з якого особа там працює; відомості про житлові, соціальні, медичні, освітні та інші потреби.

Заявнику може бути відмовлено у видачі довідки, якщо:1) відсутні обставини, що спричинили переміщення особи з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції; 2) втрачено або викрадено документи, що посвідчують особу, яка переміщується, та підтверджують громадянство України, до їх відновлення. У разі відмови у видачі довідки на вимогу заявника письмово повідомляється про підстави для такої відмови.

Відповідно до пункту 11 Порядку № 505 уповноважений представник сім`ї, якому призначено грошову допомогу, зобов`язаний повідомляти уповноваженому органу про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги, протягом трьох днів з дня настання таких обставин.

Суми грошової допомоги, виплачені надміру внаслідок подання документів з недостовірними відомостями, повертаються уповноваженим представником сім`ї на вимогу уповноваженого органу.

У разі відмови добровільного повернення надміру перерахованих сум грошової допомоги вони стягуються у судовому порядку.

За пунктом 12 Порядку № 505 виплата грошової допомоги припиняється з наступного місяця у разі: подання уповноваженим представником сім`ї заяви про припинення виплати грошової допомоги; надання інформації державної служби зайнятості про те, що працездатні члени сім`ї протягом двох місяців не працевлаштувалися за сприянням державної служби зайнятості або перебувають в трудових відносинах з роботодавцями на тимчасово окупованій території України, в районах проведення антитерористичної операції чи населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення, але фактично не працюють; зняття з обліку внутрішньо переміщеної особи; виявлення уповноваженим органом факту подання недостовірної інформації або неповідомлення про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги.

Як встановлено судом, позивач розцінив ситуацію з отриманням відповідачкою довідки ВПО, як порушення з її боку вказаного Порядку, а саме: подання недостовірної інформації про те, що вона покинула свої місце проживання на окупованій території, припинив з цих підстав виплати матеріальної допомоги та звернувся до суду з цим позовом про повернення вже сплачених сум, однак факту недобросовісних дій з боку відповідачки в суді не довів та конституційну презумпцію добросовісності її дій належним чином не спростував.

При цьому позивач не спростував заперечення відповідачки про те, що внаслідок окупації міста Стаханова (нині Кадіївка), де зареєстроване її постійне місце проживання відповідачки, вона не може туди повернутися, а тому після розлучення змушена продовжувати проживати у місті Харкові. З огляду на це, та з урахуванням недоведеності недобросовісних дій з її боку при отриманні довідки ВПО та звернення за матеріальною допомогою колегія суддів за недоведеністю відхиляє доводи апеляційної скарги про повідомлення відповідачкою недостовірної інформації при отриманні довідки ВПО. Не встановлено таких її неправомірних дій і при поданні заяви на отримання щомісячної адресної грошової допомоги ВПО для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, вина відповідачки в цьому не доведена.

За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано застосував вказану норму ч. 1 ст. 1215 ЦК України, згідно якої в таких випадках не підлягають сплачені суми допомоги, та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, оскільки у даному випадку їх виплата була проведена юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Колегія суддів також відхиляє посилання у доводах скарги на скасування раніше призначених відповідачці виплат та необхідність пов`язаного з цим повернення надмірно сплачених сум з огляду на те, що таке застосування принципу «належного врядування» у даному випадку є не лише нелегітимним внаслідок невідповідності вказаній нормі ч. 1 ст. 1215 ЦК України. Воно також є невиправданим та непропорційним втручанням у захищене статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р. право відповідачки на мирне володіння майном, добросовісно отриманими грошовими коштами, про що було зазначено у п. 71 рішення ЄСПЛ у справі «Рисовський проти України» (заява № 29979/04), прийняте 20.10.2011 року (набуло статусу остаточного 20.01.2012 року), на яке послався суд першої інстанції в мотивах свого рішення.

Наведене свідчить, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення без порушення норма матеріального і процесуального права, а доводи скарги цього висновку не спростовували. Тому відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає оскаржене рішення суду без змін, а скаргу без задоволення.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради залишити без задоволення..

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду лише у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 12 грудня 2022 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді І.В. Бурлака.

А.В. Котелевець.