Справа № 161/9968/21 Головуючий у 1 інстанції: Кирилюк В. Ф.
Провадження № 22-ц/802/334/22 Категорія: 47 Доповідач: Шевчук Л. Я.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Шевчук Л. Я.,

суддів Данилюк В. А., Киці С. І.,

секретар с/з Кіт А. Д.,

з участю:

представника позивача - Лялюги Л. В.,

представника відповідача Волинської обласної прокуратури - Романішиної Т. Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Головного Управління Національної поліції у Волинській області, Волинської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою позивачки ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 грудня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

02 червня 2021 року ОСОБА_1 звернулася в суд із зазначеними позовними вимогами, які обґрунтовувала тим, що в провадженні СУ ГУНП у Волинській області знаходилося кримінальне провадження, яке внесено до ЄРДР за №0002459 від 13 липня 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 301 КК України.

Позивачка також зазначала, що 04 березня 2021 року в під`їзді будинку АДРЕСА_1 за участю понятих працівниками поліції був проведений її особистий обшук, а також особистий обшук ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та обшук її особистих речей і особистих речей ОСОБА_4 , під час якого нічого не було виявлено та нічого не було вилучено.

Обшук проводився невідкладно без ухвали слідчого судді з метою необхідності врятування майна - телефона, на якому, як вважали працівники поліції, могли бути присутні докази протиправної діяльності підозрюваних ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 березня 2021 року у задоволенні клопотання слідчого про надання дозволу на такий обшук було відмовлено.

Позивач, крім того, зазначала, що вказаний обшук був незаконним, а їй були спричинені моральні страждання, оскільки вона не є та не була підозрюваною у кримінальному провадженні; дії стосовно її обшуку були принизливими для неї; під час обшуку, на думку позивачки, вона була інфікована коронавірусом від працівників поліції.

Посилаючись на зазначені обставини, позивачка просила суд стягнути в її користь за рахунок держави 70000 грн моральної шкоди.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 грудня 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм закону, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення її позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач Волинська обласна прокуратура просив апеляційну скаргу позивачки залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні представник позивачки апеляційну скаргу підтримала і просила скаргу задовольнити, представник відповідача апеляційну скаргу заперечила, просила рішення суду залишити без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, хоча у встановленому законом порядку були повідомлені про час та місце розгляду справи.

Колегія суддів доходить висновку, що апеляційну скаргу позивачки слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з таких підстав.

За матеріалами справи судом встановлено, що на розгляді у Луцькому міськрайонному суді Волинської області перебуває кримінальне провадження про обвинуваченням ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 3 статті 301, частиною 2 статті 209 КК України.

Судом також встановлено, що 04 березня 2021 року в під`їзді будинку АДРЕСА_1 в присутності понятих і захисників працівниками поліції був проведений особистий обшук ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , обшук особистих речей позивачки ОСОБА_1 та обшук особистих речей ОСОБА_4 , під час якого нічого не було виявлено та вилучено.

Обшук проводився невідкладно без ухвали слідчого судді з метою необхідності врятування майна - телефона, на якому могли бути присутні докази протиправної діяльності підозрюваних у вчиненні кримінального правопорушення сина позивачки у цій справі ОСОБА_1 - ОСОБА_3 та невістки позивачки - ОСОБА_2 .

Ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 березня 2021 року у задоволенні клопотання слідчого про надання дозволу на такий обшук було відмовлено (справа № 161/4365/21, провадження № 1-кс/161/1996/21).

В ухвалі слідчого судді зазначено, що до матеріалів клопотання про проведення обшуку не додано жодних документів та речей, які б підтверджували необхідність проведення невідкладного особистого обшуку ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та обшуку особистих речей ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , більше того під час проведення обшуку нічого віднайдено не було, що підтверджує відсутність нагальної потреби для проведення вказаної слідчої дії, а тому слідчий суддя вважав, що підстав для надання дозволу на проведення особистого обшуку ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та обшуку особистих речей ОСОБА_1 , ОСОБА_4 немає.

Позивачка ОСОБА_2 вважає, що такими діями працівників поліції їй була заподіяна моральна шкода, яку вона оцінила у 70000 грн.

При цьому ОСОБА_2 у своїй позовній заяві посилається на положення статті 1176 ЦК України та Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянину незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції вважав, що позивачкою не доведено того, що внаслідок проведеного працівниками поліції обшуку їй була завдана моральна шкода.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи і зроблені з дотриманням вимог закону.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першої статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Згідно з пунктом 1 статті 1, пункту 1-1 частини 1 статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують право громадян. Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках постановлення виправдувального вироку суду, встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів.

За відсутності підстав для застосування частини 1 статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини 6 цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими і службовими особами.

Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

За змістом статті 1174 ЦК України для відшкодування шкоди обов`язковою умовою є заподіяння особі шкоди саме незаконними рішеннями, діями або бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ним своїх повноважень.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, ОСОБА_1 зазначала, що внаслідок проведення працівниками поліції обшуку їй була заподіяна моральна шкода.

За положеннями пунктів 2, 4 частини 2 статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина 1 статті 1167 ЦК України).

Тягар доказування наявності всіх елементів складу цивільного правопорушення (делікту), окрім вини, лежить саме на потерпілій особі, яка має належними та допустимими доказами довести суду:

1) факт наявності шкоди;

2) протиправність діяння (дії чи бездіяльності) особи, яка завдала шкоди;

3) причинний зв`язок між завданою шкодою та протиправним діянням особи, яка завдала шкоди.

В свою чергу, враховуючи наявний у цивільному законодавстві принцип презумпції вини завдавача шкоди, відповідач повинен довести суду відсутність своєї вини у скоєному цивільному правопорушенні.

Таким чином, суду слід з`ясувати обставини, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи і якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняється законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою, тобто позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.

Така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року у справі № 640/3837/17 та від 29 вересня 2018 року у справі № 686/16161/16-ц.

Кожна сторона, як передбачає частина 1 статті 81 ЦПК України, повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, кім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1статті 76 ЦПК України).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, оскільки позивачка не довела суду, що внаслідок проведення обшуку їй була заподіяна моральна шкода.

Так, із відеозапису проведення обшуку, який був переглянутий судом першої інстанції в судовому засіданні, вбачається, що слідчим проводився не особистий обшук позивачки, а лише обшук її особистих речей (жіночої сумочки). Зазначене підтверджуються протоколом обшуку від 04 березня 2021 року (а. с. 7-10). Будь-яких доказів протилежного сторона позивача суду не надала.

До того ж сам обшук проводився із дотриманням норм кримінально-процесуального законодавства та загальноприйнятих норм моралі, адже перед проведенням слідчої дії були представлені всі працівники поліції, слідчий надав змогу прибути захисникам на місце проведення обшуку, які мали змогу надавати свої заперечення та зауваження.

Крім того, прийняття слідчим або прокурором процесуального рішення по кримінальному провадженню, яке в подальшому не приносить очікуваного результату, не тягне за собою настання відповідальності з боку вказаного суб`єкта.

Можливість прийняття стороною кримінального провадження процесуального рішення, передбаченого нормами КПК України, не є наслідком настання будь-якої відповідальності. Така відповідальність має настати лише за умови вчинення відповідною особою дисциплінарного проступку, адміністративного правопорушення чи кримінального злочину.

Також будь-яких доказів на підтвердження того, що працівники поліції заразили позивачку коронавірусом, остання суду не надала. Як убачається із відеозапису проведення обшуку, всі працівники поліції знаходилися у засобах індивідуального захисту (масках).

Посилання позивача на те, що слідчий не давав їй змогу покинути місце обшуку є надуманими, адже відповідно до абзацу 2 частини третьої статті 236 КПК України, слідчий, прокурор має право заборонити будь-якій особі залишити місце обшуку до його закінчення та вчиняти будь-які дії, що заважають проведенню обшуку. Невиконання цих вимог тягне за собою передбачену законом відповідальність.

У цьому випадку особистий обшук ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та обшук особистих речей ОСОБА_1 , ОСОБА_4 тривав незначний проміжок часу, сам обшук був проведений у присутності захисників, а тому заборона позивачу покидати місце його проведення не могла суттєво вплинути на її права та законні інтереси.

Крім того, доводи позивача про те, що слідчий «заглядав у швидку допомогу» яка прибула на місце обшуку на вимогу позивача, жодними доказами не підтверджується.

Сама по собі відмова слідчого судді у наданні дозволу на проведення такого обшуку в порядку частини 3 статті 233 КПК України не є підставою стверджувати про те, що така слідча дія була завідомо незаконною та порушила права позивача.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги не впливають на правильність рішення суду першої інстанції, яке постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 грудня 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді