ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 678/1284/21

Провадження № 22-ц/4820/701/22

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Янчук Т.О. (суддя-доповідач),

Грох Л.М., Ярмолюка О.І.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Летичівського районного суду Хмельницької області від 18 січня 2022 року (суддя Цибульський Д.В.) за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди завданої смертю фізичної особи,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі АТ «Укрзалізниця») про відшкодування моральної шкоди завданої смертю фізичної особи.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 21 грудня 2019 року на непарній колії, неподалік залізничної станції Деражня, на 1183 кілометрі, пікет 6, локомотив ВЛ80к-096 вантажного потягу №2743 сполученням Жмеринка-Тернопіль, під керуванням машиніста ОСОБА_2 , скоїв наїзд на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка від отриманих травм померла. 21 грудня 2019 року за фактом настання цієї події було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000262 та розпочато досудове розслідування. Постановою слідчого від 27.12.2019 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000262, було закрито. Як вбачається з постанови про закриття кримінального провадження, факт наїзду поїздом на загиблу ОСОБА_3 було зафіксовано органами досудового розслідування, та між наїздом на загиблу локомотивом ВЛ80к-096 (тобто джерелом підвищеної небезпеки в розумінні ст.1187 ЦК України), та смертю останньої, наявний причинно-наслідковий зв`язок, що підтверджується висновком експерта №98.

Власником локомотиву ВЛ80к-096 є виробничий підрозділ «Локомотивне депо Козятин», регіональної філії «Південно-Західна залізниця», Акціонерного товариства «Українська Залізниця», а ОСОБА_2 працює у виробничому структурному підрозділі «Локомотивне депо Львів-Захід», регіональної філії «Львівська залізниця», АТ «Укрзалізниця», на посаді машиніст електровоза з 28.05.2014 року по теперішній час. ОСОБА_1 являється донькою загиблої ОСОБА_3 , отже вона втратила рідну матір. Внаслідок смерті матері позивачка втратила можливість життєвого зв`язку з матір`ю протягом свого майбутнього життя. ОСОБА_1 була близькою з матір`ю ОСОБА_3 , проживала разом з нею, що підтверджується довідкою про склад сім`ї загиблої ОСОБА_3 , вела спільне господарство, постійно спілкувалась. Факт сумісного проживання свідчить про тісні сімейні зв`язки позивачки та її рідної матері, і крім додаткових зусиль для організації свого життя вона відчуває страждання та біль пов`язані з втратою рідної матері, неможливістю побачити її та почути материнський голос. Враховуючи те, що позивачку та загиблу об`єднували тісні сімейні зв`язки, спільне проживання та побут, вона отримувала підтримку і допомогу від загиблої, а також те, що смерть ОСОБА_3 повністю змінила життя позивачки у всіх сферах та зруйнувала життєві зв`язки, позивачка оцінює розмір грошового відшкодування завданої їй моральної шкоди у грошовому еквіваленті 200 000 грн. Вважає такий розмір є розумним і справедливим і зможе хоча б частково допомогти в організації свого життя після тяжкої втрати.

Із врахуванням викладеного, просила суд стягнути з АТ «Укрзалізниця» на її користь 200000 грн. в якості відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Летичівського районного суду Хмельницької області від 18 січня 2022 року позов задоволено частково. Стягнуто з АТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_1 80000 грн. моральної шкоди, завданої смертю матері. Стягнуто з АТ «Укрзалізниця» 908 грн. судового збору на користь держави.

Рішення суду мотивоване тим, що у результаті наїзду поїзда на ОСОБА_3 , що мало наслідком спричинення її смерті, позивачці спричинена моральна шкода, пов`язана із загибеллю рідної для неї людини, що потягло за собою тяжкі вимушені зміни у її житті, відчуття самотності, тривожності.

На підставі викладеного та з урахуванням характеру правопорушення, глибини душевних страждань, понесених позивачкою, вимог розумності та справедливості, враховуючи, що смерть матері позивачки спричинена також у зв`язку з її особистою необережністю, а саме, недотриманням загиблою Правил безпеки громадян на залізничному транспорті, суд першої інстанції вважав за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки 80 000 грн. на відшкодування спричиненої моральної шкоди.

В апеляційній скарзі АТ «Укрзалізниця», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

В обґрунтування скарги зазначало, що на їх думку, матеріали кримінального провадження, а також докази наявні в матеріалах цивільної справи свідчать про наявність умислу в діях потерпілої ОСОБА_3 та їх причинного зв`язку зі шкодою, що цілком виключає можливість настання цивільно-правової відповідальності з боку відповідача на підставі ч.5 ст.1187 ЦК України. Крім того, позивач жодним чином не обґрунтував розмір своїх позовних вимог на суму 200 000 грн., обставини на які посилався позивач, є загальними абстрактними твердженнями, а не конкретними фактами, що мають відношення до справи. Також відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди, оскільки позивачем не доведено факту завдання моральних страждань та душевних переживань, наявність втрат немайнового характеру, що настали у зв`язку з неправомірними діями чи бездіяльністю відповідача.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Частиною 1 статті 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд вважає, що рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

Судом встановлено, що батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , згідно копії свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданого Виконкомом Ялинівської сільської ради Летичівського району Хмельницької області 14.10.1976 року.

ОСОБА_1 уклала шлюб із ОСОБА_6 03.12.1993 року, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу 03.12.1993 року зроблено запис №21, та після укладення шлюбу подружжю присвоєно прізвище « ОСОБА_1 », що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 , виданого Угринівською сільською радою Тисменицького району 03.12.1993 року.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження №0000262 від 21.12.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.276 КК України, встановлено, що 21.12.2019 року близько 04 год. 27 хв. електровоз ВЛ80к-096, вантажного потягу №2743 сполученням «Жмеринка-Тернопіль», під керуванням машиніста ОСОБА_2 , помічника машиніста ОСОБА_8 слідуючи по непарній колії неподалік залізничної станції Деражня ВП «Жмеринська дирекція залізничних перевезень» РФ «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» на 1183 кілометрі, пікет 6, подаючи звуковий сигнал, застосували екстрене гальмування, смертельно травмували ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку та жительку с.Ялинівка, Летичівського району Хмельницької області, яка переходила колії в невстановленому для цього місці.

За вказаним фактом, 21 грудня 2019 року розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні, яке внесено до ЄРДР за №0000262, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.276 КК України.

Згідно постанови старшого слідчого Деражнянського відділення поліції Летичівського відділу поліції ГУНП в Хмельницькій області капітана поліції Повха Д.В. від 27.12.2019 року, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000262 від 21.12.2019 року по факту смертельного травмування потягом ОСОБА_3 на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України закрито, у зв`язку з встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.276 КК України.

Відповідно до висновку експерта №98 від 20.01.2020 року судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_3 , 1952 року народження, лікаря судово-медичного експерта Заславського В.В. встановлено, що: причиною смерті ОСОБА_3 є поєднана тупа травма грудної клітки, живота та правої верхньої кінцівки.

Згідно висновку експерта №2356 від 03.01.2020 року судово-медичної експертизи наявність етилового (винного) алкоголю в крові ОСОБА_3 не виявлено.

Відповідно до висновку експерта №531 від 28.12.2019 року судово-медичної експертизи зразка рідкої крові з трупа ОСОБА_3 , 1952 року народження, лікаря судово-медичного експерта імунолога ОСОБА_9 встановлено, що кров з трупа ОСОБА_3 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В за ізосерологічною системою АВ0.

Відповідно до висновку експерта №2062 від 20.01.2020 року судово-медичної експертизи шматочків внутрішніх органів від трупа ОСОБА_3 , лікаря судово-медичного експерта гістолога Собко Н.Б. встановлено, що повнокров`я досліджуваних огранів, малокров`я нирок. Набряк головного мозку. Ділянки фрагментації м`язових волокон міокарду. Помірний набряк між волоконної сполучної тканини міокарду. Поширені ділянки емфіземи з дистелектазами в легенях. Ділянки серозного набряку легень. Дистофія нирок та печінки. Ділянки розриву печінки.

Згідно листа AT «Укрзалізниця» вих.№ЦЦТех-08/258 від 27.08.2021 року, локомотив ВЛ80к-096 перебуває на балансі виробничого підрозділу «Локомотивне депо Козятин» регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця». ОСОБА_2 працює у виробничому структурному підрозділі «Локомотивне депо Львів-Захід» регіональної філії «Львівська залізниця» на посаді машиніст електровоза з 28.05.2014 року по даний час.

Відповідно до довідки Летичівської селищної ради Хмельницької області №356 від 16.07.2021 року встановлено, що до складу сім`ї ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживала за адресою АДРЕСА_1 , станом на 21.12.2019 року (день смерті) входили: ОСОБА_1 - дочка - ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_10 - син - ІНФОРМАЦІЯ_3 . ОСОБА_3 на день смерті перебувала на повному утриманні своєї дочки ОСОБА_1 та вели спільне господарство.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого Летичівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області 26.12.2019 року встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_4 у віці 67 років, про що 26.12.2019 року складено відповідний актовий запис №371.

Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Як принцип всієї практичної діяльності держави, всіх її органів та посадових осіб за статтею 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість функціонування держави, їх утвердження і забезпечення і є головним обов`язком держави.

На забезпечення ефективного захисту прав та свобод людини направлені норми Конституції України про розповсюдження юрисдикції судів на всі правовідносини, які виникають у державі, а також на відшкодування моральної та матеріальної шкоди, як результат порушених прав фізичних та юридичних осіб.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Відшкодування шкоди - один з найважливіших інститутів сучасної правової науки. У законодавстві України передбачено два види шкоди, що підлягає відшкодуванню - шкоду матеріальну і шкоду моральну.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ч. 1 ст. 23 ЦК України).

Вимоги ч. 2 ст. 23 ЦК України передбачають, що моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно частини 1 статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За змістом пункту 1 частини 2 статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до частини 2 статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Відповідно до вимог частин 2 та 5 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Отже, обов`язок доведення вини, власника або володільця джерела підвищеної небезпеки покладено саме на власника або володільця джерела підвищеної небезпеки.

Така правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року № 14-463цс18 (справа № 210/5258/16-ц) та постанові Верховного Суду від 08 листопада 2018 року № 61-44173св18 (справа № 336/3665/16-ц).

З аналізу встановлених обставин справи та наданих сторонами доказами не встановлено факту свідомого порушення потерпілим ОСОБА_3 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України.

АТ «Українська залізниця» не наведено будь-яких даних, які б свідчили, про умисел ОСОБА_3 щодо настання ДТП зі смертельним наслідком, як і не наведено обставин непереборної сили.

Отже, у даній справі, не встановлено, що подія зі смертельним наслідком, яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_4 , стала наслідком умислу ОСОБА_3 чи непереборної сили, тому наявні підстави для відшкодування моральної шкоди доньці загиблої.

Зважаючи на зазначене, суд першої інстанції вірно виходив з того, що моральна шкода позивачці завдана смертю її матері, що спричинило та буде спричиняти протягом усього життя позивачки душевні страждання. Зазначені обставини істотно змінюють життя позивачки, тягнуть за собою зараз та потягнуть у подальшому з віком додаткові зусилля з її боку на організацію свого життя та матеріальне її забезпечення.

Вирішуючи питання щодо розміру відшкодування суд врахував, що смерть матері позивачки спричинена також у зв`язку з її особистою необережністю, оскільки однією з причин загибелі ОСОБА_3 є недотримання померлою п.п. 2.1, 2.2, 2.3, 2.5, 2.6 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 22.11.2007 №1059.

Вказані обставини впливають на розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню відповідачем, враховані судом першої інстанції при визначенні розміру моральної шкоди.

Колегія суддів вважає, що визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди 80 000 грн. відповідає принципам розумності, виваженості та справедливості, є пропорційним та адекватним тим стражданням яких зазнала позивачка в результаті смерті матері внаслідок залізнично-транспортної пригоди.

Посилання апелянта на те, що в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували твердження ОСОБА_1 про тяжкі зміни у її житті внаслідок загибелі потерпілої є безпідставними, оскільки сам факт загибелі матері для позивачки є моральним стражданням.

Доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, не спростовують висновків суду першої інстанції, фактично апелянт наводить ті ж аргументи, що були підставою для заперечення позову та яким дана оцінка судом в мотивувальній частині рішення, а тому такі доводи апелянта слід відхилити.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, має бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року).

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Оскільки в задоволенні апеляційної скарги відмовлено підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення.

Рішення Летичівського районного суду Хмельницької області від 18 січня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: Т.О. Янчук

Л.М. Грох

О.І. Ярмолюк