Справа № 324/1571/21
Провадження № 2/324/123/2022
24 лютого 2022 року Пологівський районний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді Кацаренко І.О.
судового засідання Божко В.О.,
за участю позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Пологи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій зазначив, що він є власником жилого будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно довідки №1704, виданої виконавчим комітетом Пологівської міської ради Пологівського району Запорізької області, відповідачка ОСОБА_2 зареєстрована у будинку позивача. Відповідачка не проживає за місцем реєстрації з 2013 року, будь-яких витрат по комунальних платежах та утриманню будинку не несе та не використовує житлову площу за належністю, але залишається бути зареєстрованою у будинку позивача, чим порушується право останнього на власність, а саме у випадку виникнення необхідності розпорядитися даним майном з метою придбання іншого, оформлення субсидії, реєстрація відповідачки та її право на проживання у будинку стануть перешкодою у здійсненні позивачкою відчуження будинку.
У зв`язку з зазначеним позивач просить суд постановити рішення, яким визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщення у будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав свої позовні вимоги з зазначених у позові підстав, просив їх задовольнити, не заперечував проти винесення заочного рішення.
Відповідачка у справі, місце реєстрації якої за адресою, зазначеною в позові, підтверджено відповіддю органу місцевого самоврядування на запит суду, будучи належним чином повідомленою про розгляд справи 04 листопада 2021 року, 24 листопада 2021 року, 02 лютого 2022 року і 24 лютого 2022 року через оголошення на офіційному веб-сайті суду, а про явку в судове засідання 24 лютого 2022 року - шляхом отримання судової повістки 08 лютого 2022 року особисто, у судове засідання повторно не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, з заявами про відкладення розгляду справи з певних причин або про розгляд справи за її відсутності до суду не зверталася, відзив на позов не подала.
З зазначених підстав суд розглядає справу у відсутність відповідачки за наявних у справі доказів з постановленням заочного рішення відповідно до вимог ч.4 ст.223 і ст.280 ЦПК України.
Свідок ОСОБА_3 у судовому засіданні пояснив, що він проживає останніх 25 років у АДРЕСА_1 . Він добре знає позивача у справі і його родину. Йому, свідку, відомо, що ОСОБА_2 , відповідачка у справі, є онукою позивача, яка у дитинстві жила у позивача у будинку. Після того, як ОСОБА_2 вийшла заміж, вона виїхала з будинку позивача, залишившись при цьому зареєстрованою у цьому будинку. Зі слів позивача свідку відомо, що ОСОБА_1 просив ОСОБА_2 знятися з реєстрації без судового рішення, але вона цього не зробила. ОСОБА_2 не живе в АДРЕСА_1 приблизно останніх 10 років.
Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що вона з 1982 року постійно проживає в АДРЕСА_2 , є сусідкою ОСОБА_1 і його дружини «городами», тому дуже добре знає позивача, його дружину і всю їх родину. Свідку відомо, що відповідачка ОСОБА_2 , яка є онукою позивача, до того, як вийти заміж, жила у ОСОБА_1 . Приблизно у 2013 році ОСОБА_2 вийшла заміж і поїхала від ОСОБА_1 жити до свого чоловіка. З того часу ОСОБА_2 у будинку позивача не проживає.
Суд, вислухав у судовому засіданні позивача, свідків, дослідивши письмові докази і дав оцінку добутим доказам в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
З копії паспорту громадянина України на ім`я ОСОБА_1 судом встановлено, що він зареєстрований у жилому будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
З копії договору купівлі-продажу від 03 листопада 1999 року, посвідченого Пологівською товарною біржею «Агропром-Інвест», реєстраційний номер ПН-238, встановлено, що ОСОБА_5 продала, а покупець ОСОБА_1 купив жилий будинок з господарчими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Договір купівлі-продажу будинку зареєстрований ДКП «Імпульс» 10 листопада 1999 року за реєстровим номером 3669.
З копії технічного паспорту на жилий дім особистого житлового фонду, виданого ДКП «Імпульс» 18 жовтня 1999 року, судом встановлено, що власником жилого будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_1 .
Отже, судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 .
З копії домової книги прописаних громадян у будинку АДРЕСА_1 , судом встановлено, що в цьому будинку ОСОБА_6 зареєстрована 09 червня 2011 року.
З копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого 15 червня 2013 року виконавчим комітетом Стовпівської сільської ради Сакського району Автономної Республіки Крим, судом встановлено, що ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєструвала шлюб 15 червня 2013 року з ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 , дружині і чоловіку присвоєно прізвище ОСОБА_8 .
З акту, складеного та підписаного ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_9 , встановлено, що цим актом підтверджено, що громадянка ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 дійсно зареєстрована у будинку АДРЕСА_1 , але не проживає за вказаною адресою.
З копії довідки №1704 про склад сім`ї, виданої 09 липня 2021 року виконавчим комітетом Пологівської міської ради Пологівського району Запорізької області, судом встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 і має склад сім`ї: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
З довідки квартального комітету №4 від 23 лютого 2022 року судом встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , разом з ним зареєстровані дружина ОСОБА_10 1949 року народження і ОСОБА_11 1994 року народження, яка не проживає за зазначеною адресою з 2013 року.
З матеріалів справи і свідчень свідків судом встановлено, що відповідачка, будучи зареєстрованою у будинку позивача, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , не проживає в ньому з 2013 року у зв`язку з вибуттям на нове місце проживання.
Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17 липня 1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло: житловий будинок, садиба, квартира.
Права власника жилого будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом.
Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Згідно ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ними, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Отже, оскільки відповідачка не є власником (співвласником) будинку, не є членом сім`ї позивача, не проживає в будинку позивача без поважних причин, витрати по утриманню будинку не несе, комунальні послуги не сплачує, суд вважає, що реєстрація відповідачки у належному позивачу будинку порушує право останнього як власника будинку.
Таким чином, у зв`язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню.
На підставі ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору, які поніс позивач, в сумі 908,00 грн.
Керуючись ст.ст.9-10, 12, 18, 128 ч.11, 141, 223 ч.4, 259 ч.6, 263-265, 268 ч.6, 272, 280, 354 ЦПК України, ст.ст.317, 319, 321, 383, 391, 405 ЦК України, ст.150 ЖК України, суд
Задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Визнати ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком, який належить ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 і розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 908,00 грн. судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складений 24 лютого 2022 року.

Суддя: Кацаренко І. О.