Житомирський апеляційний суд
Справа №289/1552/22 Головуючий у 1-й інст. Кириленка О.О.
Категорія 44 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Трояновської Г.С., Миніч Т.І.

розглянувши у спрощеному письмовому провадженні без виклику сторін в м. Житомирі цивільну справу №289/1552/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_1 рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 09 листопада 2022 року, ухвалене під головуванням судді Кириленко О.О. в м. Радомишлі,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом, у якому просив стягнути з ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 2350,00 грн та моральну - 10000,00 грн. Позов обґрунтовано тим, що 24.06.2022 Радомишльським районним судом Житомирської області ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 850,00 грн. Вироком суду встановлено, що 30.05.2022 близько 15:00 год ОСОБА_2 наніс ОСОБА_1 один удар правою рукою в обличчя, спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді садна обличчя, які по своїй категорії відносяться до легкого ступеню тяжкості. Своїми протиправними діями відповідач завдав позивачу матеріальну та моральну шкоду.

Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 09 листопада 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 5000 грн. В решті позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 992,40 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції змінити, задовольнивши позовні вимоги у повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що судом першої інстанції не взято до уваги, що на підтвердження заподіяння матеріальної шкоди було надано суду квитанції, медичні чеки. Також, судом безпідставно було зменшено розмір моральної шкоди.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 24.06.2022 Радомишльським районним судом Житомирської області ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України і призначено покарання у виді 850,00 грн штрафу.

Вказаним вироком встановлено, що 30.05.2022 близько 15:00 год ОСОБА_2 , перебуваючи у подвір`ї по АДРЕСА_1 , у ході раптово виниклого конфлікту на ґрунті неприязних сусідських відносин, у нього виник умисел, направлений на заподіяння ОСОБА_1 тілесних ушкоджень. Реалізуючи протиправний умисел, направлений на спричинення ОСОБА_1 тілесних ушкоджень, усвідомлюючи протиправність вчинюваних дій, ОСОБА_2 наніс ОСОБА_1 один удар правою рукою в обличчя, спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді садна обличчя, які по своїй категорії відносяться до легкого ступеню тяжкості.

Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Частиною першою статті 1177 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до статті 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно - курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Обґрунтовуючи наявність майнової шкоди у розмірі 2350,00 грн., яка підлягає стягненню з відповідача, ОСОБА_1 посилався на завдання йому тілесних ушкоджень, в результаті яких він змушений був звертатися за медичною допомогою до Радомишльської центральної районної лікарні.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження заподіяної майнової шкоди позивач надав копію амбулаторної картки, з якої вбачається, що 31.05.2022 він звернувся за медичною допомогою до Радомишльської центральної районної лікарні та отримав призначене лікування.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що заподіяна матеріальна шкода в розмірі 2350,00 грн., підтверджується квитанціями та медичними чеками, як витрати на ліки та медичні препарати, які було надано ним до суду.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами цивільної справи, які не містять доказів (квитанцій, медичних чеків) про те, що ОСОБА_1 поніс витрати на лікування.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про недоведеність позивачем заподіяння йому матеріальної шкоди.

Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, то колегія суддів враховує наступне.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів (частина перша статті 1168 ЦК України).

У пунктах 3, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку із ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Позивач просив стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн., яка виразилась в душевних стражданнях внаслідок отримання тілесних ушкоджень в результаті неправомірних дій ОСОБА_2 .

З огляду на те, що «розумність» і «справедливість» є оціночними поняттями, суди, насамперед, які заслуховують сторін та встановлюють фактичні обставини справи, мають широку свободу розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції, виходячи із власного переконання, враховуючи факт завдання позивачу саме легких тілесних ушкоджень, ступінь вини відповідача, характер та обсяг душевних страждань позивача, та тривалість завданої позивачу моральної шкоди, дійшов висновку про те, що сума у розмірі 5000,00 грн є достатньою для відшкодування позивачеві моральної шкоди.

Враховуючи те, що неправомірними діями відповідача позивачу було завдано моральні страждання, пов`язані із отриманням тілесних ушкоджень (легких) та, з урахуванням вимог розумності і справедливості, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про визначення позивачу розміру відшкодування моральної шкоди у сумі 5000,00 грн.

З огляду на зазначене, оскаржуване судове рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог про відшкодування моральної шкоди не підлягає скасуванню.

При вирішенні справи суд першої інстанції правильно визначив характер правовідносин між сторонами, правильно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав вважати, що суд порушив норми матеріального і процесуального права.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 09 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуючий

Судді