Номер провадження: 22-ц/813/6650/22
Головуючий у першій інстанції Бондар В. Я.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.12.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Громіка Р.Д., Драгомерецького М.М.,

при секретарі судового засідання Нечитайло А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 лютого 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Національного університету «Одеська морська академія», начальника інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» про поновлення на роботі,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до Національного університету «Одеська морська академія», начальника інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія», в якому просив визнати незаконними дії начальника Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» щодо звільнення ОСОБА_1 ; скасувати пункт 5 наказу начальника Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» (по стройовій частині) від 30.09.2021 року №189; зобов`язати начальника Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» поновити позивача ОСОБА_1 на попередній роботі. Позовні вимоги мотивовані тим, що пунктом 5 наказу начальника Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» (по стройовій частині) від 30.09.2021 року №189, працівника Збройних Сил України, ОСОБА_1 , старшого наукового співробітника науково-дослідного відділу розвитку морських озброєнь науково-дослідного управління розвитку озброєння та військової техніки Військово-Морських Сил Науково-дослідного центру Збройних Сил України «Державний океанаріум» Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» було звільнено з роботи відповідно до частини першої статті 40 КЗпП України (зміни в організації виробництва і праці). Позивач зазначає, що насправді ніяких змін в організації виробництва і праці не відбулося, а його заява від 29.09.2021 року про те, що він не заперечує проти свого звільнення, написана позивачем під психологічним тиском (т. 1, а.с. 1-8).

02 лютого 2022 року заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси позов ОСОБА_1 до Національного університету «Одеська морська академія», начальника інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія», про поновлення на роботі залишено без задоволення (т. 1, а.с. 90-92).

28 лютого 2022 року через інформаційну систему «Електронний суд» ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02.02.2022 року. Апелянт не погоджується з оскаржуваним заочним рішенням та вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, які мають значення для справи, а також, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Так, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 виклав обставини справи і зазначив, що в НДЦ ЗС «ДО» Інституту ВМС НУ «ОМА» він був цивільним працівником та не проходив військову службу, як це було зазначено в Попередженні, його призначення та перепризначення ніколи не відбувалося за погодженням з керівним складом Збройних Сил України та Міністерства оборони України, адже його трудові відносини були оформлені виключно за укладеним двостороннім Контрактом між начальником Інституту ВМС НУ «ОМА» та апелянтом. Апелянт повідомив, що фактично, і на теперішній час, посада, на якій він працював, а саме посада старшого наукового співробітника науково-дослідного відділу розвитку морських озброєнь науково-дослідного управління розвитку озброєння та військової техніки Військово-морських Сил НДЦ ЗС «ДО» Інституту ВМС НУ «ОМА» також залишилася і не скорочувалася, з часу отримання ним Попередження про скорочення посади і до моменту звільнення жодних вакантних посад апелянту не пропонувалося. Апелянт вважає, що діями начальника Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «ОМА» були порушені його права, гарантовані нормами Кодексу Законів про працю України, а саме: не було дотримано двомісячний термін між попередженням та звільненням (порушення ст. 49-2 КЗпП України); не було запропоновано жодних інших посад, для переводу за його згодою на іншу роботу (порушення ст. 40 КЗпП України); не було враховане його переважне право залишення на роботі (порушення ст. 42, 49-2 КЗпП України); посада, на якій працював апелянт залишилася і не скорочувалася. Також, на думку апелянта, суд першої інстанції не встановив наявності або відсутності вакантних посад у Відповідача з часу попередження апелянта про звільнення та до дати звільнення; проведення (або не проведення) з апелянтом бесід та пропонування інших посад; скорочення (або не скорочення) посади, на якій він перебував, та чи дійсно відбулись такі зміни в організації праці, які б унеможливлювали його перебування на ній. З огляду на викладене, апелянт просив заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02.02.2022 року по справі №522/21015/21-Е скасувати, постановити нове рішення, яким скасувати пункт 5 наказу начальника Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» (по стройовій частині) від 30.09.2021 року № 189, зобов`язати Інститут Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» поновити позивача ОСОБА_1 на попередній роботі та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу (т. 1, а.с. 99-104).

13 вересня 2022 року канцелярією Одеського апеляційного суду зареєстровано відзив на апеляційну скаргу, в якому представник начальника Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» - Пугач Влас Вадимович зазначив, що при прийнятті та призначенні позивача на роботу посада старшого наукового співробітника науково-дослідного відділу розвитку морських озброєнь науково-дослідного управління розвитку озброєння та військової техніки Військово-Морських Сил НДЦ Інституту передбачала облікову спеціальність 252558 воєнні науки, національна безпека та безпека державного кордону. З 01 жовтня 2021 року відповідно до змін до штату НДЦ №54/063 посада старшого наукового співробітника науково-дослідного відділу розвитку морських озброєнь науково-дослідного управління розвитку озброєння та військової техніки Військово Морських Сил НДЦ Інституту, яку обіймав позивач, передбачає іншу облікову спеціальність 101058 природничі науки. Таким чином, як вказує представник відповідача, у зв`язку зі змінами в організації праці позивача він підлягав звільненню або за можливості подальшому працевлаштуванню в НДЦ. Також, у відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача навів перелік вакантних наукових посад, які були наявні в НДЦ Інституту станом з 10 серпня 2021 року по 30 вересня 2021 року. При цьому, представник відповідача зазначив, що посади, які б відповідали профілю спеціальності позивача в НДЦ Інституту були відсутні. Представник відповідача повідомив, що порядок заміщення наукових посад здійснюється на конкурсних засадах та відповідно до спеціального порядку, який затверджується Міністерством оборони України, а саме Інструкцією з заміщення на конкурсній основі вакантних наукових посад у вищих військових навчальних заклад, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти та наукових установах Міністерства оборони України та Збройних Сил України, затвердженою наказом Міністерства оборони України від 26.06.2018 року №292. Разом з тим, як зазначає представник відповідача, позивач взяти участі у конкурсі на заміщення вакантних наукових посад не виявив бажання, а 10.08.2021 року безпосередньо під час вручення позивачу повідомлення про вивільнення начальником відділення персоналу та стройового Інституту позивачу пропонувалася посада старшого наукового співробітника науково-дослідного відділу розвитку морських озброєнь науково-дослідного управління розвитку озброєння та військової техніки Військово Морських Сил НДЦ Інституту, яку обіймав позивач, передбачає іншу облікову спеціальність 101058, на яку командування Інституту могло прийняти позивача до обрання за конкурсом та в подальшому призначити на посаду. Однак, як вказує представник відповідача? позивач заяви про участь у конкурсі на зайняття вказаної посади не подавав, взяти участь у конкурсі на заміщення вакантних наукових посад бажання не виявив. З огляду на викладене у відзиві на апеляційну скаргу, представник відповідача вважає, що оскаржуване рішення не підлягає скасуванню, а тому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення (т. 1, а.с. 209-218).

22 вересня 2022 року до Одеського апеляційного суду апелянт направив відповідь на відзив на апеляційну скаргу, в якій зазначив, що відповідач так і не надав доказів щодо скорочення його посади, про яке його письмово було попереджено. Крім того, апелянт наголошує на тому, що відповідач помилково ототожнює процедуру пропонування вакантних посад при скороченні та пропонування взяти участь у конкурсі. Виклавши у відповіді на відзив на апеляційну скаргу свої заперечення, апелянт просив задовольнити апеляційну скаргу, скасувати заочне рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким задовольнити його позовні вимоги (т. 1, а.с. 222-226).

04 жовтня 2022 року представник відповідача за допомогою Інформаційної системи «Електронний суд» подав заперечення на відповідь на відзив на апеляційну скаргу, в яких вказав на те, що позивач мав право взяти участь в конкурсі на заміщення вакантних наукових посад в НДЦ або укласти строковий трудовий договір відповідно до статті 23 Кодексу законів про працю України та пункту 8 розділу І Інструкції № 292 до обрання за конкурсом, з чим і погодився позивач, але заяву про укладення строкового трудового договору до командування Інституту не надав. Крім того, як вказує представник відповідача, позивача ніхто не обмежував у праві взяти участь у конкурсі на заміщення вакантних наукових посад відповідно до розділу ІV Інструкції № 292 навіть з обліковими спеціальностями, які не відповідають фаху позивача. Оголошення про конкурс на заміщення вакантних посад було оголошено наказом начальника Інституту від 02.08.2021 № 204 «Про оголошення конкурсу на заміщення вакантних наукових посад Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія». Відповідно до пункту 2 розділу IV Інструкції № 292 оголошення про проведення конкурсу на заміщення вакантних посад було опубліковано на сайті Міністерства оборони України 13.08.2021 року. Особисте повідомлення кожного працівника про проведення конкурсу закон роботодавця не зобов`язує. Тому, сторона відповідача вважає, що рішення Приморського районного суду міста Одеси від 02.02.2022 року по справі №522/21015/21-Е прийняте з дотриманням норм матеріального права та правильним застосуванням норм процесуального права (т. 1, а.с. 229-230).

27 жовтня 2022 року представник апелянта через Інформаційну систему «Електронний суд» направив додаткові пояснення та просив задовольнити апеляційну скаргу (т. 2, а.с. 6-8).

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 14, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці та тимчасово відряджені до Одеського апеляційного суду), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило затягування розгляду справи по незалежним від суду причинам.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 16 грудня 2022 року заяву представника ОСОБА_1 адвокат Ткаченка Василя Володимировича вирішено задовольнити та провести судове засідання, призначене на 22 грудня 2022 року в режимі відеоконференції за допомогою програмного забезпечення «ВКЗ» (за посиланням на офіційному веб-порталі судової влади України vkz.court.gov.ua).

В судовому засіданні 22 грудня 2022 року, що проводилося в режимі відеоконференції, представник апелянта просив задовольнити апеляційну скаргу. Інші учасника справи в судовому засіданні, що проводилося в режимі відеоконференції, участі не брали, про час та порядок проведення судового засідання повідомлені належним чином, клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції не подавали.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача та дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Приймаючи оскаржуване заочне рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, належним чином попередивши позивача про зміни в організації виробництва і праці, отримавши від позивача погодження на його звільнення з 30.09.2021 року, виплативши позивачеві відповідну суму заробітної плати, яку позивач отримав без заперечень, дотримався встановлених законом вимог щодо звільнення працівника відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України. Суд першої інстанції вказав, що позивач посилається на те, що його посада, після зазначених змін в організації виробництва і праці, збереглась, а його заява від 29.09.2021 року написана під тиском, однак, будь-яких відповідних доказів на підтвердження цих обставин, позивач суду не надає. За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість позову ОСОБА_1 та залишив його без задоволення (т. 1, а.с. 92).

Апеляційний суд, відхиляючи апеляційну скаргу, вважає за потрібне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Обставини справи та оцінка апеляційного суду.

Відповідно до контракту від 05 квітня 2019 року ОСОБА_1 був призначений на посаду старшого наукового співробітника науково-дослідного відділу розвитку морських озброєнь в Інституті Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія». Контракт укладено строком на п`ять років (п. 6.5 Контракту). Підставою для розірвання контракту зазначено умови, передбачені ст.ст. 40, 41 КЗпП України (п.п. 6.2.3 Контракту) (т. 1, а.с. 12-13).

10 серпня 2021 року ОСОБА_1 ознайомився з попередженням від 30 липня 2021 року за підписом керівника Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія», з тексту якого вбачається, що підрозділ, в якому позивач проходить військову службу буде переведено на новий штат. В новому штаті посада, на якій позивач перебуває, не передбачається. Також, в Попередженні зазначено, що у разі відсутності рівнозначних посад позивача буде призначено на нижчу посаду (не більше, як на один ступінь, чи, за згодою, більше ніж на один ступінь), а в разі не прийняття керівним складом Збройних Сил України та Міністерства оборони України позитивного рішення щодо призначення (перепризначення) позивача на одну з посад відповідно до основної або спорідненої спеціальності та відповідного рівня військової освіти, які будуть введені відповідно до нового штату, позивача буде звільнено на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України (т. 1, а.с. 24).

Відповідно до заяви ОСОБА_1 від 29 вересня 2021 року на ім`я начальника Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» заявник не заперечує проти звільнення з займаної посади у зв`язку зі скороченням посади раніше 2-х місячного строку з 30 вересня 2021 року (т. 1, а.с. 26).

У пункті 5 наказу начальника Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» (по стройовій частині) від 30 вересня 2021 року №189, працівника Збройних Сил України вказано, що ОСОБА_1 , старшого наукового співробітника науково-дослідного відділу розвитку морських озброєнь науково-дослідного управління розвитку озброєння та військової техніки Військово-Морських Сил Науково-дослідного центру Збройних Сил України «Державний океанаріум» Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» було звільнено з роботи відповідно до ч. 1 ст. 40 КЗпП України (зміни в організації виробництва і праці) (т. 1, а.с. 25).

10 листопада 2021 року позивачеві була перерахована заробітна плата у сумі 12361,88 грн на його картковий рахунок у АТ КБ «ПриватБанк» (т. 1, а.с. 28).

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем лише у випадках, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою вищевказаної статті передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

За ч.ч. 1, 3 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди мають з`ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення (п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року №9).

Зі змісту попередження від 30 липня 2021 року вбачається, що до відома позивача було доведено, що у разі відсутності рівнозначних посад ОСОБА_1 буде призначено на нижчу посаду (не більш, як на один ступінь чи за згодою більше, ніж на один ступінь), а в разі не прийняття керівним складом Збройних Сил України та Міністерства оборони України позитивного рішення щодо призначення (перепризначення) позивача на одну із посад відповідно до основної або спорідненої спеціальності та відповідного рівня військової освіти, які будуть введені відповідно до нового штату, буде звільнено на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. З даним попередженням позивач був ознайомлений та в ньому міститься власноручний підпис ОСОБА_1 (т. 1, а.с. 70).

Як вже зазначалося вище, згідно з копією заяви ОСОБА_1 від 29.09.2021 року позивач не заперечував проти свого звільнення з посади у зв`язку зі скороченням посади раніше двомісячного строку з 30.09.2021 року (т. 1, а.с. 71). Звертаючись до суду з позовом, позивач вказував на те, що дана заява була ним написана під тиском, однак на підтвердження зазначеного позивачем ні до суду першої інстанції, ні до апеляційного суду доказів не надано.

Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

13 червня 2022 року канцелярією Одеського апеляційного суду зареєстровано клопотання апелянта про витребування доказів, в якому апелянт просив витребувати у відповідача Національного університету «Одеська морська академія» докази, які б підтверджували або спростовували факт скорочення посади, на якій працював позивач (витяг з документу); докази, які б підтверджували або спростовували факт змін в організації виробництва та праці та докази, на підтвердження того, що такі зміни унеможливлювали перебування позивача на даній посаді; докази щодо надання пропозицій вакантних посад з 10.08.2021 року по 29.09.2021 року та відмову від призначення на них; докази про наявність всіх вакантних посад в Інституті ВМС НУ «ОМА» у період з 10.08.2021 року по 29.09.2021 року. В обґрунтування даного клопотання апелянт вказував на те, що відповідач вводив його в оману стосовно саме скорочення його посади і лише згодом, після отримання на руки витягу з наказу про звільнення та трудової книжки, він дізнався про те, що був звільнений у зв`язку зі зміною у організації виробництва праці (т. 1, а.с. 134-136).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 04 серпня 2022 року клопотання ОСОБА_1 вирішено задовольнити частково та витребувати в Національного університету «Одеська морська академія»: - докази щодо зміни штатного розпису на період та скорочення посади ОСОБА_1 старшого наукового співробітника науково-дослідного управління розвитку озброєння та військової техніки (витяг з документу за відсутності можливості надати повний документ); - докази щодо змін в організації виробництва та праці Національному університеті «Одеська морська академія»; - докази щодо надання ОСОБА_1 пропозицій вакантних посад з 10.08.2021 по 29.09.2021, а також докази про наявність всіх вакантних посад в Інституті Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» про поновлення на роботі у період з 10.08.2021 по 29.09.2021 (т. 1, а.с. 151-152).

25 серпня 2022 року до Одеського апеляційного суду надійшла відповідь Національного університету «Одеська морська академія» щодо виконання ухвали від 04 серпня 2022 року, в якому відповідач самопредставник згідно з даними ЄДР ОСОБА_2 зазначила, що університет не володіє інформацією щодо штатного розпису Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія», змін в організації виробництва та праці, коли, як та у зв`язку з чим в Інституті відбувалося скорочення тощо. Університет не має аніякого відношення до співробітників Інституту, до його структури, в Університеті відсутні їх внутрішні документи, у тому числі і з кадрових питань. Відповідач повідомив, що Університет не має можливості виконати ухвалу Одеського апеляційного суду від 04 серпня 2022 року та надати докази щодо зміни штатного розпису на період та скорочення посади, яку обіймав позивач, доказів щодо змін в організації виробництва та праці, докази щодо надання позивачу пропозицій вакантних посад, про наявність всіх вакантних посад з 10.08.2021 року по 29.09.2021 року (т. 1, а.с. 199).

Крім того, у відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача зазначив, що штат НДЦ 54/063 є документом з грифом «для службового користування», тому не може бути переданий до суду на виконання ухвали від 04 серпня 2022 року. Також, представник відповідача повідомив, що на разі доступ до штату НДЦ є обмеженим (т. 1, а.с. 211). Разом з тим, у відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача навів перелік вакантних наукових посад, які були наявні в НДЦ Інституту станом з 10 серпня 2021 року по 30 вересня 2021 року та вказував на те, що позивач взяти участі у конкурсі на заміщення вакантних наукових посад не виявив бажання (т. 1, а.с. 212-214).

З огляду на викладене, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо виконання відповідачем вимог щодо звільнення працівника відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України, а тому залишає без задоволення апеляційну скаргу.

Таким чином, оскільки доводи апеляційної скарги не спростували висновки суду першої інстанції, апеляційний суд на підставі ст. 375 ЦПК України, відхиляючи апеляційну скаргу, залишає без змін заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 лютого 2022 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік

Повний текст цієї постанови складено 28 грудня 2022 року.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк