ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6879/22 Справа № 428/7645/21 Суддя у 1-й інстанції - Баронін Д.Б. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів: Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Панасенко С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 27 жовтня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області про визнання права власності на страхові виплати в порядку спадкування за законом та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що він є сином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживала за адресою: АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 померла та після її смерті відкрилася спадщина у вигляді недоотриманої пенсії та недоотриманих щомісячних страхових виплат по втраті годувальника.

Також позивач вказував, що є спадкоємцем ОСОБА_2 за законом та інших спадкоємців, які б прийняли спадщину немає. Однак, оскільки він проживає на тимчасово окупованій території в м.Ровеньки Луганської обл. та у зв`язку з тимчасовим закриттям пункту пропуску на територію України, ним було пропущено шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини.

Так, рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області позивачу було визначено додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини.

24 травня 2021 року ОСОБА_1 отримав свідоцтво про право на спадщину на недоотриману пенсію ОСОБА_3 .

З метою визначення складу спадкового майна нотаріусом до відповідача спрямовувався запит щодо розміру недоотриманих щомісячних страхових виплат по втраті годувальника, які ОСОБА_3 отримувала до червня 2016 року.

Проте, відповідачем було надано відповідь про відсутність заборгованості перед потерпілою.

Таким чином, через відсутність інформації про склад спадкового майна, позивач не може реалізувати своє право на спадщину у вигляді недоотриманих щомісячних страхових виплат, на які його мати мала право.

У зв`язку з чим, ОСОБА_1 просив суд визнати за ним право власності в порядку спадкування на страхові виплати, недоотримані ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , за період з липня 2014 року по січень 2020 року, а також зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому відповідні страхові виплати.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 27 жовтня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Зобов`язано Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 страхові виплати, недоотримані ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , за період з 01 липня 2016 року по 04 січня 2020 року. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Також вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погодившись з таким рішенням, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Інші учасники процесу не скористалися своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом, але в силу вимог ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з огляду на таке.

Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 27 січня 1961 року Алмазовською селищною радою Ровеньківського району Луганської області, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 у сел.Алмазовка Ровеньківського району Луганської області. Батьком записаний ОСОБА_4 , матір`ю ОСОБА_2 .

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 20 листопада 2020 року Білокуракінським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у м.Ровеньки Луганської обл. у віці 83 років.

Позивач звернувся до приватного нотаріуса Білокуракінського районного нотаріального округу Жукова О.М. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , на підставі якої нотаріусом 24 листопада 2020 року було зареєстровано спадкову справу №66814824 (номер у нотаріуса 48/2020), що підтверджується копією Витягу про реєстрацію у Спадковому реєстрі №62608093 від 24 листопада 2020 року.

Постановою приватного нотаріуса Білокуракінського районного нотаріального округу Жукова О.М. №110 від 24 листопада 2020 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно недоотриману пенсію та недоотриманий регрес, що залишилися після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 його матері, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з пропуском ОСОБА_1 строку для прийняття спадщини відповідно до ст.1270 ЦК України.

Рішенням Білокуракінського районного суду Луганської області від 08 лютого 2021 року у справі №409/2271/20 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено та ухвалено визначити йому додатковий строк протягом трьох місяців із дня набрання рішенням законної сили для подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини після ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 . Це рішення набрало законної сили 11 березня 2021 року.

Відповідно до листа Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області №30 від 26 березня 2021 року, наданого на запит нотаріуса, повідомлено, що заборгованість по страховим виплатам перед потерпілою ОСОБА_2 , що мешкала за адресою: АДРЕСА_1 , відсутня.

Згідно з копією свідоцтва про право на спадщину за законом серії НРА №612975, посвідченого 24 травня 2021 року приватним нотаріусом Білокуракінського районного нотаріального округу Луганської області Жуковим О.М., спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , є її син ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Спадкове майно, на яке видане це свідоцтво, складається з недоотриманої пенсії сума якої складає 85 274,69 грн і належить ОСОБА_2 , що підтверджується листом-відповіддю Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного Фонду України Донецької області №0567-04-8/216 від 05 січня 2021 року.

Згідно копії виписки з акту огляду МСЕК від 20 червня 1994 року, ОСОБА_2 встановлена стійка втрата професійної працездатності 25%, безстроково.

10 липня 2015 року ОСОБА_2 звернулася до відділення виконавчої дирекції Фонду у Старобільському районі Луганської області із заявою про виплату, раніше призначеної страхової виплати за період з 01 червня 2014 року по 30 червня 2015 року (не проведено платежі відділенням виконавчої дирекції Фонду м.Ровеньки) та продовження раніше призначеної страхової виплати на період до січня 2016 року у зв`язку з професійним захворюванням.

Відповідно до копії постанови відділення виконавчої дирекції Фонду СНВ України у Старобільському районі Луганської області №1218/1564/564/11 від 02 жовтня 2015 року продовжено потерпілій ОСОБА_2 раніше призначену щомісячну грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку в розмірі: за липень 2014 року 459,19 грн, за серпень 2014 року 459,19 грн, за вересень 2014 року 459,19 грн, за жовтень 2014 року 459,19 грн, за листопад 2014 року 459,19 грн.

Згідно з копією постанови відділення виконавчої дирекції Фонду СНВ України у Старобільському районі Луганської області №1218/1564/564/10 від 02 жовтня 2015 року продовжено потерпілій ОСОБА_2 раніше призначену щомісячну грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку в розмірі 495,46 грн. Виплати провадити з 01 липня 2015 року по 31 грудня 2015 року включно.

Відповідно до копії постанови відділення виконавчої дирекції Фонду СНВ України у Старобільському районі Луганської області №1218/1564/564/9 від 17 липня 2015 року призначено потерпілій ОСОБА_2 перераховану щомісячну грошову суму в розмірі 495,46 грн. Відкориговану виплату провадити з 01 березня 2014 року по 30 червня 2015 року. Провести донарахування щомісячних виплат за березень 2014 року листопад 2014 року в розмірі 36,27 грн щомісяця, а також грудень 2014 року червень 2015 року 495,46 грн щомісяця.

12 січня 2016 року ОСОБА_2 звернулася до відділення виконавчої дирекції Фонду у Старобільському районі Луганської області із заявою про продовження виплати раніше призначеної страхової виплати на період до червня 2016 року у зв`язку з професійним захворюванням.

Відповідно до копії постанови відділення виконавчої дирекції Фонду СНВ України у Старобільському районі Луганської області №1218/1564/564/12 від 16 січня 2016 року продовжено потерпілій ОСОБА_2 раніше призначену щомісячну грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку в розмірі 495,46 грн. Виплати провадити з 01 січня 2016 року по 30 червня 2016 року включно.

10 липня 2015 року ОСОБА_2 звернулася до відділення виконавчої дирекції Фонду у Старобільському районі Луганської області із заявою про виплату, раніше призначеної страхової виплати за період з 01 червня 2014 року по 30 червня 2015 року (не проведено платежі відділенням виконавчої дирекції Фонду м.Ровеньки) та продовження раніше призначеної страхової виплати на період до січня 2016 року у зв`язку зі смертю годувальника ОСОБА_4 .

Відповідно до копії постанови відділення виконавчої дирекції Фонду СНВ України у Старобільському районі Луганської області №1218/8015.1/8015.1/5 від 13 липня 2015 року продовжено ОСОБА_2 раніше призначену щомісячну страхову виплату, як такій, яка має на це право в разі смерті потерпілого, в розмірі 1927,67 грн. Виплати провадити з 01 липня 2015 року по 31 грудня 2015 року включно.

Згідно до копії постанови відділення виконавчої дирекції Фонду СНВ України у Старобільському районі Луганської області №1218/8015.1/8015.1/6 від 13 липня 2015 року призначено доплати страхових виплат особі, яка має право на виплати, ОСОБА_2 , в розмірі: за грудень 2014 року 1786,53 грн, за січень 2015 року червень 2015 року 1927,67 грн щомісячно.

Відповідно до копії постанови відділення виконавчої дирекції Фонду СНВ України у Старобільському районі Луганської області №1218/8015.1/8015.1/7 від 13 липня 2015 року призначено перераховану суму щомісячної страхової виплати станом на 01 березня 2014 року у зв`язку із зростанням середньої заробітної плати у галузях національної економіки особам, які мають на це право, у разі смерті потерпілого, а саме ОСОБА_2 1927,67 грн.

Згідно з копією постанови відділення виконавчої дирекції Фонду СНВ України у Старобільському районі Луганської області №1218/8015.1/8015.1/8 від 13 липня 2015 року ОСОБА_2 проведено донарахування щомісячних виплат за березень 2014 року грудень 2014 року в розмірі 141,14 грн щомісяця.

Відповідно до копії постанови відділення виконавчої дирекції Фонду СНВ України у Старобільському районі Луганської області №1218/8015.1/8015.1/9 від 02 жовтня 2015 року продовжено ОСОБА_2 раніше призначену щомісячну страхову виплату, як такій, яка має на це право в разі смерті потерпілого, в розмірі: за липень 2014 року листопад 2014 року - 1786,53 грн.

12 січня 2016 року ОСОБА_2 звернулася до відділення виконавчої дирекції Фонду у Старобільському районі Луганської області з заявою про продовження виплати раніше призначеної страхової виплати на період до червня 2016 року у зв`язку зі смертю годувальника ОСОБА_4 .

Згідно з копією постанови відділення виконавчої дирекції Фонду СНВ України у Старобільському районі Луганської області №1218/8015.1/8015.1/10 від 16 січня 2016 року продовжено ОСОБА_2 раніше призначену щомісячну страхову виплату, як такій, яка має на це право в разі смерті потерпілого, в розмірі 1927,67 грн. Виплати провадити з 01 січня 2016 року по 30 червня 2016 року включно.

Згідно реєстрів про перерахування страхової виплати та платіжних доручень, наданих відповідачем, вбачається, що призначені страхові виплати ОСОБА_2 до 30 червня 2016 року перераховані на її рахунок у повному обсязі (а.с.53-220).

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки ОСОБА_2 страхові виплати були призначені за час її життя та вона право на їх отримання за життя не втратила,, тобто, позивач як спадкоємець, відповідно до положень ст.1227 ЦК України, має право на отримання страхових виплат в порядку спадкування за законом за період з 01 липня 2016 року по 04 січня 2020 року, а тому дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню шляхом зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу в порядку спадкування страхових виплат, недоотриманих ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , за період з 01 липня 2016 року по 04 січня 2020 року.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

У справі, що переглядається, зміст спірних правовідносин зводиться до питань про те, чи нараховувалися та чи були виплачені страхові виплати померлій матері позивача за час її життя в період з липня 2014 року по січень 2021 року та чи увійшли вказані виплати до складу спадщини.

Так, статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Згідно статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема: права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки (пункти 1, 6).

Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року №1105-ХІV, який з 01 січня 2015 року діє у редакції Закону України від 28 грудня 2014 року №77-VІІ та має назву «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначає економічний механізм та організаційну структуру загальнообов`язкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві.

Статтею 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (в редакції до 01 січня 2015 року) передбачено, що страхові виплати потерпілому провадяться щомісячно в установлені Фондом соціального страхування від нещасних випадків дні на підставі постанови цього Фонду або рішення суду з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання; особам, які мають право на виплати у зв`язку зі смертю годувальника, - з дня смерті потерпілого, але не раніше дня виникнення права на виплати. Страхові виплати провадяться протягом строку, на який встановлено втрату працездатності у зв`язку із страховим випадком, а фінансування додаткових витрат згідно із статтею 21 цього Закону - протягом строку, на який визначено потребу в них.

Частинами 1, 6, 7, 10 статті 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачено, що страхові виплати провадяться щомісячно в установлені Фондом дні на підставі постанови цього Фонду або рішення суду:

1) потерпілому - з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання;

2) особам, які мають право на виплати у зв`язку зі смертю годувальника, - з дня смерті потерпілого, але не раніше дня виникнення права на виплати.

Страхові виплати провадяться протягом строку, встановленого МСЕК або ЛКК. Строк проведення страхових виплат продовжується з дня їх припинення і до часу, встановленого при наступному огляді МСЕК або ЛКК, незалежно від часу звернення потерпілого або заінтересованих осіб до Фонду. При цьому, сума страхових виплат за минулий час виплачується за умови підтвердження МСЕК втрати працездатності та причинного зв`язку між настанням непрацездатності та ушкодженням здоров`я.

Якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України «Про оплату праці».

Належні суми страхових виплат, що з вини Фонду не були своєчасно виплачені особам, які мають на них право, у разі смерті цих осіб виплачуються членам їхніх сімей, а в разі їх відсутності - включаються до складу спадщини.

Згідно пункту 3 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» особливості надання соціальних послуг та виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам (громадянам України, які переселилися з тимчасово окупованої території, території проведення антитерористичної операції або зони надзвичайної ситуації) визначає Кабінет Міністрів України.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, який постійно проживає в Україні, якого змусили або який самостійно покинув своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Як зазначено в статті 2 цього Закону, Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, повернення таких осіб до їх покинутого місця проживання в Україні та їх реінтеграції.

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1227 ЦК України передбачено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Частина перша статті 1269 ЦК України передбачає, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст.1270 ЦК України).

Про необхідність соціального захисту осіб, які перебувають на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях ідеться в Законі України від 18 січня 2018 року №2268-VІІІ «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях».

У статті 2 цього Закону передбачено, що за фізичними особами незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального правового статусу та за юридичними особами зберігається право власності, інші речові права на майно, у тому числі на нерухоме майно, включаючи земельні ділянки, що знаходиться на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, якщо таке майно набуте відповідно до законів України.

Підтверджуючи майнові права фізичних осіб незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального статусу, закон не передбачає жодних обмежень інших прав таких осіб, які вони можуть реалізувати на території України.

Аналогічні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 17 грудня 2018 року у справі №243/5697/16-ц, у постанові Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №227/2802/16-ц, у постанові Верховного Суду від 22 липня 2019 року у справі №418/2434/18.

Також Верховним Судом у постановах від 12 травня 2021 року в справі №243/9109/19 та від 19 травня 2019 року в справі №243/8684/19 зроблено висновки про те, що ненадання особі, яка не є внутрішньо переміщеною особою, довідки про взяття її на облік як особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення АТО, та не звернення цієї особи до робочих груп Фонду на підконтрольній Україні території з заявою про нарахування виплат, так само як і скасування довідки внутрішньо переміщеної особи, не є підставою для невиплати страхових платежів, оскільки таке право закріплене за особою положеннями Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (з 01 січня 2015 року в редакції Закону України від 28 грудня 2014 року №77-VІІ), і може бути обмежене лише введенням воєнного чи надзвичайного стану на окремій території чи на всій території України.

У своїй скарзі апелянт посилається на те, що суд першої інстанції дійшов невірного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та неповно з`ясував обставини справи, а саме, що предметом спадкування можуть бути лише конкретні суми виплат, які належали спадкодавцеві за життя і залишилися недоотриманими у зв`язку з його смертю, а право на призначення страхового платежу (яке не було реалізовано) згідно із ст.1219 ЦК України до складу спадщини не входить.

Однак, колегія суддів відхиляє такі доводи скаржника, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та було установлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 перебувала на постійному обліку та отримувала страхові виплати у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Ровеньки Луганської області у зв`язку з професійним захворюванням (стійка втрата професійної працездатності 25%, безстроково) та у зв`язку зі смертю годувальника ОСОБА_4 .

Вказані страхові виплати, відповідно до змісту постанов про продовження раніше призначених виплат, ОСОБА_2 були призначені пожиттєво з 01 червня 2001 року у зв`язку із професійним захворюванням та з 03 липня 2003 року у зв`язку із втратою годувальника.

На час виникнення спірних правовідносин ні воєнний, ні надзвичайний стан в Україні в цілому, як і на окремих територіях Донецької та Луганської областей, запроваджено не було.

При цьому, жодним законом України не визначено такої підстави для припинення соціальних виплат, як відсутність у особи її реєстрації як внутрішньо переміщеної та/або закінчення строку дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та/або закінчення строку виплати страхових виплат згідно із постановою робочого органу Фонду соціального страхування України.

Так, позивач є спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_2 .

Відповідно до постанови нотаріуса від 24 листопада 2020 року та свідоцтва про право на спадщину за законом, ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 і є її єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину, що складається з недоотриманої пенсії.

Як вбачається зі змісту листа Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Луганській області №30 від 26 березня 2021 року, заборгованість по страховим виплатам перед потерпілою ОСОБА_2 відсутня.

Між тим, судом першої інстанції установлено, що страхові виплати були нараховані та виплачені за життя ОСОБА_2 по червень 2016 року включно.

Отже, ОСОБА_2 страхові виплати не отримувала з липня 2016 року.

Постановами Кабінету Міністрів України №531, 637 та 595 встановлено спеціальний порядок здійснення страхових виплат для осіб, які тимчасово переселилися з району проведення АТО, тобто, особливості виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам.

Разом з тим, вказані підзаконні акти не є законом, тому не можуть звужувати чи скасовувати права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Крім того, статті 46, 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» не містять таких підстав для припинення страхових виплат як «закінчення строку їх виплати згідно із відповідною постановою робочого органу Фонду соціального страхування України».

Також колегія суддів вважає неспроможними доводи апеляційної скарги про те, що нарахування щомісячних страхових виплат ОСОБА_2 за період з 01 липня 2016 року по 04 січня 2020 року відділеннями управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області не здійснювалось, проте з 01 липня 2016 року ОСОБА_2 у встановленому законом порядку не оскаржувала дії або бездіяльність щодо не нарахування та невиплати їй відповідних виплат, тобто, за життя не виявила інтересу та волі на те, щоб відновити нарахування щомісячної грошової суми страхових виплат, а тому, у зв`язку з тим, що указані суми їй за життя не нараховувались, вони не можуть входити до складу спадщини, з огляду на наступне.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14 лютого 2022 року по справі №243/13575/19 (провадження №61-11268сво20) наголошував, що припинення страхових виплат за життя спадкодавця з підстав, не передбачених законом, та не оскарження дій Фонду спадкодавцем не зумовлює припинення вже призначених страхових виплат і не позбавляє його спадкоємців можливості спадкувати право на отримання страхових виплат. Право на такі виплати у спадкодавця зберігається і в розумінні положень статті 1227 ЦК України ці виплати вважаються такими, що належали до виплати спадкодавцю, а тому спадкоємець, відповідно до положень статті 1227 ЦК України, має право на отримання страхових виплат у порядку спадкування за законом.

Водночас, у зв`язку з викладеним, Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду відступила від висновків, викладених у постановах: від 26 лютого 2020 року у справі №243/2404/19-ц (провадження №61-20134св19); від 14 квітня 2020 року у справі №431/6232/18-ц (провадження №61-17311св19); від 09 грудня 2020 року у справі №243/9613/19-ц (провадження №61-7355св20); від 16 грудня 2020 року у справі №428/12730/19 (провадження № 61-15863св20), ухвалених Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду.

Таким чином, суд першої інстанції, правильно встановивши обставини справи, а саме, що спірні страхові виплати ОСОБА_2 було призначено за час її життя з 01 червня 2001 року у зв`язку із професійним захворюванням та з 03 липня 2003 року у зв`язку із втратою годувальника, що підтверджується, зокрема, постановами про продовження раніше призначених виплат, вірно застосував норми матеріального права та зробив обґрунтований висновок про часткове задоволення заявлених позовних вимог, посилаючись на те, що такий спосіб захисту порушених прав є ефективним та достатнім для повного відновлення спадкових прав ОСОБА_1 , оскільки визнання права власності на виплати саме по собі не призведе до покладення на відповідача обов`язку з їх примусового нарахування та виплати на користь позивача.

Інші доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права, не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до чинного законодавства, та не спростовують законність оскаржуваного судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх.

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів, розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судового рішення, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, тому підстави для скасування оскаржуваного судового рішення відсутні.

Згідно із ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції, залишаючи судове рішення без змін, не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області залишити без задоволення.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 27 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.В. Лаченкова

М.Ю. Петешенкова