ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7992/22 Справа № 755/6298/22 Суддя у 1-й інстанції - Кухтін Г.О Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

Головуючого судді Халаджи О. В.

суддів: Канурної О.Д., Космачевської Т.В.,

секретар Кругман А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 вересня 2022 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , який діє у власних інтересах та інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 , заінтересована особа ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису, (суддя першої інстанції Ковтюх Г.О., повний текст рішення складено 26 веренся 2022 року),

В С Т А Н О В И В:

27 липня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про видачу обмежувального припису, в якій просив: визнати ОСОБА_3 кривдником, визнати заявника та малолітню дитину ОСОБА_2 постраждалими від домашнього насильства, допустити негайне відібрання дитини ОСОБА_2 від ОСОБА_3 та повернути заявнику, видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_3 на строк шість місяців, яким визначити тимчасові обмеження, а саме: заборонити ОСОБА_3 наближатись більш ніж на 250 метрів до місць фактичного проживання, перебування заявника та сина, обмежити ОСОБА_3 у спілкуванні провокуючій, принизливій та погрозливій формі з заявником та їх сином.

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 19 вересня 2022 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 , який діє у власних інтересах та інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 , заінтересована особа ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису відмовлено.

Із вказаним рішенням суду не погодився ОСОБА_1 , та подав апеляційну скаргу, вважає, що суд першої інстанції при ухваленні рішення не з`ясував обставини, що мають значення для справи, що призвело до ухвалення рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів скарги зазначає, що, зважаючи на численні прохання заявника про виїзд дитини у безпечне місце, ОСОБА_3 , відмовлялась, таким чином умисно завдала психологічної травми синові, піддаючи його небезпеці та змушуючи переживати військові дії, яких можна було уникнути. ОСОБА_3 втекла лише після отримання повідомлення з Краматорської прокуратури про слідчі дії і втекла не в безпечне місце, а спочатку намагалися ввезти малолітню дитину на територію м. Маріуполь, в розпал бойових дій, для подальшого проникнення на територію країни агресора.

Наголошує на тому, що досі проводяться слідчно-оперативні та розшукові дії, ОСОБА_3 ховається від правоохоронних органів., що теж слід врахувати. Заявник не має жодної можливості впливати на хід і швідкість розслідувань, оскільки слідство є незалежним і так само слід приймати до уваги військовий стан, що не може жодним чином служити аргументом бездіяльності при факті домашнього насильства і фактично надавати індульгенцію кривднику та свідчити про безкарність, тим самим спонукаючи до подальшого вчинення актів насильства та протиправних дій.

Заявник зазначає, що під час ухвалення рішення, суд першої інстанції не врахував, що захист постраждалих дітей та інших осіб від домашнього насильства має бути першочерговим пріоритетом та переважати над захистом батьківських прав особи, яка вчиняє домашнє насильство.

Вважає, що суд першої інстанції повинен був врахувати, що згідно, з п.7 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» № 2229-VIII від 07.12.2017 року обмежувальний припис стосовно кривдника, це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладання обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

ОСОБА_1 , просив рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 вересня 2022 року скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його заяву в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Фельдман у судовому засіданні доводи своєї апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.

Інші учасники справи до суду не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що заявник та заінтересована особа мають від шлюбу спільну дитину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відмовляючі в задоволенні заяви суд першої інстанції дійшов висновку, що наведені заявником обставини та подані докази не містять ознак ні фізичного, ні економічного, ні психологічного насильства в розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашнього насильству» та не знайшли свого підтвердження при позгляді справи та не дають підстави для висновку про необхідність видачі обмежувального припису щодо заінтересовної особи.

Апеляційний суд погоджується з даним висновком суду першої інстанції.

Встановлено, що судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі - Закон).

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Згідно ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється у тому числі на мати (батька) одного з подружжя (колишнього подружжя).

Відповідно до п 2. ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За п. 7 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з ч. 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 ч. 1 ст. 1 Закону визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з п 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України суд, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Суд під час вирішення такої заяви має надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків (родичів) у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суд має встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавалася дитина, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись до суду із заявою про видачу обмежувального припису ОСОБА_1 посилався на те, що ОСОБА_3 відносно ОСОБА_2 вчиняє фізичне, психологічне та економічне насильство, за вказаними фактами були зареєстровані кримінальні провадження: №0000031 від 28.01.2021 року, № 00000202 від 20.02.2021 року. № 0001027 від 09.06.2021 року, № 0001217 від 01.07.2021 року, №0001247 від 06.07.2021 року, № 0002402 від 30.12.2021 року за ознаками ст. 126-1 ККУ. та за ознаками скоєння кримінального правопорушення передбаченого ст. 135 КК України було зарестровано кримінальне провадження: №0002098 від 03.11.2021 рокуЮ № 0002155 від 10.11.2021 року та за фактом порушення карантинних умов і схільності до небезпеки життя дитини під час хвороби на COVID-19 зареєстроване кримінальне провадження № 001605 від 30.10.21021 року за ознаками ст. 366 КК України.

У справі, що переглядається, встанволено, що ОСОБА_1 , звертався із заявами про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого статтею 126 КК України,. 135 КК України та ст.365 КК України до Краматорського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області про вчинення ОСОБА_3 відносно неповнолітнього ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 фізичного насильства, про що свідчить витяги з ЄРДР (т.1 а.с.73-81)).

Водночас будь-яких даних про притягнення ОСОБА_3 за вказаною заявою до будь-якого виду юридичної відповідальності, матеріали справи не містять.

Правильними є висовок суду першої інстанції про те, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , існує спір щодо участі батька у вихованні сина, сам факт звернення до різних органів з підстав вчинення щодо неповнолітнього економічного, психологічного та фізичного домашнього насильства свідчить про наявність тривалого конфлікту між заявником та заінтересованими особами, але не підтверджує факт того, що Кривоносова ОСОБА_3 вчиняла щодо непоноліьного ОСОБА_2 домашнє психологічне та фізичне насильство, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Оскільки ОСОБА_1 не надав беззаперечних доказів на підтвердження вчинення заінтересованою особою постійного та безперервного домашнього насильства у розумінні Закону, а судом першої інстанції не встановлено випадків домашнього насильства відносно ОСОБА_2 , а також ризиків настання насильства у майбутньому, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстави для задоволення заяви про видачу обмежувального припису.

Доводи апеляційної скарги та надані до матеріалів справи фото дитини з синцями на обличчі не могуть бути належним доказам вчинення проти дитини фізичного насильства, оскільки по фото неможливо встановити, саме за яких обставин були отриманні синці у дитини.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновком суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні заяви, оскільки психологічне, фізичне і економічне насильство з боку ОСОБА_3 відносно неповнолітнього ОСОБА_2 не знайшло свого підтвердження і не надано з цього приводу доказів у розумінні статей 76, 77, 78, 79, 80 ЦПК України та зводяться лише на особистій неприязні учасників справи та є на меті у заявника зміни місця проживання неповнолітнього сина.

Керуючись ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 вересня 2022 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 21 грудня 2022 року.

Судді: О.В. Халаджи

О.Д. Канурна

Т.В. Космачевська