ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7932/22 Справа № 932/5248/22 Суддя у 1-й інстанції - Цитульський В.І. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Канурної О.Д., Халаджи О.В.,

за участю секретаря судового засідання Попенко Ю.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Гусакова Оксана Борисівна, на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 вересня 2022 року, ухваленого судом у складі головуючого судді Цитульського В.І., повне судове рішення складено 07 жовтня 2022 року, в цивільній справі номер 932/5248/22 за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин,

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із заявою про встановлення факту родинних відносин, обґрунтовуючи свою заяву тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_2 . В свідоцтві про народження заявника ОСОБА_1 ім`я матері зазначено як ОСОБА_3 , що є помилкою.

Вказане свідоцтво видано Бюро записів акту цивільного стану Горьковської області РСФСР, територія якого перебуває у складі Російської Федерації. Виправити дану помилку шляхом звернення до органу видачі актового запису є неможливим через розірвання дипломатичних відносин з Російською Федерацією, яка є державою агресором.

Метою встановлення факту родинних відносин заявник зазначив відновлення сімейного родоводу.

Просив суд встановити факт родинних відносин між заявником та ОСОБА_2 .

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 вересня 2022 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин - відмовлено.

Із вказаним рішенням суду не погодився ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Гусакова О.Б., подав апеляційну скаргу, в якій просив апеляційний суд скасувати рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 вересня 2022 року, задовольнити заяву ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин між ним та його матір`ю ОСОБА_2 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 та померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Доводами апеляційної скарги наведено, що оскаржуване рішення суду є незаконним, необґрунтованим та таким, що прийнято з грубим порушенням норм матеріального права.

Суд першої інстанції не наводить мотивів невизнання ним мети відновлення сімейного родоводу, зробивши висновок, що установлення даного факту не несе правових наслідків для заявника.

Відповідно до статті 271 ЦК України зміст особистого немайнового права становить можливість фізичної особи вільно, на свій розсуд визначати свою поведінку у сфері свого приватного життя.

Вважає, що невстановлення факту родинних відносин заявника з його матір`ю має своїм наслідком невизнання та обмеження особистого немайнового права заявника на збирання інформації з метою відновлення сімейного родоводу.

Заявник ОСОБА_1 та його представник адвокат Гусакова О.Б. в судовому засіданні апеляційного суду доводи апеляційної скарги підтримали, просили скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення заявника та його представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі статтями 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 ОСОБА_4 та ОСОБА_5 уклали шлюб 18 серпня 1948 року (а.с. 11).

Згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 ОСОБА_6 є матір`ю ОСОБА_1 (а.с. 8).

Відповідно до свідоцтва про смерть від 04 квітня 2022 року серії НОМЕР_3 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 13).

З копії трудової книжки вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_5 ім`я ОСОБА_7 ( ОСОБА_8 ) змінено на підставі паспорта на ім`я ОСОБА_9 (а.с. 10).

Відмовляючи в задоволенні заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суд першої інстанції виходив з відсутності обґрунтування відновлення яких саме порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів заявнику необхідне встановлення факту родинних відносин, та які правові наслідки тягне встановлення такого факту.

Такий висновок суду першої інстанції є правильним і таким, що відповідає обставинам справи та нормам закону.

Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (стаття 293 ЦПК України).

Пунктом 5 частини 2 статі 293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Глава 6 Розділу 4 ЦПК України, а також постанова Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 1998 року № 15) «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» розкриває зміст судової діяльності з розгляду справ даної категорії.

Так, факти, що мають юридичний характер - це факти, з якими закон пов`язує виникнення, зміну або припинення правовідносин.

Згідно зі статтею 318 ЦПК України у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, серед іншого, обов`язково повинно бути зазначено мету встановлення такого факту та причина неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, а також докази, що підтверджують факт.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

В судовому засіданні апеляційного суду заявник ОСОБА_1 пояснив суду, що встановлення факту родинних відносин з метою відновлення сімейного родоводу йому потрібно для того, щоб в майбутньому його поховали поряд з матір`ю.

Доказів того, що без встановлення такого факту його бажання бути похованим поряд з матір`ю не буде здійснено, ОСОБА_1 не надано.

Відтак, апеляційний суд вважає, що це є припущення.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Іншої мети, для якої необхідне встановлення факту родинних відносин, крім відновлення сімейного родоводу, заявником ОСОБА_1 не надано.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність обґрунтувань з боку заявника, стосовно того, що зазначена мета у вигляді відновлення сімейного родоводу несе для нього правові наслідки, тобто виникнення, зміну або припинення його особистих чи майнових прав.

Наведені в апеляційній скарзі доводи, були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Враховуючи наведене, апеляційний суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив судове рішення, яке відповідає вимогам закону.

Підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Гусакова Оксана Борисівна, залишити без задоволення, рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 вересня 2022 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді

Повне судове рішення складено 19 грудня 2022 року.

Суддя