Справа № 2317/10
У Х В А Л А

Іменем України

21 червня 2022 року Деснянський районний суд м. Києва в складі

Головуючого судді - Галась І.А.

при секретарі - Париста А.

за участі : представника скаржника - ОСОБА_1

представника стягувача - ОСОБА_2

розглянувши клопотання приватного виконавця Телявського Анатолія Миколайовича про залишення без розгляду скарги ОСОБА_3 на дії, рішення державного виконавця ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві Логвинської К.Л., Приватного виконавця Телявського Анатолія Миколайовича,

ВСТАНОВИВ:

09 листопада 2021 року до Деснянського районного суду міста Києва надійшла скарга ОСОБА_3 на дії, рішення державного виконавця ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві Логвинської К.Л., Приватного виконавця Телявського Анатолія Миколайовича.

03 червня 2022 року до суду надійшла заява Приватного виконавця Телявського Анатолія Миколайовича про залишення скарги без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення з такою скаргою. Приватний виконавець Телявський А.М. зазначає, що скаржник ОСОБА_3 ознайомилась з матеріалами виконавчого провадження 20 жовтня 2021 року, отже остаточний строк звернення до суду сплинув 01 листопада 2021 року, в той час як скаржником скаргу подано 04 листопада 2022 року.

До судового розгляду з`явився представник скаржника, який проти залишення скарги без розгляду заперечував, додатково зауваживши про поважність причин пропуску процесуального строку, а саме хвороба дитини, з якою скаржниця 01 листопада 2021 року відвідувала лікарню.

Протягом розгляду клопотання про залишення скарги без розгляду представник стягувача підтримав клопотання в повному обсязі, просив його задовольнити.

Судом встановлено, що скаржник ОСОБА_3 ознайомилась з матеріалами виконавчого провадження 20 жовтня 2021 року. Дана обставина стороною скаржника не оспорювалась.

Скарга була направлена до суду засобами поштового зв`язку 04 листопада 2021 року та надійшла до суду 09 листопада 2021 року.

Так, відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

За нормою статті 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року, «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року. Відтак, в кожному випадку позивач при зверненні до суду із позовом повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Частиною 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Слід зауважити, що практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року, «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року, «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року, «Мельник проти України» від 28.03.2006 року.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Зі змістом позовної заяви та заявлених позивачем вимог вбачається оскарження позивачем рішень, дії (бездіяльності) Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в процесі виконання рішення Деснянського районного суду міста Києва від 28.12.2011 року в цивільній справі про стягнення аліментів.

Відповідно до ч.1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Цивільний процесуальний кодекс України містить Розділ № VII «Судовий контроль за виконанням судових рішень». Стаття 447 даного розділу передбачає, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 448 ЦПК України, скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Відповідно до 449 ЦПК України, скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Відповідно до тексту скарги заявник зазначає, що 04 березня 2020 року ОСОБА_5 отримала постанову про закінчення виконавчого провадження. В той же час вона встановила, що в реєстрі залишився запис про арешт майна.

Відповідно до вимог ст.. 126 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи. Пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію…. Про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою. Ухвалу про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом.

Суд поновлює або продовжує процесуальний строк, якщо визнає поважною причину пропуску даного строку (поважність причин повинен доводити скаржник).

Причини пропуску строку є поважними, якщо обставини які зумовили такі причини є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

На підтвердження поважності пропуску скаржником строку звернення до суду скаржник надала суду фотокопію довідки КНП «Центр Первинної медико - санітарної допомоги Деснянського району міста Києва» від 01.11.2021 року про відвідування ОСОБА_6 , 2007 року народження дільничного лікаря, відповідно до якої дитина здорова, дитячий колектив відвідувати може.

Зважаючи на зміст наданої довідки суд позбавлений можливості дійти висновку про те, що скаржник пропустила строки звернення до суду з поважних причин, і наявні підстави для поновлення процесуального строку.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 186, 447, 448 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_3 на дії, рішення державного виконавця ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві Логвинської К.Л., Приватного виконавця Телявського А.М. залишити без розгляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом 15 днів з дня її проголошення,

Повний текст ухвали виготовлено 27 червня 2022 року.

Головуючий: