ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/300/22 Справа № 181/437/20 Суддя у 1-й інстанції - Літвінова Л. Ф. Суддя у 2-й інстанції - Пищида М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Пищиди М.М.

суддів - Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.

за участю секретаря судового засідання -Піменової М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Межівського районного суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2021 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/2 ідеальну частку в домоволодінні та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 2/3 ідеальні частки в домоволодінні,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/2 ідеальну частку в домоволодінні, в якому просила визнати за нею право власності на 1/2 ідеальну частку домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Вирішити питання стосовно судового збору (а.с. 2-10).

12 лютого 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання права власності на 2/3 ідеальні частки в домоволодінні, в якій просив визнати за ним право власності на 2/3 ідеальні частки домоволодіння, яке розташоване за адресою АДРЕСА_1 , а за ОСОБА_2 визнати право власності на 1/3 ідеальну частку домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 . Вирішити питання стосовно судового збору (96-99).

Рішенням Межівського районного суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2021 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/2 ідеальну частку в домоволодінні - задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 ідеальну частку домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею: 59,9 кв.м., житловою площею: 32,1 кв.м., з усіма господарчими та побутовими будівлями та спорудами згідно технічного паспорту на домоволодіння, а саме: -прибудова «а»; -прибудова «а1»; -літня кухня - «Б»; -сарай «б»; -літня кухня - «В»; -сарай «в»; -сарай - «Ж»; -гараж - «Г»; -сарай «Д»; -погріб - «пд.»; -туалет - «Т»; -літній душ - «Л»; -колодязь - «К», в тому числі згідно з експлікацією до плану домоволодіння у технічному паспорті за №: 1. тамбур площею - 2,7 кв.м.; 2. коридор площею - 6,9 кв.м.; 3. кухня площею - 9,1 кв.м.; 4. кухня площею - 8,2 кв.м.; 5. жила площею - 7,1 кв.м.; 6. жила площею - 16,8 кв.м.; 7. жила площею - 9,1 кв.м., всього: 59,9 кв.м., загальна: 59,9 кв.м., житлова: 33,0 кв.м., підсобна: 26,9 кв.м.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 840,80 грн.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 2/3 ідеальні частки в домоволодінні - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив, скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволені позовних вимог ОСОБА_2 , а зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 09 серпня 2003 року перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 (а.с.18).

Від шлюбу сторони мають двох дітей: неповнолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , та неповнолітню дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 (а.с.19, 20).

Рішенням Межівського районного суду Дніпропетровської області від 30 травня 2017 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.23-24).

Згідно Витягу з Державного реєстру правочинів, виданого 04.11.2008 та договору купівлі-продажу домоволодіння від 04.11.2008, який був оформлений на ім`я ОСОБА_1 та посвідчений приватним нотаріусом Межівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Філіповою І.П. 04.11.2008 року та зареєстрований в Реєстрі за № 3480, останнім було набуто домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.21, 22). Вказане також підтверджується копією технічного паспорту на вказане домоволодіння (а.с.14-17).

Згідно технічного паспорту на житловий будинок (домоволодіння) та Витягу зі Звіту про оцінку майна № РСМ-0520-001 за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа: 59,9 кв.м., житлова площа: 32,1 кв.м., господарчі та побутові будівлі та споруди: -прибудова «а»; -прибудова «а1»; -літня кухня - «Б»; -сарай «б»; -літня кухня - «В»; -сарай «в»; -сарай - «Ж»; -гараж - «Г»; -сарай «Д»; -погріб - «пд.»; -туалет - «Т»; -літній душ - «Л»; -колодязь - «К», в тому числі згідно з експлікацією до плану домоволодіння у технічному паспорті за №: 1.тамбур площею - 2,7 кв.м.; 2.коридор площею - 6,9 кв.м.; 3.кухня площею - 9,1 кв.м.; 4.кухня площею - 8,2 кв.м.; 5.жила площею - 7,1 кв.м.; 6.жила площею - 16,8 кв.м.; 7.жила площею - 9,1 кв.м., всього: 59,9 кв.м., загальна: 59,9 кв.м., житлова: 33,0 кв.м., підсобна: 26,9 кв.м. (а.с.14-17, 25-26).

Задовольняючи позовні вимоги за первісним позовом і відмовляючи в задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом, суд першої інстанції виходив із того, що домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , було придбане сторонами під час перебування в шлюбі, а тому вищевказаний житловий будинок є об`єктом спільного сумісного майна подружжя.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Згідно ч.1 ст.68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

У відповідності до ст. ст. 69, 70 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Відповідно до ч.1 ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Пленум Верховного Суду України в постанові від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначає, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Відповідно до ч.1 ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ч.3 ст.372 ЦК України у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в постанові від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами встановленими статями 69-72 СК та ст.372 ЦК.

Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суди мають застосовувати положення частин 4,5 ст.71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим з подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності також згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст.11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

Враховуючи зазначене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що оскільки домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , було придбане сторонами під час перебування в шлюбі, а тому вищевказаний житловий будинок є об`єктом спільного сумісного майна подружжя.

Доводи апеляційної скарги зводяться до викладення обставин справи із наданням власних коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта.

Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що з`ясувавши в достатньо повному об`ємі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів проходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення - без змін.

На підставі ст. 141 ЦПК України, судові витрати понесені сторонами в зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись ст. 259,268,374,375,381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Межівського районного суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.

Судді: