ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 629/161/21 Номер провадження 22-ц/814/3220/22Головуючий у 1-й інстанції Харабадзе К.Ш. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.

за участю секретаря судового засідання Коротун І.В.

розглянув у відкритому судовому в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 16 березня 2021 року (час ухвалення судового рішення та дата виготовлення повного текста судового рішення не зазначені) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення порядку користування квартирою, що є спільною частковою власністю.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

у с т а н о в и в :

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, просила встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 наступним чином:

у користування ОСОБА_1 виділити житлові кімнати площею 16,5 кв.м разом з балконом та 14,0 кв.м;

у користування ОСОБА_2 залишити житлову кімнату, площею 10,0 кв.м;

в загальному користуванні залишити: кухню площею 5,1 кв.м, ванну кімнату площею 2,1 кв.м, вбиральню 1.1 кв.м., передпокій 8,0 кв.м, вбудовану шафу 03; 0,6 кв.м.

В обґрунтування позову зазначено, що в період з 29.12.2007р. по 27.03.2019р. позивач перебувала зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі. Сторони є батьками дітей: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В період шлюбу сторони придбали трикімнатну квартиру кв. АДРЕСА_2 , яку рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 14.07.2020р. визнано спільним майном подружжя та виділено у власність сторін по 1/2 частині кожному.

Квартира складається з 3-х ізольованих кімнат житловою площею 40,5 кв.м, у тому числі: кімната -10,0 кв.м. кімната 16,5 кв.м., кімната - 14,0 кв.м., кухня площею 5,1, ванної кімнати площею - 2,1 кв.м., вбиральня 1,1 кв.м., передпокій 8,0 кв.м, вбудована шафа 0,3;0,6 кв.м. Квартира обладнана балконом - 3,3 (1,0) кв.м. Загальна площа квартири складає 58.7 кв.м. У квартирі зареєстровані ОСОБА_1 з 01.12.2015 року, ОСОБА_2 з 10.07.2019 року, син ОСОБА_5 з 01.12.2015 року, та дочка ОСОБА_6 з 01.12.2015 року.

В травні 2019 року після сварки позивач пішла на тимчасове проживання до своєї матері за адресою: АДРЕСА_3 . Відповідач змінив замки на вхідних дверях. Вона намагалася повернутися до квартири, але відповідач всіляко чинив перешкоди.

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 12.06.2020р. вселено позивача і малолітніх дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в квартиру за адресою: АДРЕСА_4 , та зобов`язано ОСОБА_2 не перешкоджати у користуванні квартирою.

У серпні 2020 року позивач з дітьми вселилися до спірної квартири, відповідач свої особисті речі переніс в кімнату площею 10.0 кв.м., позивач з дітьми фактично проживає в кімнатах площею 16,5 кв.м. та 14,00 кв.м. Фактично сторонами з урахуванням інтересів дітей визначено порядок користування квартирою, однак іноді у сторін виникають конфліктні ситуації й непорозуміння щодо користування спірним житлом, відповідач не бажає сплачувати комунальні послуги, внаслідок чого утворилась заборгованість. Мирним шляхом відповідач відмовляється вирішити спір та ігнорує вимоги позивача.

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 16 березня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги стверджується, що суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що у даному спорі не розглядається питання поділу квартири в натурі, а тому при виділі частини квартири у користування можна відступити від розміру ідеальних часток співвласників, що наголошено у правовій позиції Верховного Суду України від 17.02.2016 року у справі №6-1500цс15.

Наголошувала, що запропонований нею порядок користування спірною квартирою відповідає інтересам спільних з відповідачем дітей, оскільки відповідач іншого варіанту не запропонував.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.06.2021 року справу передано в провадження колегії суддів Харківського апеляційного суду.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 15.06.2021 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 15.06.2021 року закінчено підготовку до апеляційного розгляду справи та призначено справу до розгляду в апеляційній інстанції у судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного суду.

Відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України №133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовженого строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Розпорядженням голови Верховного Суду № 14/0/9-22 від 25.03.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Сумської, Харківської області), відповідно до ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з урахуванням неможливості судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду на Полтавський апеляційний суд.

Указом Президента України від 18.04.2022 року № 259/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 17.05.2022 року № 341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Полтавського апеляційного суду від 02.08.2022 року справу передано до провадження колегії суддів під головуванням судді Лобова О.А., суддів учасників колегії Дорош А.І., Триголов В.М.

Правом подачі відзиву відповідач не скористався.

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав:

Відповідно п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення у разі порушення судом першої інстанції норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права.

Частиною 4 ст.82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як вбачається з рішення Лозівського районного суду Харківської області від 14.07.2020р., «сторони з 29.12.2007 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 27.03.2019 року розірвано.

Від даного шлюбу мають сина - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та доньку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.14-15). Після розірвання шлюбу діти проживають з позивачкою.

У період шлюбу, сторонами придбано спільне майно, а саме: відповідно до договору купівлі-продажу від 30.11.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Лозівського міського нотаріального округу Харківської області Василенко Н.Т. на ім`я ОСОБА_2 було придбано трикімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_4 » (а.с.16-17).

Вказаним рішенням суду від 14.07.2020р. розділено спільне майно подружжя, виділено у власність ОСОБА_1 та ОСОБА_2 кожному по Ѕ частині належної їм на праві спільної сумісної власності трикімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_4 .(а.с.10-12)

Як вбачається з рішення Лозівського районного суду Харківської області від 12.06.2020р., «згідно копії постанови Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 26.07.2018 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. Згідно вказаної постанови суду 08.07.2018 за адресою: АДРЕСА_4 ОСОБА_2 вчинив сварку з дружиною ОСОБА_1 , в ході якої висловлювався в її адресу нецензурною лайкою.

З копії Акту обстеження умов проживання ОСОБА_1 вбачається, що комісією у складі працівників служби у справах дітей Лозівської міської ради було проведено обстеження умов проживання дітей за адресою: АДРЕСА_4 . За вказаною адресою проживають ОСОБА_1 - мати, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 - діти.

Відповідно до копії відповіді Лозівського ВП ГУ НП в Харківській області від 08.07.2019 вих.№ 8307/119-86/01/20-2019 за заявою ОСОБА_1 , під час перевірки було встановлено, що ОСОБА_1 раніше мешкала разом із ОСОБА_2 , з яким у неї є двоє спільних дітей. Так, 04.06.2019 ОСОБА_1 прийшла за місцем мешкання свого колишнього чоловіка, щоб забрати свої особисті речі, але не змогла потрапити до їх спільної квартири, бо ОСОБА_1 змінив замки в дверях. В ході опитування ОСОБА_2 він повідомив, що зі своєю колишньою дружиною має неприязні взаємовідносини, та для того, щоб вона без його участі не винесла усе спільне майно, він змінив замки до квартири. По даному факту 11.06.2019 ОСОБА_2 було винесено офіційне попередження про недопущення в подальшому протиправної поведінки.»

Вказаним рішенням суду від 12.06.2020р. вселено ОСОБА_1 та неповнолітніх дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_5 в квартиру за адресою: АДРЕСА_4 . Зобов`язано ОСОБА_2 не перешкоджати ОСОБА_1 та неповнолітнім дітям ОСОБА_6 та ОСОБА_5 у користуванні житлом за адресою: АДРЕСА_4 . Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 1 000 гривень. (а.с.19-21).

Як вбачається з технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_2 , квартира посімейного спільного заселення розташована на 3 поверсі 5-ти поверхового будинку та складається з 3 х кімнат житловою площею 40,5 кв.м., у тому числі: 1-а кімната (6) 10,0 кв.м., 2-а кімната (8) 16,5 кв.м., 3-я кімната (9) 14.0 кв.м., кухні площею 5,1 кв.м., ванної кімнати площею 2,1 кв.м., вбиральні 1,1 кв.м., передпокою 8,0 кв.м., вбудованої шафи 0,3; 0,6 кв.м. Квартира обладнана балконом 3,3 (1,0) кв.м. Загальна площа квартири 58.7 кв.м. (а.с.22-24).

Як вбачається з особового рахунку, у спірній квартирі зареєстровано чотири особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.24).

Як вбачається з матеріалів справи і не заперечується сторонами, ОСОБА_2 займає кімнату (6) 10,0 кв.м., а ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , займають кімнати (8) 16,5 кв.м. та (9) 14.0 кв.м., інше: кухня площею 5,1 кв.м., ванна кімната площею 2,1 кв.м., вбиральня 1,1 кв.м., передпокій 8,0 кв.м., вбудована шафа 0,3; 0,6 кв.м. залишились в спільному користуванні сторін.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що приміщення, які просить виділити позивач їй та відповідачу в користування, не відповідають їхнім ідеальним часткам у спільній власності.

Також позивачем не надано належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження того, що існують інші варіанти виділення у користування кімнат спільної квартири, які б не порушували права кожного власника, адже відповідних клопотань про призначення у справі судової будівельно-технічної експертизи для з`ясування такої можливості стороною позивача у ході розгляду справи заявлено не було.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з такого.

Відповідно до положень статей 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Цими правами власник розпоряджається на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (частина перша статті 356 ЦК України).

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.

Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим майна зберігається, суд виділяє у користування сторін частину майна у натурі, що співмірна розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 6-1500цс15.

У справі, що переглядається, спір між сторонами виник з приводу встановлення порядку користування квартирою, яка є їхньою спільною частковою власністю, і кожна із сторін є власником Ѕ цієї квартири. Позивач просить суд виділити їй у користування фактично займані нею та спільними з відповідачем дітьми кімнати (8) 16,5 кв.м. та (9) 14.0 кв.м., а відповідачу залишити у користування кімнату (6) 10,0 кв.м., враховуючи те, що загальна житлова площа квартири складає 40,5 кв.м., то кожному співвласнику припадає по 20,25 кв.м. житлової площі, але кімнат житловою площею по 20,25 кв.м. в квартирі не існує, а існують житлові кімнати площею (8) 16,5 кв.м., (9) 14.0 кв.м. та (6) 10,0 кв.м.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч. 1 ст.51 Конституції України, ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Частиною першою ст.141 СК України передбачено, що мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Частинами 1,3 ст.181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Як слідує з матеріалів справи, після розірвання шлюбу за рішенням суду спільні діти сторін залишені проживати з матір`ю, позивачем у справі, яка іншого житла не має. Отже, сторони у справі разом із своїми дітьми продовжують проживати у спірній квартирі.

За таких обставин при вирішенні цього спору слід керуватися пріоритетом інтересів дітей і враховувати, що обидва батьки несуть рівні обов`язки із забезпечення гідних умов для проживання і виховання своїх дітей.

У запереченнях на позов відповідач зосередився виключно на своїх особистих інтересах, свого варіанту встановлення порядку користування квартирою з урахуванням інтересів дітей суду не подав та фактично визнав існування порядку користування квартирою, про встановлення якого просить позивач.

Оскільки рішення суду про встановлення запропонованого позивачем порядок користування квартирою не змінює розмір часток сторін у праві власності на квартиру та відповідає інтересам дітей, апеляційний суд визнає обґрунтованими доводи позовної заяви.

Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, ухваленням нового про задоволення позову.

Керуючись ст.367, п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 16 березня 2021 року скасувати, ухвалити нове рішення по суті заявлених вимог.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення порядку користування квартирою, що є спільною частковою власністю, задовольнити.

Встановити такий порядок користування квартирою АДРЕСА_1 :

у користування ОСОБА_1 разом з дітьми ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і донькою ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виділити житлову кімнату площею 16,5 кв.м. разом з балконом і житлову кімнату площею 14,0 кв.м.;

у користування ОСОБА_2 залишити житлову кімнату площею 10,0 кв.м;

в загальному користуванні залишити: кухню площею 5,1 кв.м., ванну кімнату площею 2,1 кв.м., вбиральню 1.1 кв.м., передпокій 8,0 кв.м., вбудовану шафу 03; 0,6 кв.м.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 21 грудня 2022 року.

Головуючий суддя О.А.Лобов

Судді: А.І.Дорош

В.М.Триголов