Провадження № 2/756/1635/22
07 грудня 2022 року місто Київ
Оболонський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді - Ткач М.М.,
за участі секретаря судового засідання - Тагієва Р.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ДЖОБЕР» про стягнення безпідставно набутих грошових коштів,-
До Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області надійшов цивільний позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ДЖОБЕР» про стягнення безпідставно набутих грошових коштів.
Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20.08.2021 позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ДЖОБЕР» про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, передано на розгляд Оболонського районного суду м. Києва.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.10.2021 позовну заяву передано судді Ткач М.М.
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 23.10.2021 позовну заяву було залишено без руху і встановлено строк для усунення недоліків протягом 10 днів, з дня отримання копії даної ухвали.
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 15.11.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ДЖОБЕР» про стягнення безпідставно набутих грошових коштів.Розгляд справи постановлено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
В обґрунтування позову позивач вказує, що між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДЖОБЕР» 31.01.2020 було укладено Договір про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (оферти) № 445102 на суму 3600,00 грн. на споживчі потреби на 29 календарних дні з 31.01.2020 по 28.02.2020, зі сплатою процентів 1,9 % в день на суму позики (693,5 % річних), у разі часткового погашення - на непогашену частину позики (п.1.4 Договору позики). Згідно п.3.2 Договору позики проценти за користування позики нараховуються позикодавцем в день надання позики у фіксованому незмінному розмірі за кожен день за період з моменту списання коштів за позикою з поточного рахунку позикодавця до моменту повернення коштів на поточний рахунок позикодавця, але не більше строку, на який надається позика. Позичальник сплачує позикодавцю проценти за користування позикою за фактичну кількість календарних днів користування грошовими коштами, визначених договором, але не більше строку, на який надається позика - визначено п.3.3 Договору позики. Відповідно до п.4.2 Договору позики загальна вартість позики 5583,60 грн., з яких: 3600 грн. - сума позики, 1983,60 грн. - сума нарахованих процентів. Згідно п. 4.11 Договору позики погашення заборгованості за договором проводиться в наступній черговості: 1) у першу чергу сплачується неустойка - пеня (у разі її нарахування) та суми нараховані за обслуговування позики (у разі використання послуг фінансових посередників); 2) у другу чергу сплачуються проценти за користування позикою; 3) у третю чергу сплачується сума позики. У разі порушення позичальником своїх грошових зобов`язань у вигляді несвоєчасного повернення або неповернення суми позики та несвоєчасної сплати або несплати процентів за користування позикою, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю пеню у розмірі 2,9 % від загальної суми належних та несплачених платежів (суми заборгованості ) за договором за кожен день прострочення платежу. Зазначає, що позивач у встановлений договором строк - до 28.02.2020 не сплатила проценти за користування позикою та не повернула суму позики. Однак, з 01.03.2020 року пеня, у відповідності до п.6.2 Договору позики не нараховувалась, в силу п.6 Розділу IV Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування». Пізніше ОСОБА_1 сплатила на користь відповідача 6688,00 грн., яких вистачило для погашення нарахованих процентів та суми позики: зокрема: 05.03.2020 сплачено 2610,00 грн., 12.03.2020 - 4078,00 грн. Станом на 29.02.2020 заборгованість за договором позики становила 5583,60 грн., з яких: 3600,00 грн. - сума позики, 1983,60 грн. - сума нарахованих процентів, 140,00грн. - пеня. В подальшому, проценти за користування сумою позики не нараховувались , оскільки останнє погоджено сторонами п.3.3. Договору позики; пеня теж не нараховувалась в силу п.6 Розділу IV Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування». Отже, позивач зазначає, що з 29.02.2020 виникла прострочка за договором, але за рахунок здійснених позивачем платежів: 05.03.2020 в сумі 2610,00 грн., суму прострочених процентів, пені та частини основної заборгованості було погашено, а за рахунок платежу від 12.03.2020 в сумі 4078,00 грн. основну заборгованість за договором позичальником було погашено в повному обсязі (а саме її залишок в 3077,60 грн.) та виникла переплата в сумі 1000,40 грн. Відповідач протиправно зарахував отримані від позивача кошти в погашення пені за договором в період карантину. Сума безпідставно набутих грошових коштів становить 1000,40 грн., а тому позивач просить суд з відповідача на свою користь цю суму. Крім того, просить стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в сумі 3000 грн.
Позивач у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений. На адресу суду 07.12.2022 від представника позивача надійшла заява, у якій просить розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує щодо заочного розгляду справи.
Уповноважений представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час і місце судового розгляду повідомлявся. Відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подавав.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За таких обставин, суд ухвалив провести заочний розгляд справи.
Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до наступного.
Як убачається з матеріалів справи, 31.01.2020 між ОСОБА_1 (далі-позивач по справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДЖОБЕР» (далі- відповідач по справі) було укладено Договір про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (оферти) № 445102 на суму 3600 грн. на власні потреби на 29 календарних дні з 31.01.2020 по 28.02.2020, зі сплатою процентів 1,9 % в день на суму позики (693,5 % річних), у разі часткового погашення - на непогашену частину позики (п.1.4 Договору позики) (а.с.4-9).
Згідно із п.3.2 Договору позики проценти за користування позики нараховуються позикодавцем в день надання позики у фіксованому незмінному розмірі за кожен день за період з моменту списання коштів за позикою з поточного рахунку позикодавця до моменту повернення коштів на поточний рахунок позикодавця, але не більше строку , на який надається позика.
Позичальник сплачує позикодавцю проценти за користування позикою за фактичну кількість календарних днів користування грошовими коштами , визначених договором , але не більше строку, на який надається позика - визначено п.3.3 Договору позики.
Відповідно до п.4.2 Договору позики загальна вартість позики 5583,60 грн., з яких: 3600,00 грн. - сума позики, 1983,60 грн. - сума нарахованих процентів.
Згідно п. 4.11 Договору позики погашення заборгованості за договором проводиться в наступній черговості: 1) у першу чергу сплачується неустойка - пеня (у разі її нарахування) та суми нараховані за обслуговування позики (у разі використання послуг фінансових посередників); 2) у другу чергу сплачуються проценти за користування позикою; 3) у третю чергу сплачується сума позики .
У разі порушення позичальником своїх грошових зобов`язань у вигляді несвоєчасного повернення або неповернення суми позики та несвоєчасної сплати або несплати процентів за користування позикою, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю пеню у розмірі 2,90 % від загальної суми належних та несплачених платежів (суми заборгованості ) за договором за кожен день прострочення платежу (п.6.2. Договору позики).
У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом ст.525 та 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) частина перша статті 530 ЦК України.
Як зазначає позивач в своєму позові , що вона у встановлений договором строк - до 28.02.2020 не сплатила проценти за користування позикою та не повернула суму позики.
З 01.03.2020 року пеня, у відповідності до п.6.2 Договору позики не повинна нараховуватись, в силу в силу п.6 Розділу IV Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» щодо допущення сплачувати кредитодавцю неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України короновірусної хвороби COVID-19».
ОСОБА_1 сплатила на користь відповідача 6688,00 грн., зокрема: 05.03.2020 - 2610,00 грн., 12.03.2020 - 4078,00 грн. (а.с. 9).
Станом на 29.02.2020 заборгованість за договором позики становила 5583,60 грн., з яких: 3600,00 грн. - сума позики, 1983,60 грн. - сума нарахованих процентів (а.с 10). У подальшому, проценти за користування сумою позики не нараховувались, оскільки останнє погоджено сторонами п.3.3. Договору позики.
З 29.02.2020 виникла прострочка за договором, але за рахунок здійснених позивачем платежів: 05.03.2020 в сумі 2610,00 грн., 12.03.2020 в сумі 4078,00 грн., суму прострочених процентів, пені та частини основної заборгованості (тіла кредиту) було погашено, а за рахунок платежу від 12.03.2020 в сумі 4078,00 грн. основну заборгованість за договором позичальником було погашено в повному обсязі (а саме її залишок в 3077,60 грн.) та виникла переплата в сумі 1000,40 грн.
Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (ч.1 ст.598 ЦК України).
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).
Відповідно до ч.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушення, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Як убачається з наявних у справі розрахунків кредитором безпідставно нарахована пеня позичальнику в період дії карантину встановленого з метою запобігання поширенню на території України короновірусної хвороби COVID-19», в порушення вимог чинного законодавства.
Ураховуючи здійснені позивачем платежі, 05.03.2020 сплачено 2610,00 грн., 12.03.2020 - 4078,00 грн. (з яких 1000,40 грн. - надлишково сплачені кошти), суд погоджується з розрахунком позивача та доводами, стосовно того, що відповідач отримав від позивача без існування на те правових підстав кошти в загальній сумі 1000, 40 грн.
Відповідно до ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Згідно ч.2 ст.1212 ЦК України положення цієї глави застосовується незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Таким чином, набуття відповідачем грошових коштів без правових підстав порушує право позивача на мирне володіння належним йому майном - коштами в сумі 1000,40грн., що суперечить положенням ст.1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; згідно яких кожна фізична особа або юридична особа має право мирно володіти майном.
З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку про необхідність стягнути з відповідача на користь позивача 1000,40 грн.
У частині вимог про стягнення витрат на правову допомогу, суд приходить до наступного.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно положень ч. 1, 2 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).
Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу.
Витрати на правову допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі.
Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Позивачем на підтвердження понесених витрат на правову допомогу надано договір про надання правової допомоги №47 від 15.06.2021, акт від 16.08.2021 № 1 приймання-передачі наданих послуг за договором № 47 про надання правової допомоги від 15.06.2021, довідку про оплату від 16.08.2021, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю та ордер на надання правової допомоги (а.с. 13-18).
При цьому, слід зазначити, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України), що узгоджується з практикою Верховного Суду, зокрема, постановою від 22.01.2021 року в праві 925/1137/19.
За змістом частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із : 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При встановленні гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Слід також зазначити, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Надавши оцінку наданим позивачем доказам на підтвердження заявлених вимог в частині стягнення з відповідача на його користь витрат на правову допомогу, а також ураховуючи критерій складності справи, обсяг виконаних робіт, ціну позову, досвід адвоката (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю), принципи співмірності та розумності судових витрат, суд дійшов висновку про достатність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн.
Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 908,00 грн.
Керуючись статтями 5, 12, 13, 76-81, 141, 259, 263, 264, 265, 280-282, 354 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ДЖОБЕР», про стягнення безпідставно набутих грошових коштів- задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга позивачем подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Відомості про сторони:
1. Позивач - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ).
Суддя М.М. Ткач