233 № 233/6188/18
У Х В А Л А
Іменем України
26 грудня 2022 року Суддя Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області Мартишева Т. О. , розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви про стягнення заборгованості, відповідач ОСОБА_2 , -
Заявник ОСОБА_1 звернувся до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви про стягнення заборгованості спадкодавця, відповідач ОСОБА_2 . Заявник просить забезпечити позов до відповідача ОСОБА_2 спадкоємця майна померлого боржника ОСОБА_3 :
Одночасно заявником подано клопотання про звільнення від сплати судового збору за подання заяви про забезпеченя позову, або відстрочення чи розстрочення сплати судового збору на певний строк, до ухвалення рішення у справі, з посиланням на те, що рівень його доходу не дозволяє сплатити судовий збір у визначеному законом розмірі.
Дослідивши матеріали заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 із клопотанням про звільнення або відстрочення чи розстрочення сплати судового збору, суд вважає за необхідне повернути заяву про забезпечення позову заявнику, виходячи з наступного.
У відповідності до ч. 6 ст. 151 ЦПК України до заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.
Згідно з підпунктом 4 пункту 1 частини 2 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду заяви про забезпечення позову судовий збір сплачується у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, тобто у розмірі 496,20 грн.
Заявник зазначає, що у нього відсутня можливість сплатити судовий збір, так як у зв`язку з початком бойових дій в Україні він був змушений переїхати в іншу місцевість та не має доходу окрім виплат від держави як внутрішньо переміщеній особі. На підтвердження зазначеного заявником надано до суду копію довідки про взяття на облік як внутрішньо переміщеної особи, а також копію довідки МКП «Комунтранс» про перебування станом на час її видачі, 17 жовтня 2022 року, у відпустці без збереження заробітної плати.
У відповідності до ч. 1 та ч. 3 ст. 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначний строк у порядку, встановленому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до оплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.
Вищий Спеціалізований Суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїй Постанові Пленуму №10 від 17.10.2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" зазначив, що судові витрати - передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи.
У п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014р. за №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» зазначено, що оскільки передбачені Законом пільги щодо сплати судового збору стосуються лише справи та її руху, то сплата судового збору за подання до суду заяв про забезпечення доказів або позову здійснюється на загальних підставах за визначеними ставками незалежно від того, чи звільнені позивачі від сплати судового збору за пред`явлення певних позовів.
Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду. Разом із тим, ураховуючи положення пункту 1 статті 6 Конвенції та прецедентну практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення від 19 червня 2001 року у справі "Креуз проти Польщі" (Kreuz v. Poland)), сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету. У зв`язку із цим при здійсненні правосуддя у цивільних справах суди повинні вирішувати питання, пов`язані з судовими витратами (зокрема, щодо відстрочення та розстрочення судових витрат, зменшення їх розміру або звільнення від їх сплати), у чіткій відповідності до ЦПК України, Закону України "Про судовий збір", а також інших нормативно-правових актів України, забезпечуючи при цьому належний баланс між інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справ, з одного боку, та інтересами позивача (заявника) щодо можливості звернення до суду, з другого боку.
Пунктом 29 Постанови Пленуму №10 від 17.10.2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" передбачено, що єдиною підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи (наприклад, довідка про доходи, про склад сім`ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім`ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо). Клопотання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі статтею 10 ЦПК України повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.
В силу ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік, тощо.
Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті (ч. 2 ст. 8 Закону).
Заявник зазначає, що рівень його доходу не дає можливості сплатити судовий збір за подання заяви про забезпечення позову. Разом з тим, заявником не надано обгрунтованих та беззаперечних, передбачених законодавством доказів на підтвердження незадовільного майнового стану, які б свідчили про неможливість сплати судового збору у встановленому законом порядку та розмірі.
Відомості щодо розміру річного доходу за попередній календарний рік заявником до заяви не додано, клопотання про звільнення, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору вимогам ст. 8 Закону України «Про судовий збір» не відповідає.
Про наявність пільг, інших підстав до звільнення від сплати судового збору, або відстрочення чи розстрочення його сплати, заявником не зазначено та доказів цього не надано.
За таких обставин у задоволенні даного клопотання необхідно відмовити.
Відповідно до ч. 10 ст. 153 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.
Виходячи з наведеного вважаю, що заява про забезпечення позову подана без додержання вимог статті 151 ЦПК України, у зв`язку з чим заява про забезпечення позову повертається заявнику.
Враховуючи наведене вище, керуючись ст.ст. 151, 153, 260, 261 ЦПК України, суд, -
Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору, або відстрочення чи розстрочення його сплати, за подання заяви про забезпечення позову.
Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви про стягнення заборгованості, відповідач ОСОБА_2 , повернути заявнику.
Роз`яснити заявнику, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із нею до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для його повернення.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду або ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали суду складений 26 грудня 2022 року.

Суддя :