Справа № 473/97/22
УХВАЛА

іменем України

"04" серпня 2022 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі судді Вуїва О.В.,

за участю секретаря судового засідання Ціліциної О.В.,

розглянувши заяву представника позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна в натурі та припинення права спільної часткової власності,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2022 року ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ майна в натурі та припинення права спільної часткової власності, в якому зазначала, що сторони є співвласниками нерухомого майна:

- квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (в рівних частках);

- житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 ( ОСОБА_4 є власником ѕ часток будинку, а ОСОБА_1 ј частки цього майна).

Позивачка бажає реалізувати своє право на виділення належної їй частки зі складу спільного майна, а тому просить про поділ в натурі спірного майна між його співвласниками відповідно до належних кожному часток та, відповідно, припинення між сторонами права спільної часткової власності.

Ухвалою суду від 13 січня 2022 року відкрито провадження у справі. Цією ж ухвалою визначено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження зі стадії підготовчого засідання.

04 серпня 2022 року представник позивачки ОСОБА_2 надіслала на електронну адресу суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Свою заяву мотивувала тим, що незабезпечення позову створює загрозу відчуження відповідачем часток спірної квартири, що, відповідно, призведе до неможливості виконання судового рішення.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України за №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» (далі постанова Пленуму) суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб (п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Судом встановлено, що між сторонами дійсно виник спір з приводу реального поділу майна, яке перебуває у їх спільній частковій власності.

Проте стороною позивачки не доведено, що незабезпечення позову створює загрозу відчуження відповідачем часток спірної квартири, що, відповідно, призведе до неможливості виконання судового рішення, оскільки:

- матеріали справи не містять жодних доказів, що свідчать про бажання або намагання відповідача здійснити відчуження квартири в цілому або її часток;

- таке відчуження усієї квартири відповідачем є неможливим, оскільки він є власником лише Ѕ частки цього майна;

- відчуження належної відповідачу Ѕ частки квартири за умови, що об`єкт в цілому не поділений між співвласниками, має єдині приміщення господарського призначення, комунікації, не має окремих виходів тощо, на думку суду, є малоймовірним;

- встановлення арешту за умови, що належність відповідачу Ѕ частки спірної квартири не оспорюється сторонами та на неї не претендує позивачка, призведе до незаконного позбавлення відповідача, як власника, права на користування та розпорядження своїм майном Ѕ часткою квартири (ст. 41 Конституції України, ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України). При цьому, законом чітко визначені механізми виконання судового рішення за умови заміни сторони спору або сторони виконавчого провадження.

За встановлених обставин, суд не вбачає підстав для задоволення заяви представника позивачки про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно або забезпечення позову у інший спосіб.

Тому, керуючись ст.ст. 149, 150, 153, 258-260 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви представника позивачки ОСОБА_2 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна в натурі та припинення права спільної часткової власності відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя : О.В. Вуїв