Справа № 761/881/22
Провадження № 2/761/7121/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2022 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Волошина В.О.

при секретарі: Яницькій О.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» про визнання частково недійсним кредитного договору; стягнення коштів,

в с т а н о в и в :

В грудні 2021р. позивачка ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача АТ «Креді Агріколь Банк», в якому просила суд:

- визнати недійсним положення підпункту 1.3.2 комплексного договору № 1/324828 від 15 березня 2018р. (далі по тексту - кредитний договір) та колонки 7.2 додатку № 1 до цього договору, укладеного між сторонами, в частині встановлення плати за обслуговування кредитної заборгованості (далі по тексту - вимога № 1);

- стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти в сумі 34715,85 грн., сплачені позивачкою, в рахунок погашення комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості (комісії) за кредитним договором (далі по тексту - вимога № 2).

Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що 15 березня 2018р. між сторонами між сторонами було укладено кредитний договір, відповідно до п. 1.1 якого відповідачці був наданий кредит в сумі 38702,0 грн., строком з 15 березня 2018р. до 14 березня 2023р. За користування кредитом позичальник сплачує (п. 1.3. кредитного договору):

- процентну винагороду щомісячно в розмірі 15,0 % річних (фіксована ставка), починаючи з дня надання кредиту до моменту повного погашення заборгованості за договором;

- комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно - комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,3 % у місяць від суми кредиту, зазначеної у п. 1.1. кредитного договору.

В свою чергу в колонці 7.2. додатку № 1 до кредитного договору сторони визначили розмір щомісячної комісії.

На думку позивачки, укладений між сторонами кредитний договір, в зазначеній вище частині є недійсним, оскільки при його укладенні були порушені її права як споживача, що визначені у Законі України «Про споживче кредитування», зокрема кредитор не надав їй повної, всебічної, об`єктивної та достовірної інформації про умови кредиту перед укладенням так і під час укладення договору про надання споживчого кредиту, не зазначив у договорі реальну річну процентну ставку та орієнтовну загальну вартість кредиту, примірник кредитного договору позивачці, як стороні не був наданий взагалі.

Крім того, на думку сторони позивача, укладений між сторонами кредитний договір також не відповідає положенням ст. ст. 11, 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів» та є грубим порушенням чинного законодавства, оскільки фактично відповідачем збільшені відсотки за користування кредитом.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 16 травня 2022р. відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників процесу.

24 жовтня 2022р. на адресу суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач проти позову заперечив, зазначивши, що зобов`язання відповідача з надання кредиту позивачці виконані в повному обсязі, а умови кредитного договору не містять положень, які б суперечили вимогам чинного законодавства або інтересам сторін, кредитний договір укладався з додержанням вимог чинного законодавства, договір відповідає вимогам, встановленим Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та ст. 638 ЦК України, волевиявлення сторін правочину є вільним і відповідає їхній внутрішній волі, що відповідає загальним вимогам. Вищевказані положення підтверджуються власноручним підписанням позивачкою кредитного договору та отримання в розпорядження кредитних коштів і користування ними, що стороною позивача не оспорюється. Крім того, перед укладенням кредитного договору позивачка отримала всю вичерпну інформацію про сукупну вартість кредиту.

Відповідь на відзив стороною позивача не подавалася.

Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. ст. 215 - 235 ЦК України, особа, яка вважає, що її права, речові права порушені, має право звернутися до суду з вимогами про визнання правочину недійсним, вказавши конкретну підставу для визнання його недійсним.

Статтею 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

При цьому, згідно ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зокрема, ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Останні встановлені ст.ст. 1048-1052, 1054 ЦК України. Відповідно до положень вказаних статей істотними умовами виступають: мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов`язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, порядок зміни і припинення дії договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору.

Як вбачається з матеріалів справи і це вставнолено судом, що 15 березня 2018р. між сторонами між сторонами було укладено кредитний договір, відповідно до п. 1.1 якого відповідачці був наданий кредит в сумі 38702,0 грн., строком з 15 березня 2018р. до 14 березня 2023р.

Згідно п. 1.3. кредитного договору, за користування кредитом позичальник сплачує:

- п. 1.3.1 процентну винагороду щомісячно в розмірі 15,0 % річних (фіксована ставка), починаючи з дня надання кредиту (дня списання кредитних коштів з позичкового рахунку позичальника) до моменту повного погашення заборгованості за договором;

- п. 1.3.2 комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно - комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,3 % у місяць від суми кредиту, зазначеної у п. 1.1. кредитного договору.

В свою чергу, додатком № 1 до кредитного договору, який є невід`ємною частиною кредитного договору, в колонці 7.2. цього додатку № 1, сторони визначили розмір щомісячної комісії у розмірі 890,15 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Таким чином, за змістом загальних норм права об`єктом зобов`язання не можуть бути дії, які одна із сторін вчиняє на власну користь.

Згідно зі ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За загальним правилом, передбаченим ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частинами 2, 3 ст. 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені статтею 203 ЦК України. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Отже, законодавець встановлює, що наявність підстав для визнання правочину недійсним має визначатися судом на момент його вчинення.

10 червня 2017р. набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів», текст ст. 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положення ч. 1, 2, 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 цього Закону України, до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі, п. 4 ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління НБУ України постановою від 08 червня 2017р. № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі по тексту - Правила про споживчий кредит).

Відповідно до п. 5 Правил про споживчий кредит, банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (п. 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

При цьому, Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017р.), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч. 1 та 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 21 жовтня 2020р. у справі № 194/1387/19 (провадження № 61-7416св20).

Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду наведених в постанові від 3 липня 2022р. по справі № 496/3134/19, Велика Палата Верховного Суду відступає від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020р. у справі № 583/3343/19 (провадження № 61-22778св19) й постанові Верховного Суду від 15 березня 2021р. в справі № 361/392/20 (провадження № 61-16470св20), та зазначає, що умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017р.), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч. 1 та 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Велика Палата Верховного Суду нагадує, що у разі коли вона відступила від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні в одній зі справ Верховного Суду України, Великої Палати Верховного Суду чи Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати), згідно з ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди враховують висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду. Тобто відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні в одній зі справ Верховного Суду України, Великої Палати Верховного Суду чи Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати), означає відступлення від аналогічних висновків, сформульованих раніше в інших постановах Верховного Суду України, Великої Палати Верховного Суду чи Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021р. у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21, пункт 73).

Враховуючи те, що позивачці встановлено щомісячну фіксовану плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, суд вважає, що положення п. 1.3.2 кредитного договору та колонки 7.2 графіку щомісячних платежів за кредитним договором додатку № 1 до цього договору щодо визначення розміру щомісячної комісії, є нікчемними, а тому вимога № 1 задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

За правилами вказаної статті реституція як спосіб захисту цивільного права застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи правові висновки Верховного Суду, наведені в п. 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020р. у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19), пункт 6.13 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021р. у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20), беручи до уваги, що суд прийшов до висновку про нікчемність п. 1.3.2. кредитного договору, суд вважає за необхідне у порядку застосування наслідків виконання нікчемного правочину, стягнути з відповідача на користь позивачки сплачену нею суму комісії у розмірі 34715,85 грн., що забезпечує захист інтересу позивачки у правовій визначеності. При цьому судом враховано, що протягом всього часу розгляду справи в суді стороною відповідача не заперечувався зазначений позивачкою розмір сплаченої суми комісії на виконання п .1.3.2 кредитного договору за період часу з 13 квітня 2018р. по 25 червня 2021р.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908,0 грн.

Керуючись ст. ст. ст. ст. 4, 5, 12, 13, 17-19, 76-82, 141, 258, 259, 263-266, 268, 352, 354, 355 ЦПК України; ст. ст. 15, 16, 203, 215, 216, 525, 526, 627, 629, 638, 1054 ЦК України; ст. ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів»; ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»; ст. ст. 11, 12 Закону України «Про споживче кредитування», суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Пушкінська, 42/4) про визнання частково недійсним кредитного договору; стягнення коштів - задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» на користь ОСОБА_1 сплачену нею суму комісії, на підставі п 1.3.2 комплексного договору № 1/324828 від 15 березня 2018р., у розмірі 34715 /тридцять чотири тисячі сімсот п`ятнадцять/ грн. 85 коп.

Стягнути з Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» на користь держави судовий збір у розмірі 908,0 /дев`ятсот вісім/ грн.

В решті позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: