ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 685/103/22

Провадження № 22-ц/4820/668/22

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Янчук Т.О. (суддя-доповідач),

Грох Л.М., Ярмолюка О.І.,

секретаря: Шевчук Ю.Г.,

учасники справи: представник апелянта ОСОБА_1 , представник заявника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 26 січня 2022 року (суддя Самойлович А.П.) за заявою ОСОБА_4 про забезпечення позову,

в с т а н о в и в :

У січні 2022 року ОСОБА_4 до пред`явлення позову, звернувся до суду із заявою про забезпечення позову.

Заяву мотивовано тим, що 06.06.2012 року між ним та ОСОБА_3 було зареєстровано шлюб, до початку січня 2022 року вони з ОСОБА_3 спільно проживали однією сім`єю. Однак напередодні Різдва відповідачка залишила сім`ю, забрала з собою всі документи щодо їх спільного майна.

За період спільного проживання ОСОБА_4 придбано автомобіль марки Opel Vivaro та зареєстровано на ім`я ОСОБА_3 . Крім того, на праві власності за ОСОБА_3 було зареєстровано житловий будинок в АДРЕСА_1 , який фактично було збудовано власними силами та засобами, але відповідачка тепер заявляє, що лише вона є власницею будинку та буде розпоряджатись ним на власний розсуд.

Також зазначає, що ОСОБА_3 вчиняє дії спрямовані на відчуження та приховування спільного сумісного майна, та це може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, ефективний захист, або поновлення порушених прав або інтересів ОСОБА_4 про поділ майна, за захистом якого він має намір звернутися до суду.

Посилаючись на зазначене, просив суд вжити заходи забезпечення позову до подання ним позовної заяви, відповідно до яких: накласти арешт на автомобіль марки Opel Vivaro, номер кузова (VIN код) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 ; накласти арешт на житловий будинок АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 247 та земельну ділянку кадастровий номер об`єкта нерухомого майна :01:005:0042 на якій розташований житловий будинок; заборонити ОСОБА_3 без письмової згоди ОСОБА_4 здійснювати розпорядження вказаним майном, що набуто в період із 06.06.2012 року до 06.01.2022 року; зобов`язати ОСОБА_3 не вчиняти дій, що призведуть до приховування, відчуження, знищення або знецінення вказаного майна набутого в період із 06.06.2012 року до 06.01.2022 року, передачі його у володіння (користування) третім особам.

Ухвалою Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 26 січня 2022 року задоволено заяву ОСОБА_4 про забезпечення позову. Накладено арешт на автомобіль марки Opel Vivaro, номер кузова (VIN код) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 ; накладено арешт на житловий будинок по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 247; накладено арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :01:005:0042; заборонено ОСОБА_3 без письмової згоди ОСОБА_4 здійснювати розпорядження майном, на яке накладено арешт; заборонено ОСОБА_3 вчиняти дії, що призведуть до приховування, відчуження, знищення або знецінення майна, на яке накладено арешт, передавати його у володіння (користування) третім особам.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить ухвалу суду про забезпечення позову скасувати та прийняти нове рішення яким в задоволенні заяви ОСОБА_4 про забезпечення позову відмовити.

В обґрунтування скарги зазначала, що суд застосував заходи забезпечення позову у вигляді арешту і заборони вчиняти дії відносно особистого майна ОСОБА_3 , яке не є спільною сумісною власністю подружжя. 06 червня 2012 року ОСОБА_3 із заявником зареєстрували шлюб, 07 квітня 2015 року шлюб між ними розірвано. 12 березня 2015 року ОСОБА_4 подарував ОСОБА_3 земельну ділянку з кадастровим номером :01:005:0042, за адресою АДРЕСА_1 . На вказаній земельній ділянці був побудований будинок, право власності на який було зареєстровано ОСОБА_3 11 березня 2020 року на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 11.02.2020 року. Автомобіль марки Opel Vivaro, номер кузова (VIN код) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , був придбаний апелянткою 19.11.2021 року за кошти отримані у кредит відповідно до угоди про надання споживчого кредиту №501387341 від 08.11.2021 року. Таким чином, майно на яке накладено арешт не являється спільним із заявником майном, оскільки воно набуте після розірвання шлюбу, серед нього є подароване та набуте за рахунок кредитних коштів, а тому апелянт вважає неправомірним накладення арешту та заборони вчиняти дії відносно майна, власником якого являється ОСОБА_3 .

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

В судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Представник заявника ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив її відхилити.

Заслухавши доповідача, учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що в січні 2022 року, до пред`явлення позову, ОСОБА_4 звернувся в суд із заявою про забезпечення позову, в якому просив накласти арешт на автомобіль марки Opel Vivaro, номер кузова (VIN код) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 ; накласти арешт на житловий будинок АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 247 та земельну ділянку кадастровий номер об`єкта нерухомого майна :01:005:0042 на якій розташований житловий будинок; заборонити ОСОБА_3 без письмової згоди ОСОБА_4 здійснювати розпорядження вказаним майном, що набуто в період із 06.06.2012 року до 06.01.2022 року; зобов`язати ОСОБА_3 не вчиняти дій, що призведуть до приховування, відчуження, знищення або знецінення вказаного майна набутого в період із 06.06.2012 року до 06.01.2022 року, передачі його у володіння (користування) третім особам.

05 лютого 2022 року ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна.

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

За змістом п.1, 2 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в пунктах 4, 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006р. №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Згідно з ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Згідно з ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Накладаючи арешт на нерухоме майно, та зобов`язуючи ОСОБА_3 , яка є титульним власником спірного майна, утриматися від вчинення певних дій щодо цього майна, суд першої інстанції за наявними доказами, які містилися в матеріалах справи на час розгляду заяви, правильно виходив із того, що між сторонами дійсно виник спір, ОСОБА_3 здійснено дії щодо можливості продажу автомобіля марки Opel Vivaro, реєстраційний номер НОМЕР_2 (а.с.11-13), а тому невжиття вказаних заходів забезпечення позову в разі його задоволення може істотно ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Такий вид забезпечення позову є співмірним і відповідає заявленим позовним вимогам, є необхідним і достатнім для забезпечення виконання можливого судового рішення про задоволення позову.

Таким чином, вирішуючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції з дотриманням вимог статей 149, 150, 153, 263 ЦПК України повно, всебічно та об`єктивно з`ясував обставини справи, надав правильну правову оцінку заявленим стороною позивача ризикам утруднення чи неможливості виконання можливого рішення суду про задоволення позову і вірно оцінив співмірність вимог заяви про забезпечення позову із позовними вимогами позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, судом застосовано правильно норми права, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність судового рішення.

Ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм процесуального права і підстав для її скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 26 січня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 31 березня 2022 року.

Судді Т.О. Янчук

Л.М. Грох

О.І. Ярмолюк