РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2022 року м. Рівне

Справа № 559/325/21

Провадження № 22-ц/4815/210/22

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчук Н. М.,

суддів: Гордійчук С. О., Боймиструка С. В.

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 17 вересня 2021 року у складі судді Панчука М. В., ухвалене в смт. Гоща Рівненської області об 11 годині 09 хвилин, повний текст рішення складено 22 вересня 2021 року,

в с т а н о в и в :

Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог вказувало, що на підставі заяви б/н від 11.5.2012 року ОСОБА_1 отримала кредит. Зазначає, що відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом відповідачки у заяві. 11.01.2019 року між Банком та відповідачкою було підписано Додаткову угоду, відповідно до якої банк здійснює анулювання частини заборгованості, яка зазначена у п. 1.2 Додаткової угоди, якщо клієнт здійснить платіж у розмірі та в строки вказані у п. 1.5.1 Додаткової угоди. У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором у ОСОБА_1 станом на 10.12.2020 року виникла заборгованість в сумі 97 975,24 гривень, яка складається з 5 508,16 грн заборгованості за відсотками за користування кредитом та 92467,08 грн заборгованості за пенею. Просив суд стягнути з відповідачки заборгованість у зазначеному розмірі, а також судові витрати.

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 17 вересня 2021 року вказаний позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість в сумі 97 975 гривень 24 копійки. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» понесені позивачем судові витрати в сумі 2 270 гривень.

Рішення суду першої інстанції вмотивоване передбаченим законом обов`язком позичальника повернути кредит у строк та на умовах, передбачених договором, та обґрунтовано тими обставинами справи, які вказують, що такий обов`язок позичальником не був дотриманий. Судом також враховано положення Додаткової угоди від 11.01.2019 року, укладеної між Банком та відповідачкою, за якою Банк здійснює анулювання частини заборгованості, за умови здійснення клієнтом платежу, передбаченого цим договором, які не були дотримані позичальником.

Вважаючи рішення суду незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи , ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі пояснює, що підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк» та в подальшому укладена Додаткова угода 11.05.2019 року, однак в Додатковій угоді йдеться не про Анкету-заяву від 11.05.2012 року, а про договір SAMDNS9585 від 12.11.2013 року, який не був наданий Банком, і який вона ніколи не підписувала та не знає про його походження і умови. Зауважує, що її клопотання про витребування від Банку повної суми заборгованості за договором в розмірі 105 689,20 грн. залишене без задоволення судом. Вказує, що рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 20.11.2017 року у справі № 559/1610/17 з неї уже стягнуто заборгованість за договором кредиту в сумі 26 458,60 грн., і це рішення набрало законної сили, проте суд не взяв його до уваги при ухваленні оскаржуваного рішення. Вважає, що стягнення судом заборгованості оскаржуваним рішенням за пенею і відсотками, при тому, що основна заборгованість уже стягнута рішенням суду, є повторним стягненням за своєю суттю та порушує конституційну гарантію заборони подвійної відповідальності за одне і те ж порушення. Звертає увагу, що на момент укладення Додаткової угоди від 11.01.2019 року не було законодавчо закріплено підписання правочинів шляхом цифрового електронного підпису із застосуванням стилуса, проте саме таким чином була підписана ця угода. З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову та розподіл судових витрат.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві АТ КБ «ПриватБанк» вважає рішення суду першої інстанції законним, обґрунтованим, просить залишити його без зміни, а апеляційну скаргу відхилити.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Згідно ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що 11 травня 2012 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір № б/н.

Договір складається із Анкети-заяви, Пам`ятки клієнта, Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів банку.

Про згоду відповідача на укладення договору свідчить підпис ОСОБА_1 у Анкеті-заяві.

АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

11 січня 2019 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду № SAMDN9585, згідно якої сума заборгованості, що виникла в період з дати укладання Договору до дати підписання цієї угоди складає 1055689,20 грн.. Банк здійснює прощення (анулювання) частини заборгованості, що виникла в період з дати надання клієнтові кредиту, а саме здійснює прощення: відсотків на 5041,23 грн, комісії 0 грн, пені на 73522,80 грн, штрафу на 7401,73 грн. Строк повернення кредиту до 25.07.2019. Клієнт зобов`язується здійснювати погашення кредиту шляхом здійснення платежів на картку № НОМЕР_1 у такому порядку: у строк не пізніше 11.01.2019 платіж у розмірі 3000 грн; подальше погашення шляхом здійснення платежів у розмірі 2787,24 до 25 числа місяця протягом 6 місяців. В разі прострочення виконання будь якого із зобов`язань, на 31 день, умова про прощення частини заборгованості не застосовується (а.с. 6).

Спірні відносини між сторонами виникли з приводу неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, і - як наслідок - виникнення заборгованості, про стягнення якої Банк і звернувся з даним позовом до суду.

Із долученого до позовної заяви розрахунку вбачається, що Банк визначив заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № SAMDN9585 від 11.01.2019року станом на 10 грудня 2020 року у розмірі 1 055 689,20 грн, куди включено: 5508,16 грн заборгованості за процентами та 924 667,08 грн заборгованості за пенею за порушення строків розрахунків.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ст. 638 ЦК України).

Водночас, відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, ч.1 ст.1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

На обґрунтування позовних вимог Банк зазначав, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із Умовами та правилами банківських послуг та Тарифами банку складають між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Окрім того, вказував, що заявою відповідача підтверджується і той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були йому надані для ознайомлення в письмовій формі. На підтвердження додано Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк» від 11.01.2019 року, яка підписана сторонами.

Разом з тим, при дослідженні вказаної Заяви встановлено, що остання не містить даних про суму кредиту чи кредитного ліміту, даних про номер, вид та строк дії кредитної картки.

Вказана Заява містить підпис ОСОБА_1 в графі про отримання та ознайомлення з Пам`яткою клієнта, Тарифами і основними умовами обслуговування і кредитування, проте докази на підтвердження того, що вона ознайомлена саме із цими документами, відсутні.

Відповідно до ч.1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

Особливістю договору приєднання є те, що позичальник приймає і погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов.

На обґрунтування позовних вимог Банк вказує, що при укладання договору сторони керувалися саме вказаними нормами законодавства, при цьому, формулярами та стандартними формами є Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи банку, згідно яких обслуговується відповідач.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ст.638 ЦК України).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються Банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо зміни кредитного ліміту, сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З тексту Заяви, підписаної відповідачем, не вбачається, що особа ознайомилася з умовами надання кредитної картки «Універсальна», оскільки остання не підписані відповідачем, а тому такі Витяги не є належним доказом встановлення та погодження сторонами умов укладеного між ними кредитного договору.

Оскільки відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, апеляційний суд приходить до висновку про відмову у задоволенні таких позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк».

Зазначені висновки суду узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 03 липня 2019 року в справі № 342/180/17.

Звертаючись до суду з цим позовом про стягнення відсотків та пені, Банк посилався на те, що вони обумовлені умовами Додаткової угоди, укладеної із ОСОБА_1 11 січня 2019 року.

Так, як вбачається із Додаткової угоди № SAMDN9585 від 11.01.2019 року, Банк здійснює анулювання частини заборгованості, яка зазначена у п. 1.2 Додаткової угоди, якщо клієнт здійснить платіж у розмірі та в строки вказані у п. 1.5.1 Додаткової угоди.

Сума заборгованості, що виникла в період з дати укладання Договору до дати підписання цієї угоди складає 1 055 689,20 грн.. Банк здійснює прощення (анулювання) частини заборгованості, що виникла в період з дати надання клієнтові кредиту, а саме здійснює прощення: відсотків на 5 041,23 грн, комісії 0 грн, пені на 73 522,80 грн, штрафу на 7 401,73 грн. Строк повернення кредиту до 25.07.2019. Клієнт зобов`язується здійснювати погашення кредиту шляхом здійснення платежів на картку № НОМЕР_1 у такому порядку: у строк не пізніше 11.01.2019 платіж у розмірі 3000 грн; подальше погашення шляхом здійснення платежів у розмірі 2787,24 до 25 числа місяця протягом 6 місяців. В разі прострочення виконання будь якого із зобов`язань, на 31 день, умова про прощення частини заборгованості не застосовується (а.с. 6).

Разом з тим, у самому тесті цієї Додаткової угоди вказано, що вона укладена до Договору № SAMDN9585 від 11.01.2019 року та з метою створення сприятливих умов для виконання клієнтом зобов`язань за кредитними договором № SAMDN9585 від 12.11.2013 року. Однак такого кредитного договору, на виконання якого укладено Додаткову угоду, на підставі котрої нараховано відсотки і пеню, що є предметом стягнення у цьому спорі, суду не надано ні позивачем, ні відповідачем. Відповідач заперечує підписання такого кредитного договору із Банком.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України (ч.1 ст. 81 ЦПК України).

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч. 2 ст. 80 ЦПК України). Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. 4 ст. 77 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 1 та ч. 2 ст. 89 ЦПК України).

Зважаючи на встановлені обставини, відсутні правові підстави для стягнення з відповідачки наведених у позовній заяві та розрахунку заборгованості станом на 10 грудня 2020 року відсотків та пені.

Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості по відсотках та пені за Додатковою угодою до Договору № SAMDN9585 від 11.01.2019 року.

У зв`язку з наведеним, апеляційний суд приходить до переконання, що місцевим судом було неповно встановлено обставини справи та неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють кредитні правовідносини, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із ухваленням нової постанови про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором № б/н від 02.04.2010 року в частині тіла кредиту на суму 22 504,01 грн..

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, до стягнення з позивача на користь відповідача підлягають до стягнення понесені ним судові витрати, які складаються із судового збору, сплаченого за подачу апеляційної скарги на рішення суду в сумі 3 405,00 грн..

Керуючись ст. ст. 141, 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 17 вересня 2021 року скасувати.

У задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Стягнути із Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (, рах. № НОМЕР_2 , МФО 305299, юридична адреса: 01001, м.Київ вул.Грушевського, 1Д) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) судові витрати у вигляді судового збору в сумі 3 405 (три тисячі чотириста п`ять) гривень 00 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 15 березня 2022 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Гордійчук С. О.

Боймиструк С. В.