ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/5728/16-ц Номер провадження 22-ц/814/668/22Головуючий у 1-й інстанції Чуванова А. М. Доповідач ап. інст. Панченко О. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Панченка О.О.,

суддів Обідіної О.І., Прядкіної О.В.,

при секретарі Ряднині І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 22 квітня 2021 року, ухваленого у складі головуючого судді Чуванової А.М., повний текст судового рішення виготовлено - 27 квітня 2021 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -

В С Т А Н О В И В :

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Зміст позовних вимог

У липні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позов мотивовано тим, що після народження дитини сімейне життя подружжя почало погіршуватися, що в подальшому призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Аморальний спосіб життя відповідача, ініційовані ним сварки та бійки створювали в сім`ї нездорову і нервову атмосферу, яка негативно впливала на позивача та їх спільну дитину. Зокрема, в жовтні 2015 року та липні 2016 року відповідач спричинив позивачці тілесні ушкодження.

За таких умов ОСОБА_2 вважає, що примирення неможливе.

Крім того, неповнолітня дитина проживає з ОСОБА_2 та знаходиться на її утриманні. У свою чергу, ОСОБА_1 матеріальної допомоги на утримання дочки не надає, а тому позивач у своєму позові просила розірвати з ним шлюб та стягнути на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів відповідача до досягнення дитиною повноліття.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 22 квітня 2021 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_4 ) та ОСОБА_1 , зареєстрований 08 серпня 2009 року виконавчим комітетом Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області, актовий запис №97.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Ільник, Турківського району, Львівської області, адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18 липня 2016 року і до досягнення дочкою повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 повернення судового збору у розмірі 551,20 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 у дохід держави судовий збір у розмірі 908 грн.

В частині задоволення позову щодо розірвання шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що подальше їх спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, а, оскільки, відповідно до статті 24 Сімейного кодексу України (далі - СК України), шлюб має ґрунтується на вільній згоді обох з подружжя, примушування жінки або чоловіка до шлюбу не допускається.

В частині задоволення позову щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18 липня 2016 року і до досягнення дочкою повноліття, рішення місцевого суду мотивовано конституційним обов`язком батьків утримувати своїх дітей до їх повноліття, а також тим, що ОСОБА_1 не надає позивачу матеріальної допомоги на утримання дочки, хоча є працездатним, працює, інших аліментних обов`язків немає.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги

Не погодившись із таким вирішенням спору, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить частково скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове, яким відмовити у стягненні з нього аліментів на утримання неповнолітньої дитини за період з 18 липня 2016 року по 22 квітня 2021 року (з дня пред`явлення позову і до останнього рішення суду) та призначити стягнення аліментів з 22 квітня 2021 року в твердій грошовій сумі. Рішення в частині розірвання шлюбу просив залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції було неповно з`ясовано обставин, що мають значення для справи, неправильно досліджено та оцінено наявні докази, зокрема стосовно його спільного проживання та ведення господарства з позивачкою у спірний період.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Відповідно до частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши апелянта ОСОБА_1 , його представника - адвоката Кіндяка О.І., дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, приходить до наступного висновку.

Встановлені обставини справи

У липні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Заочним рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 01 грудня 2016 року шлюб між сторонами було розірвано, з відповідача на користь позивача були стягнуті аліменти на утримання дитини.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 10 березня 2021 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення задоволено.

Скасовано заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 01 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

При новому розгляді судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 08 серпня 2009 року ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_4 ) та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області за актовим записом №97 (а.с.5).

Відповідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 27 жовтня 2015 року, виданого Октябрським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції (а.с.7), сторони є батьками неповнолітньої дочки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно ксерокопії паспорту ОСОБА_2 (а.с.6), остання зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Також місцевим судом встановлено, що подружжя сімейно-шлюбних стосунків не підтримує, проживає за різними адресами. Спір про майно між сторонами відсутній. Суперечок про місце проживання дитини немає.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18 липня 2016 року і до досягнення дочкою повноліття, місцевий суд виходив з того, що конституційним обов`язком батьків є утримання своїх дітей до їх повноліття, тим більше, що ОСОБА_1 , маючи роботу та стабільний дохід, не надає ОСОБА_2 матеріальної допомоги на утримання дочки.

Колегія суддів вважає такий висновок місцевого суду вірним з наступних підстав.

Застосування норм права, що регулюють спірні правовідносини

Згідно зі статтею 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно до частини 6 статті 7 СК України жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Обов`язок утримувати дітей є безумовним. Закон не передбачає спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання дітей. Крім того, не має значення, чи потребує дитина надання їй утримання чи ні.

Положеннями статті 183 СК України передбачено, що аліменти на утримання дитини стягуються в частці від заробітку батьків.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову (стаття 191 СК України).

Згідно частини 1 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Параграф 1 глави 5 ЦПК України містить основні положення про докази, зокрема частиною 1 статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно положень статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Аналізуючи матеріали справи та враховуючи безумовність обов`язку обох батьків утримувати дитину, забезпечувати їй необхідні та достатні умови життя, які б сприяли всебічному та гармонійному розвитку, наявність та розмір доходів батьків, стан здоров`я дитини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_2 в частині стягнення з ОСОБА_1 на її користь аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18 липня 2016 року і до досягнення дочкою повноліття.

Натомість твердження скаржника, що тривале проживання в одній квартирі з ОСОБА_2 є свідченням проживання їх однією сім`єю та виконання ним своїх батьківських обов`язків відносно дочки ОСОБА_3 , колегія суддів відхиляє, оскільки вказані обставини не підтверджуються належними та достатніми доказами.

У свою чергу, додані до апеляційної скарги світлини, на яких апелянт зображений разом з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , не можуть беззаперечно свідчити про факт ведення спільного господарства, наявність спільного бюджету чи взаємних прав і обов`язків, та відповідно - про постійний характер участі відповідача у вихованні та утриманні своєї доньки.

Так само є хибним твердження скаржника про те, що факт звернення ОСОБА_2 до органу державної виконавчої служби з приводу реалізації заочного рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 01 грудня 2016 року лише в лютому 2021 року свідчить про спільне проживання їх однією сім`єю та виконання ОСОБА_1 своїх обов`язків по утриманню дитини, оскільки відповідно до частини 3 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі.

Вказані обставини спростовують і доводи апелянта про зловживання ОСОБА_2 своїми правами та можливе вчинення недобросовісних дій щодо отримання аліментів за минулий період, оскільки, відповідно до положень статей 79 та 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються та сплачуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а відтак не є такими, як за минулий період.

Крім того апеляційний суд наголошує, що виникнення оскаржуваного періоду стягнення аліментів на дитину пов`язане не з недобросовісними діями ОСОБА_2 , а з реалізацією ОСОБА_1 права на перегляд заочного рішення.

Стосовно немотивованої вимоги скаржника щодо визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі без визначення її розміру колегія суддів зазначає, що, відповідно до положень статті 184 СК України, визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі здійснюється судом лише за заявою одержувача аліментів або за домовленістю між батьками.

У свою чергу, ОСОБА_1 не позбавлений у майбутньому права звернення до суду з приводу зменшення розміру аліментів у разі зміни його матеріального або сімейного стану, тощо.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, до яких суд дійшов шляхом повного та всебічного з`ясування обставин справи. Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає. Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення. а судове рішення - без змін.

Щодо судових витрат

За приписами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, судові витрати апелянта, пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, компенсації не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 382 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 22 квітня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 24 березня 2022 року.

Головуючий О.О. Панченко

Судді О.І. Обідіна

О.В. Прядкіна