Дата документу 22.12.2022 Справа № 331/2792/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 331/2792/18 Головуючий у 1 інстанції
№ провадження 22-ц/807/1912/22 Ширіна С.А. Доповідач: Бєлка В.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Бєлки В.Ю.

Суддів: Гончар М.С.

Онищенка Е.А.

За участю секретаря:Ільіної Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 04 липня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради Рябошапка Ірини Петрівни, Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Бахматська Тетяна Михайлівна, ОСОБА_4 , про скасування рішення про державну реєстрацію права власності та визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, який вході розгляду справи був неодноразово уточнений, до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради Рябошапка І.П., Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Бахматська Т.М., ОСОБА_4 , про скасування рішення про державну реєстрацію права власності та визнання права власності, посилаючись на те, що 24 грудня 2003 року вона придбала у власність нежитлове приміщення АДРЕСА_1 , що підтверджується: свідоцтвом про право власності на нерухоме майно Серія НОМЕР_1 від 27.12.2004, відповідно до якого, власником нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 є ОСОБА_1 ; звідним актом вартості будівель і споруд ОП ЗМБТІ №93344756 від 20.01.2005, відповідно до якого, володільцем приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 є ОСОБА_1 ; витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно ОП ЗМБТІ №6276020 від 20.01.2005 та інформаційної довідки №113547149 від 10.02.2018 року, відповідно до якого власником нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 з реєстраційним номером 9334756 є ОСОБА_1 .

Випадково, в березні 2017 року їй з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стало відомо, що разом з нею одночасно власником нежитлового приміщення № 74 виступає громадянка ОСОБА_5 невідома раніше особа.

Однак, з моменту придбання вказаного об`єкту нерухомості нею не здійснювалось ніяких правочинів щодо відчуження, або передачі на інших умовах права власності чи користування об`єктом будь-яким іншим особам.

У зв`язку з вищезазначеними фактами, 03 березня 2017 року вона звернулася до Хортицького ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області із відповідною заявою про вчинення кримінального правопорушення.

В подальшому, за її заявою було порушено кримінальне провадження № 0000583 від 03.03.2017 року, відомості внесені до ЄРДР за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України (шахрайство).

Так, в ході досудового розслідування стало відомо що набуттю права власності на нежитлове приміщення №74 гр. ОСОБА_5 передувала реєстрація права власності на померлу особу з переклеєною фотокарткою в паспорті гр. ОСОБА_6 , який у подальшому перепродав нежитлове приміщення іншій особі.

Згідно даних з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно що містяться у витязі №8175256 від 19.08.2013 року право власності на нежитлове приміщення АДРЕСА_1 зареєстроване державним реєстратором Рябошапкою І.П. за ОСОБА_6 , на підставі рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 30.11.2006 року, по справі серія та номер: №2/0825/136 2006.

За отриманими в ході досудового розслідування відомостями встановлено, що зазначене рішення суду, на підставі якого державним реєстратором було прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на нежитлове приміщення за ОСОБА_6 суддя Нещеретна Т.М. нібито ухвалила за результатами розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_1 про визнання дійсним договору купівлі-продажу від 07.08.2006р. нежитлового приміщення АДРЕСА_1 , та визнання за ОСОБА_6 права власності на вказане нежитлове приміщення.

Однак, в подальшому було встановлено, що вищезазначене рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 30.11.2006 року не існує, натомість за номером 2-136 2006 в Хортицькому районному суді м. Запоріжжя у 2006 році перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про розподіл спільно нажитого майна. Рішення по цій цивільній справі 13.02.2006р. винесла суддя Курбатова О.М.

В підтвердження того, що рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 30.11.2006 року, на підставі якого було проведено реєстрацію, не існує, та є підробленим, долучено: висновок комплексної судової технічної експертизи № 674/675-19 від 25.10.2019 року. З якого вбачається, що «підпис виконаний від імені суді ОСОБА_9 та розміщений в графі «Суддя:» оригіналу рішення судді Хортицького районного суду м. Запоріжжя Нещеретної Л.М. від 30.11.2006 по справі №2/0825/136 за позовною заявою ОСОБА_6 до ОСОБА_1 про визнання угоди дійсною та визнання право власності на нежитлове приміщення, виконаний під впливом штучного збиваючого фактору, до якого зокрема відноситься виконання підпису з наслідуванням підпису іншої особи.

Крім того, в провадженні Хортицького районного суду м. Запоріжжя взагалі ніколи не було справи за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_1 про визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири від 07.08.2006 року, що підтверджується відповіддю Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 09.03.2017 року № 01-11/4/2017); відповіддю Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 05.04.2018 року № 01-23/143/2018; відповіддю Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 05.04.2018 року № 01-23/144/2018 .

Так, станом на сьогоднішній день, згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вона, ОСОБА_1 є власницею зазначеного об`єкту з реєстраційним номером майна - 9334756, тип майна «нежиле приміщення».

Також згідно цього витягу власниками цього ж об`єкту одночасно з нею є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, а у розділі об`єкт нерухомого майна вказано - «нежитлове приміщення, об`єкт житлової нерухомості: «ні.»

У зв`язку з вказаними вище обставинами, нею було подано позовну заяву до Хортицького районного суду м. Запоріжжя до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння на підставі ст. 366 ЦК України, оскільки майно вибуло з власності ОСОБА_1 поза її волею.

Також зазначає, що на день вчинення державним реєстратором Рябошапкою І.П. реєстрації нежитлового приміщення АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_6 - 19.08.2013р. діяв Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції від 11.08.2013р.

Згідно з ч. 4 ст. 3 Закону №1952-IV, право на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

Станом на 19.08.2013 р. (дата реєстрації право власності за ОСОБА_6 ), відповідно до ч.1 ст. 6 Закону №1952-IV, систему органів державної реєстрації прав становили: Міністерство юстиції України; центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації прав; органи державної реєстрації прав, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку.

Відтак, аналіз вищевказаних фактів свідчить про необхідність скасування рішення державного реєстратора Рябошапки І.П. від 19.08.2013 №5121723 про державну реєстрацію за гр. ОСОБА_6 права власності на нежитлове приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 та скасування реєстраційного запису №2169075 від 19.08.2013 року про реєстрацію права власності на нерухоме майно нежитлове приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 за ОСОБА_1 , внесений державним реєстратором Рябошапкою І.П.

Посилаючись на зазначені обставини просила суд:

- скасувати рішення державного реєстратора Рябошапки І.П. від 19.08.2013 року №5121723 про державну реєстрацію за гр. ОСОБА_6 права власності на нежитлове приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 .

- скасувати реєстраційний запис №5121723 від 19.08.2013 року про реєстрацію права власності на нерухоме майно-нежитлове приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 за ОСОБА_6 , внесений державним реєстратором Рябошапкою І.П.

- визнати право власності на нежитлове приміщення яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 за ОСОБА_1

- судові витрати, в порядку ст.133 ЦПК України, пов`язані з розглядом справи в суді покласти на відповідачів в солідарному порядку.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 04 липня 2022 року позовну заву залишено без задоволення.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що рішення суду постановлено з порушенням норм процесуального права і неправильним застосування норм матеріального права. Апеляційну скаргу мотивує тим, що суд не в повному обсязі дослідив обставини справи та надані докази по справі. Висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Справа розглянута в одне судове засідання, без присутності позивача, чим порушено право сторони позивача брати участь у судових засіданнях, надавати пояснення, наводити свої доводи, міркування, подавати заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з`явилися, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що правомірність правочину, як підстави запису про державну реєстрацію на спірне нежитлове приміщення, не спростовано. У відповідності до даних реєстру та реєстраційної справи спірне майно належить на праві спільної часткової власності відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі цивільно-правового договору, на підставі чого, рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності щодо ОСОБА_6 , вже є припиненим у Державному реєстрі прав у зв`язку з відчуженням іншій особі, що підтверджується довідкою з Державного реєстру прав.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон їх регулює.

Судом встановлено і підтверджено матеріалами справи, що 24 грудня 2003 року ОСОБА_1 , придбала у власність нежитлове приміщення АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно Серія НОМЕР_1 від 27.12.2004, відповідно до якого, власником нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 є ОСОБА_1 ; звідним актом вартості будівель і споруд ОП ЗМБТІ №93344756 від 20.01.2005, відповідно до якого, володільцем приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 є ОСОБА_1 ; витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно ОП ЗМБТІ №6276020 від 20.01.2005 та інформаційної довідки №113547149 від 10.02.2018 року, відповідно до якого власником нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 з реєстраційним номером 9334756 є ОСОБА_1

16.08.2013 року державним реєстратором Реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції Рябошапкою І.П. було зареєстровано право власності на нерухоме майно, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 за гр. ОСОБА_6 на підставі рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 30.11.2006 року по справі серія та номер: №2/0825/136 2006, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

03.03.2017 року за заявою ОСОБА_1 було порушено кримінальне провадження № 0000583 від 03.03.2017 року, відомості внесені до ЄРДР за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України (шахрайство).

Так, в ході досудового розслідування було встановлено, що державним реєстратором Реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції Рябошапкою І.П. було зареєстровано право власності на нерухоме майно, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 за гр. ОСОБА_6 на підставі рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 30.11.2006 року по справі серія та номер: №2/0825/136 2006, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За отриманими в ході досудового розслідування відомостями встановлено, що зазначене рішення суду, на підставі якого державним реєстратором було прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на нежитлове приміщення за ОСОБА_6 суддя Нещеретна Т.М. нібито ухвалила за результатами розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_1 про визнання дійсним договору купівлі-продажу від 07.08.2006р. нежитлового приміщення АДРЕСА_1 , та визнання за ОСОБА_6 права власності на вказане нежитлове приміщення.

Однак, в подальшому було встановлено, що вищезазначене рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 30.11.2006 року не існує, натомість за номером 2-136/2006 в Хортицькому районному суді м. Запоріжжя у 2006 році перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про розподіл спільно нажитого майна що підтверджується висновком комплексної судової технічної експертизи № 674/675-19 від 25.10.2019 року. З якого вбачається, що відтиск круглої гербової печатки «Хортицький районний суд міста Запоріжжя» на рішенні судді Хортицького районного суду м. Запоріжжя Нещеретної Л.М. від 30.11.2006 по справі №2/0825/136 виконані не круглою гербовою печаткою «Хортицький районний суд міста Запоріжжя», експериментальні зразки якого були представлені для порівняльного дослідження; висновком комплексної судової почеркознавчої та судової технічної експертизи №676/677-19. З якого вбачається, що «підпис виконаний від імені суді ОСОБА_9 та розміщений в графі «Суддя:» оригіналу рішення судді Хортицького районного суду м. Запоріжжя Нещеретної Л.М. від 30.11.2006 по справі №2/0825/136 за позовом заявою ОСОБА_6 до ОСОБА_1 про визнання угоди дійсною та визнання право власності на нежитлове приміщення, виконаний під впливом штучного збиваючого фактору, до якого зокрема відноситься виконання підпису з наслідуванням підпису іншої особи.

ОСОБА_6 , який народився в с. Кам`яне Вільнянського району, помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у комунальній установі «Василівська центральна районна лікарня» Василівського районної ради Запорізької області.

16 серпня 2013 року вже від імені померлого ОСОБА_6 видана довіреність ОСОБА_4 , засвідчена приватним нотаріусом Куропятниковою Т. М., який 19 серпня 2013 року, діючи за довіреністю від імені померлого ОСОБА_6 , зареєстрував право власності за померлим ОСОБА_6 , на підставі підробленої копії рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 30 листопада 2006 року.

Згідно з договором купівлі-продажу від 20 серпня 2013 року, засвідченого приватним нотаріусом Куропятниковою Т.М. ОСОБА_6 (померлий у 2009 році), продав приміщення, розташоване по АДРЕСА_2 , - ОСОБА_10 за 35 000 доларів США.

25 грудня 2014 року ОСОБА_10 уклала договір позики у розмірі 5 000 доларів США з ОСОБА_11 , на забезпечення зобов`язання укладено договір іпотеки спірного приміщення строком до 01 вересня 2015 року.

Заочним рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 24 листопада 2015 року у справі № 337/5631/15-ц позовні вимоги ОСОБА_11 задоволено. У рахунок погашення заборгованості за договором позики від 25 грудня 2014 року в розмірі 81 300,00 грн. звернено стягнення на предмет іпотеки на спірне приміщення, що належить ОСОБА_10 .. Зазначене рішення набрало законної сили та було звернено до примусового виконання.

У порядку виконання вищезазначеного судового рішення суду першої інстанції, відповідно до акту про реалізацію предмета іпотеки від 27 грудня 2016 року внаслідок проведення електронних торгів, право власності на спірне приміщення набула ОСОБА_5 , яка сплатила його вартість у розмірі 322 806,88 грн.

06 березня 2017 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 й ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого ОСОБА_5 продала, а ОСОБА_2 та ОСОБА_3 придбали у власність спірне приміщення в рівних частках вартістю 433 920,00 грн., зазначений договір 09 березня 2017 року зареєстрований в реєстрі майнових прав.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі також Закон № 1952), державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

У частині другій статті 26 Закону № 1952 (у редакції, чинній до 16 січня 2020 року, яка діяла на час звернення з позовом у цій справі) унормовано порядок внесення записів до Державного реєстру прав, змін до них та їх скасування.

За змістом зазначеної норми, у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 01 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону України № 1952 викладено у новій редакції.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України № 1952 (у редакції, чинній із 16 січня 2020 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

За змістом наведеної норми у чинній редакції (яка діяла на час ухвалення рішення суду першої інстанції), на відміну від положень частини другої статті 26 Закону України № 1952 у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому, з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Викладене свідчить, що з 16 січня 2020 року, тобто на час ухвалення рішення, такого способу захисту порушених речових прав як скасування запису про проведену державну реєстрацію права закон не передбачав.

У пункті 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству» встановлено, що судові рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що на момент набрання чинності цим Законом набрали законної сили та не виконані, виконуються в порядку, передбаченому Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до набрання чинності цим Законом.

Отже, за змістом цієї норми виконанню підлягають виключно судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, тобто до їх переліку не належить судове рішення про скасування запису про проведену державну реєстрацію права, тому починаючи з 16 січня 2020 року цей спосіб захисту вже не може призвести до настання реальних наслідків щодо скасування державної реєстрації прав за процедурою, визначеною у Законі України № 1952.

Аналогічні правові висновки наведені у постановах Верховного Суду від 03 вересня 2020 року у справі № 914/1201/19, від 23 червня 2020 року у справах № 906/516/19, № 905/633/19, № 922/2589/19, від 30 червня 2020 року у справі № 922/3130/19, від 14 липня 2020 року у справі № 910/8387/19, від 20 серпня 2020 року у справі № 916/2464/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 278/3367/19, від 18 лютого 2021 року у справі № 756/13679/16-ц.

З урахуванням істотної зміни з 16 січня 2020 року і на час ухвалення цього судового рішення матеріально-правового регулювання спірних реєстраційних відносин, суд дійшов обґрунтованого висновку, що обраний позивачем спосіб захисту скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна, не відповідає вимогам закону та не є ефективним, тобто таким, що забезпечує відновлення прав позивача у випадку доведеності їх порушення внаслідок дій відповідачів щодо реєстрації права власності на спірний об`єкт нерухомого майна.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 року по справі № 367/2022/15-ц провадження № 14-376 цс 18: «Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективнішим способом захисту права власника». Так в Постанові Верховного Суду від 09.01.2020 року по справі № 359/11588/15-ц провадження № 61-23308св18, в якій Верховний Суду відмовив у позовних вимогах щодо визнання недійсним рішення, скасування рішення оскільки такий спосіб захисту є неефективним. І аналогічний висновок зроблений Верховним Судом в Постанові від 19.12.2019 року по справі № 490/2845/17 провадження № 61-20255св18, в яких Верховний Суду в черговий раз акцентував увагу на висновку, зробленому Великою Палатою Верховного Суду в Постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 та наголосив, що власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 також закріплено, що у разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем. (пункт 144 Постанови).

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 372/266/15-ц,зроблені висновки, відповідно до яких задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна із чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними.

Відповідно до ч.5 ст.82 ЦПК, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

В провадженні Хортицького районного суду м. Запоріжжя, перебувала цивільна справа № 337/4051/17 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_5 , про витребування майна із чужого незаконного володіння на підставі п. 3 ч. 1 ст 388 ЦК України. 28 травня 2019 року по вказаній справі було ухвалене рішення яким у задоволенні позову було відмовлено.

13.12.2021 року Верховним судом була прийнята Постанова від 17.11.2021 року по справі № 337/4051/17 якою Постанову Запорізького апеляційного суду від 10 лютого 2021 року було скасовано, рішення Хортицького районного суду міста Запоріжжя від 28 травня 2019 року залишено без змін.

В даному рішенні суду зазначено наступне.

Право відповідачів є похідним від права особи, яка з дотриманням вимог закону при примусовому виконанні судових рішень, придбала спірне майно на публічних (електронних) торгах, а тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню частина друга статті 388 ЦК України, яка містить заборону витребування майна від добросовісного набувача, якщо це майно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Отже, для неможливості застосування частини другої статті 388 ЦК України необхідною умовою є визнання недійсним правочину щодо відчуження майна в порядку виконання судового рішення.

Судом першої інстанції також встановлено, що торги, які є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна, тобто правочином, на підставі яких реалізовано спірне нерухоме майно, недійсним не визнано і позивачем не оспорювалися.

За таких обставин, оскільки правочин (торги) є правомірним, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що в задоволенні позову слід відмовити, оскільки правомірність правочину, як підстави запису про державну реєстрацію на спірне нежитлове приміщення, не спростовано.

А тому, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що позовні вимоги про визнання права власності на нежитлове приміщення яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 за ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Крім того, позовні вимоги про скасування рішення державного реєстратора Рябошапки І.П. від 19.08.2013 року №5121723 про державну реєстрацію за гр. ОСОБА_6 права власності на нежитлове приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 та скасування реєстраційного запису №5121723 від 19.08.2013 про реєстрацію права власності на нерухоме майно-нежитлове приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 за ОСОБА_6 внесений державним реєстратором Рябошапкою І.П. також задоволенню не підлягають, оскільки у відповідності до даних реєстру та реєстраційної справи спірне майно належить на праві спільної часткової власності відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі цивільно-правового договору, на підставі чого, рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності щодо ОСОБА_6 , вже є припиненим у Державному реєстрі прав у зв`язку з відчуженням іншій особі, що підтверджується довідкою з Державного реєстру прав.

Докази та обставини, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 04 липня 2022 року по цій справі залишити без змін.

Дата складання повної постанови 26 грудня 2022 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: В.Ю. Бєлка

Судді: М.С. Гончар

Е.А. Онищенко