Номер провадження: 22-ц/813/8040/22
Головуючий у першій інстанції Кремер І. О.
Доповідач Чорна Т. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.11.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Чорної Т.Г.,

суддів: Орловської Н.В.

Пузанової Л.В.,

секретар Зєйналова А.Ф.к.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 16 червня 2022 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

встановив:

В серпні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про зняття з реєстраційного обліку, обґрунтовуючи вимоги тим, що на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 03.04.2021 року у неї виникло право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

На момент купівлі нерухомості ТОВ Комплекс надав довідку № 8 від 18.03.2021 року про відсутність зареєстрованих осіб за зазначеною адресою. Також ТОВ Комплекс надав довідку № 12 від 25.03.2021 року, що ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Проте Центр надання адміністративних послуг у м. Одеса, помилково зазначив у реєстрації відповідачки: АДРЕСА_2 .

Самостійно знятися з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_2 відповідачка відмовляється, тому позивачка з посиланням на норми статей 16,319,321 ЦК України просила суд захистити її права та інтереси шляхом ухвалення судового рішення про зняття ОСОБА_1 з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_2 .

21 січня 2022 року позивачка надала суду уточнену позовну заяву, в якій просила суд визнати ОСОБА_3 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме житловою квартирою АДРЕСА_1 з підстав зазначених в позові.

Рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 16 червня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задоволені.

Визнано ОСОБА_1 такою, що втратила право користування житловим приміщеннями, а саме квартирою за адресою: АДРЕСА_2 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати і постановити нове судове рішення, яким у задоволенні заявлених позивачкою вимог відмовити, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Зокрема апелянт посилається на те, що суд: розглянув справу у її відсутності; з порушенням вимог процесуального законодавства прийняв уточнену позовну заяву; неправильно зазначив в рішенні суду про те, що нею визнавався факт не проживання в квартирі; не досліджував питання стосовно підстав визнання її такою, що втратила право на житлову площу, а саме, чи у зв`язку з непроживанням без поважних причин більше ніж 6 місяців, чи у зв`язку з проживанням на іншій житловій площі; не перевірив наявність та допустимість належних доказів щодо факту зміни нумерації квартир; не залучив до участі у справі орган опіки та піклування, щодо захисту прав та інтересів малолітньої дитини. Також апелянт зазначає, що визнання її такою, що втратила право на проживання в квартирі АДРЕСА_3 позбавить її можливості приватизувати житлову площу на якій проживає її сім`я та потягне за собою її виселення, вона буде позбавлена можливості в подальшому реалізувати своє право на житлову площу яку отримала відповідно до ордеру № 17 від 12.03.1990 року.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 доводи апелянта не визнала, рішення суду просить залишити без змін, справу розглянути у її відсутності.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідно до договору купівлі-продажу від 03 квітня 2021 року ОСОБА_4 передав, а ОСОБА_2 прийняла у власність нерухоме майно двокімнатну квартиру, загальною площею 39,3 кв.м, в тому числі житловою площею 21,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Вказана в цьому договорі квартира, що відчужувалася, належала продавцю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Мазаратій І.В. 02.04.2018 року за реєстровим № 430.

Продавець гарантував, що за адресою місцезнаходження нерухомого майна не проживають, не зареєстровані та не мають права користування малолітні та/чи неповнолітні діти, недієздатні або обмежено дієздатні особи, а також будь-які інші особи, яких за законом чи договором повинен утримувати продавець.

Цей договір посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Заботкіною Т.Ю. 02.04.2018 року за реєстровим № 886.

До укладення зазначеного вище правочину ТОВ «Комплекс» видав довідку ( виписка із домової книги про склад сім`ї та прописки) № 8 від 18.03.2021 року, згідно якої ОСОБА_4 проживає в місті Одеса та зареєстрований по АДРЕСА_2 та займає жилу площу 21,8 кв.м, загальна 39,3 кв.м.. Також в довідці зазначено, що особовий рахунок відкритий на ОСОБА_4 .. Будь-які інші особи за зазначеною адресою не проживають та не зареєстровані ( а.с. 9).

Цим же ТОВ «Комплекс» була видана довідка ( виписка із домової книги про склад сім`ї та прописки) № 12 від 25.03.2021 року ОСОБА_5 , про те, що вона проживає за адресою АДРЕСА_2 , житловою площею18 кв.м., загальною 18 кв.м. В цій кімнаті зареєстрована лише ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 20.07.1999 року постійно. На кого відкритий особовий рахунок не зазначено ( а.с. 8).

Будинок в якому розташована квартира позивачки належав ТОВ Комплекс, це був гуртожиток посімейного заселення, який згідно рішення виконавчого комітету Одеської міської ради № 437 від 30.07.2003 року змінив статус домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_4 з гуртожитку на житловий будинок, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією вищевказаного рішення ( а.с.5).

У зв`язку з реконструкцією кімнат в гуртожитку Одеською міською радою Суворовської районної адміністрації було прийняте розпорядження № 1322 від 09.10.2003 року яким затверджено план нумерації квартир, розташованих у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_4 ( а.с.7).

Отже ОСОБА_2 є власницею двокімнатної квартири, загальною площею 39,3 кв.м, в тому числі житловою площею 21,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Вселення ОСОБА_1 відбулося в 1990 році на підставі ордеру № 17 серія 01 від 12.03.1990 року в кімнату АДРЕСА_1 ( а.с. 5)

Як стверджує відповідачка особовий рахунок на кімнату в гуртожитку був відкритий на ім`я її батька, після нової нумерації квартир змінений не був, як не змінювався і після смерті батька.

Отже відповідачка як на час вселення, так і на теперішній час залишилася проживати в кімнаті під номером АДРЕСА_3 , нумерація якої відповідно до розпорядження № 1322 від 09.10.2003 року змінена не була, а відтак ототожнювати кімнату АДРЕСА_3 ( нумерація якої не змінилася) та квартиру АДРЕСА_3 ( після зміни нумерації) не можна.

Вирішуючи даний спір, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_1 не проживає в квартирі АДРЕСА_1 , проте факт її реєстрації в цій квартирі порушує права ОСОБА_2 , як законного власника свого майна, щодо користування та розпорядження вказаним житлом.

З таким висновком суду погодитися не можна, оскільки він суперечить обставинам справи та нормам матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Предметом даного спору є визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Враховуючи, що відповідачка в квартирі АДРЕСА_3 , право власності на яку набула позивачка, ніколи не проживала і на проживає, внаслідок чого не порушує прав позивачки щодо володіння, користування та розпоряджання майном, колегія суддів вважає, що вимога щодо позбавлення відповідачки права користування цим жилим приміщенням є безпідставною.

З огляду на наведене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з постановленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги щодо незалучення до участі у справі органу опіки та піклування є необґрунтовані, оскільки відомості щодо порушення прав неповнолітніх дітей відсутні.

Інші доводи апеляційної скарги не впливають на висновки суду апеляційної інстанції.

На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , задовольнити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 16 червня 2022 року скасувати і ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням -відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Т.Г. Чорна

Судді Н.В. Орловська

Л.В. Пузанова

Повний текст постанови складено 21 грудня 2022 року.

Суддя Т.Г. Чорна