Дата документу 21.02.2022 Справа № 331/3610/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 331/3610/19 Головуючий у 1 інстанції: Світлицька В.М.
Провадження № 22-ц/807/321/22 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«21» лютого 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Кочеткової І.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 02 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на непрацездатного батька,

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2019 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, який протягом розгляду справи уточнив, до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на непрацездатного батька.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідач є його сином, вони проживали разом у квартирі, за яку він сплачує усі житлово-комунальні платежі.

Його пенсія складає 1640,17 грн., що на 76 грн. більше за прожитковий мінімум на непрацездатну людину.

Відповідач ОСОБА_1 до жовтня 2015 року знаходився на утриманні позивача, є працездатним та має можливість працювати та надавати матеріальну допомогу на його утримання.

Крім відповідача у нього ще є повнолітні діти ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , які на своєму утриманні мають дітей, аліменти не отримують, перебувають на обліку у центрі зайнятості. Третя донька ОСОБА_6 закінчила Запорізький медичний університет у 2015 році, наприкінці 2015 року поїхала до Європи, її місцезнаходження йому невідоме.

Він звертався до суду з позовом про стягнення аліментів з ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , заочним рішенням суду від 03 грудня 2015 року позов задоволено. При перегляді заочного рішення суду 20 березня 2019 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя було відмовлено в задоволенні його позову, його апеляційна та касаційна скарги залишені без задоволення.

Він потребує проведення операції, яка коштує 15 000 грн., лікування зубів, яке коштує понад 13 000 грн., таких коштів в нього немає, додаткових доходів з 2015 року він не отримує.

Відповідач не перебуває у шлюбі, не має на утриманні інших осіб, не обтяжений стягненням по виконавчим документам.

На підстав зазначеного просив стягнути з відповідача на його користь аліменти у розмірі 1000,00 грн. щомісячно до зміни його матеріального становища.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 02 жовтня 2020 року позов задоволено.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27 вересня 2021 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним заочним рішенням суду, ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що на час звернення позивача до суду заочне рішення суду від 03 грудня 2015 року було скасовано та в задоволенні позову відмовлено, позивач має додатковий дохід, оскільки здійснює діяльність щодо представництва фізичних осіб в судах, позивач ухилявся від виконання батьківських обов`язків до досягнення відповідачем повноліття, він не перебував на утриманні позивача, надана позивачем боргова розписка викликає сумнів, позивач має інших дітей, доказів неможливості надання ними допомоги позивач не надав, просив скасувати заочне рішення суду та прийняти нове рішення, яким залишити позов без розгляду.

ОСОБА_3 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що відповідач перебував на його утриманні, в провадженні Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя перебуває справа за його позовом про стягнення заборгованості за надання юридичних послуг, які надавались ним за період з 2008 оку по 2018 рік, він має право звертатись до суду з позовом про стягнення аліментів не до усіх дітей, його діти ОСОБА_4 та ОСОБА_5 надавали йому одноразову допомогу, він був змушений звернутись до ОСОБА_9 щодо отримання коштів в борг, інших доходів, окрім пенсії, з січня 2016 року він не отримує.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 26 листопада 2022 року апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито, та ухвалою Запорізького апеляційного суду від 26 листопада 2022 року справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ч. 2 ст. 369 ЦПК України.

Відповідно до частин першої, третьої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

За приписами пункту другого частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач є непрацездатною особою, потребує матеріальної допомоги.

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим повторно Відділом реєстрації актів громадянського стану Волочиського районного управління юстиції від 30 квітня 2003 року.

ОСОБА_3 є непрацездатним за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_2 , виданим Пенсійним фондом України серії НОМЕР_3 .

Відповідно до довідки про доходи № 071017 від 16.09.2020 року, виданої Головним управлінням ПФУ в Запорізькій області, ОСОБА_3 отримує пенсію за віком. Сума пенсії за період з 01 вересня 2019 року по 31 серпня 2020 року склала 23872,24 грн.

Згідно з повідомленням про призначення субсидії на ЖКП до особової справи № 33316 від 08 листопада 2019 року ОСОБА_3 призначено субсидію з жовтня 2019 року по квітень 2020 року в сумі 1107,07 грн.

Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Правовідносини, пов`язані з обов`язком повнолітніх дочки, сина утримувати батьків врегульовані Главою 17 Розділу ІІІ СК України (статті 202, 203 СК України). Зазначені норми права не передбачають врахування прожиткового мінімуму, встановленого законом, як обов`язкової умови для стягнення аліментів.

Згідно з частиною першою статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Відповідно до статті 203 СК України дочка, син, крім сплати аліментів, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю.

У виняткових випадках, якщо мати, батько є тяжко хворими, особами з інвалідністю, а дитина (стаття 6 цього Кодексу) має достатній дохід (заробіток), суд може постановити рішення про стягнення з неї одноразово або протягом певного строку коштів на покриття витрат, пов`язаних з лікуванням та доглядом за ними (стаття 206 СК України).

Згідно зі статтею 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Непрацездатними є особи, визнані установленим законом порядком інвалідами, що встановлюється медико-соціальними експертними комісіями МСЕК. Критерієм призначення аліментів є те, що отримувані батьками пенсія, інший дохід не забезпечують їхніх потреб на харчування, лікування, на придбання одягу, ліків. Непрацездатним вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального становища батьків. До уваги береться отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо.

Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18 дійшов висновку, що тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей з утримання своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька у матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей з утримання батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність у матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.

Відповідно до частини першої статті 76, статті 89 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції не звернув уваги, що матеріали справи не містять беззаперечних доказів потреби позивача в матеріальній допомозі.

Надані позивачем довідки про розмір отриманої пенсії не свідчать про відсутність інших доходів позивача.

ОСОБА_3 не надано доказів відсутності інших джерел доходів, зокрема, банківських документів про відсутність на рахунку коштів, довідки податкового органу, тощо, які б свідчити про те, що пенсія є єдиним джерелом доходу позивача.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу, що матеріали справи містять роздруківку з веб-порталу Судової влади України в мережі Інтернет, яка містить інформацію про те, що ОСОБА_3 на час звернення до суду приймав участь в розгляді цивільних справ в судах Запорізької області в якості представника, а отже, надавав послуги з правової допомоги, у зв`язку з чим отримував додатковий дохід, що спростовує доводи позивача, які викладено в позовній заяві про те, що з 2015 року він не отримував додаткових доходів.

Вказані обставини були також встановлені під час розгляду цивільної справи № 331/7487/15 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6 , ОСОБА_1 про стягнення аліментів на непрацездатного батька.

Так, згідно з рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20 березня 2019 року у справі № 331/7487/15, залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 25 червня 2019 року та постановою Верховного Суду від 14 квітня 2020 року, встановлено, що надані ОСОБА_6 роздруківки з веб-порталу судової влади України в мережі Інтернет про участь ОСОБА_3 у судових засіданнях, а також ухвала Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя у справі 335/1818/16-ц від 23 лютого 2016 року, якою позов ОСОБА_3 до ОСОБА_10 про стягнення заборгованості повернуто позивачу у зв`язку з добровільною частковою сплатою боргу, свідчать про отримання ОСОБА_3 додаткового доходу.

Надані ОСОБА_3 медичні документи не свідчать про потребу в значних витратах на лікування та неможливість їх сплати.

Окрім того, ОСОБА_3 не заперечував, що інші його діти ОСОБА_4 та ОСОБА_5 надавали йому матеріальну допомогу та не надав доказів, що наданої їм допомоги не достатньо.

Колегія суддів критично ставиться до наданої ОСОБА_3 розписки про отримання ним позики на суму 25 000 грн. від ОСОБА_9 , оскільки у випадку видачі боргового документа до виконання зобов`язання вказаний документ зберігається у кредитора, а не боржника.

З огляду на зазначене, ОСОБА_3 не надано належних та допустимих доказів, які підтверджують те, що він потребує матеріальної допомоги, що відповідно до ч. 1 ст. 202 СК України свідчить про недоведеність позовних вимог.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про часткову доведеність доводів апеляційної скарги та наявність підстав для скасування рішення суду згідно з вимогами п.2,4 ч.1 ст.376 ЦПК України з прийняттям нової постанови про відмову в задоволені позову.

Керуючись ст. ст. 279, 368, 369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 02 жовтня 2020 року у цій справі скасувати та прийняти нову постанову наступного змісту.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на непрацездатного батька - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складений 21 лютого 2022 року

Головуючий А.В. Дашковська

Судді: О.М. Кримська

І.В. Кочеткова