Справа № 159/5892/21 Головуючий у 1 інстанції: Бойчук П. Ю.
Провадження № 22-ц/802/1023/22 Категорія: 48 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Матвійчук Л. В., Киці С. І.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , його законного представника ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , його законного представника ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , її законного представника ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , його законного представника ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , його законного представника ОСОБА_11 , про стягнення матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 03 жовтня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із даним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що вона є потерпілою у кримінальному провадженні за № 0002059, внесеному до ЄРДР від 08.11.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України.

Позивач вказує, що 30.09.2021 року дізнавачем СД Ковельського РУП ГУНП у Волинській області Гапіч М. О. було винесено постанову про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, оскільки на момент скоєння кримінального правопорушення неповнолітні відповідачі не досягли віку кримінальної відповідальності.

Також зазначає, що в ході досудового розслідування встановлено, що 03.11.2019 року о 17 год. по АДРЕСА_1 неповнолітні та малолітні особи ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_6 та ОСОБА_4 скоїли кримінальне правопорушення шляхом пошкодження стіни сараю та дерев`яної огорожі, іншого майна, незаконно проникли в середину приміщення, однак на момент його скоєння не досягли віку кримінальної відповідальності.

Вказує, що будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та інше майно належить її брату - ОСОБА_12 , який, згідно із рішенням Ковельського міськрайонного суду від 04.11.2004 року внаслідок психічної хвороби визнаний недієздатним та над ним встановлена опіка. Опікуном недієздатного ОСОБА_12 є вона, а тому подала даний позов.

Як зазначає позивач, їй, як потерпілій внаслідок кримінального правопорушення, завдано матеріальної шкоди, яка полягає в наступному: вартість відновлення робіт частини зруйнованої стіни сараю становить 14641,00 грн; вартість відновлення робіт дерев`яного паркану становить 13664,00 грн; вартість пошкоджених шляхом злому дерев`яних держаків кувалди - 500 грн; молоток-зубила - 4 шт. по 70 грн, та 2 шт. по 100 грн; пошкодження балії - 200 грн; металічної бляхи, яка була прикріплена до паркану - 50 грн; металеві завіси, відламані від дерев`яних дверцят - 2 шт. по 50 грн, тобто на суму 1190 грн.

Таким чином, загальний розмір заподіяної відповідачами матеріальної шкоди, як стверджує позивач, становить 29495,00 грн.

На підставі зазначеного позивач просила суд стягнути солідарно з відповідачів та їх законних представників на користь позивача матеріальну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, у розмірі 29495,00 грн та судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 03 жовтня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із даним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вищевказане рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити її позов. Вважає, що рішення прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм процесуального і матеріального права.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції помилково послався на те, що у випадку закриття кримінального провадження ст. 128 КПК не підлягає застосуванню, а звернення до суду здійснюється за загальними правилами ЦПК України. Також помилковим є висновок суду про обраний нею спосіб захисту порушених прав.

У відзивах на апеляційну скаргу відповідачі (законні представники) посилаються на необґрунтованість та безпідставність вимог апеляційної скарги. Зазначають, що, звертаючись із позовом та апеляційною скаргою, позивач у їх змісті наполягає на тому, що шкоду завдано їй особисто та при цьому не надає доказів на підтвердження наявності такої обставини. Відтак, покликання апелянта на порушення судом норм процесуального права у вказаній частині не заслуговують на увагу. Вказують на те, що судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального права, вірно надано оцінку подіям, обставинам справи та доказам, на яких грунтуються вимоги позову. В матеріалах справи відсутні докази стану будівлі сараю та паркану як до моменту події, так і в день події, адже огляд місця події під час досудового слідства було проведено 03.03.2020, хоча сама подія трапилась 03.11.2019, а експертне дослідження та огляд ушкодженого майна проведено 07.07.2021, тобто через значний проміжок часу. Судом було належним чином досліджено і фотознімки, що наявні в матеріалах справи, відтак зроблено правильний висновок про відхилення висновку експерта як доказу доведення розміру заподіяної шкоди. Просили апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Відповідно до положень ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованність рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Справа розглянута апеляційним судом у порядку спрощеного (письмового) позовного провадження без повідомлення учасників справи як малозначна, відповідно до норм частини 6 статті 19, частини 1 статті 369 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було надано жодного належного та допустимого доказу, що доводив би її право власності або інший охоронюваний законом інтерес на майно, що, нібито, було пошкоджено та що призвело до заподіяння матеріальної шкоди, яка повинна бути відшкодована останній. Внаслідок пошкодження майна, про що зазначає позивач, матеріальна шкода могла бути завдана власнику цього майна, якщо таким є ОСОБА_12 , котрий є недієздатним та опікуном якого є позивач, а тому позивач мала би право на звернення до суду лише в інтересах ОСОБА_12 як власника майна. В той же час, позивач, як убачається з позовної заяви, звернулась до суду в своїх інтересах, як фізична особа, а не в інтересах підопічного ОСОБА_12 , не надавши жодних доказів про власника пошкодженого майна.

Колегія суддів погоджується із даним висновком суду з наступних підстав.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає з огляду на таке.

Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Відповідно до ч.1 ст.42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи. Як визначено ст. 48 ЦПК України, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Здатність мати цивільні процесуальні права та обов`язки сторони мають усі фізичні особи (стаття 46 ЦПК України).

Здатність же особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття (частина перша статті 47 ЦПК України).

Неповнолітні особи віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років, можуть особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконуватисвої обов`язки в суді у справах, що виникають з відносин, у яких вони особисто беруть участь, якщо інше не встановлено законом. Суд може залучити до участі в таких справах законного представника неповнолітньої особи (частина друга статті 47 ЦПК України).

Згідно з нормами статті 59 ЦПК України права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді відповідно їх батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом.

Відтак, суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспоренні права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Звертаючись до суду із позовом, опікун ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 стверджувала, що згідно із рішенням Ковельського міськрайонного суду від 04.11.2004 року внаслідок психічної хвороби останній визнаний недієздатним та над ним встановлена опіка. Опікуном недієздатного ОСОБА_12 є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Це підтверджується наданими суду копіями судових рішень від 04.11.2004 р.(а.с.152) та від 06.08.2013 р. (а.с.153).

Як стверджує позивачка, 03 листопада 2019 року о 17 год. по АДРЕСА_1 неповнолітні особи ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_6 та ОСОБА_4 скоїли кримінальне правопорушення шляхом пошкодження стіни сараю та дерев`яної огорожі, іншого майна, незаконно проникли в середину приміщення, однак на момент його скоєння не досягли віку кримінальної відповідальності.

Також позивачка покликається на те, що будинок за адресою: АДРЕСА_1 , та інше майно належить її брату - ОСОБА_12 .

Проте, в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження належності не тільки позивачці пошкодженого майна, але і її недієздатному двоюрідному брату ОСОБА_12 , яким вона опікується.

Разом з тим, 30 вересня 2021 року дізнавачем СД Ковельського РУП ГУНП у Волинській області Гапіч М. О. було винесено постанову про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, оскільки на момент скоєння кримінального правопорушення неповнолітні відповідачі не досягли віку кримінальної відповідальності.

Позивач зазначає, що їй, як потерпілій внаслідок кримінального правопорушення, завдано матеріальної шкоди, яка полягає в наступному: вартість відновлення робіт частини зруйнованої стіни сараю - 14641,00 грн; вартість відновлення робіт дерев`яного паркану - 13664,00 грн.; вартість пошкоджених шляхом злому дерев`яних держаків кувалди - 500 грн; молоток-зубила - 4 шт. по 70 грн, та 2 шт. по 100 грн; пошкодження балії - 200 грн; металічної бляхи, яка була прикріплена до паркану - 50 грн; металеві завіси, відламані від дерев`яних дверцят - 2 шт. по 50 грн, а всього на суму 1190 грн. Тобто, загальний розмір заподіяної відповідачами матеріальної шкоди позивач визначила в сумі 29495,00 грн.

Позивачка стверджувала, що оскільки вона є потерпілою у кримінальному провадженні за № 0002059 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, тому, відповідно до ст. 128 КПК України, має право пред`явити позов про відшкодування шкоди, заподіяної спільними діями осіб, які вчинили суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди.

Статтею 59 КПК України встановлено, що якщо потерпілим є неповнолітня особа або особа, визнана в установленому законом порядку недієздатною чи обмежено дієздатною, до участі в процесуальній дії разом з нею залучається її законний представник. Питання участі законного представника потерпілого у кримінальному провадженні регулюється згідно з положеннями статті 44 цього Кодексу.

Згідно із ч. 1, 2, 7 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

На захист інтересів неповнолітніх осіб та осіб, визнаних у встановленому законом порядку недієздатними чи обмежено дієздатними, цивільний позов може бути пред`явлений їхніми законними представниками. Особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Тобто, в межах кримінального провадження у випадку необхідності захисту інтересів недієздатних осіб, цивільний позов у їх інтересах може бути пред`явлений їх законними представниками.

Статтею 55 ЦК України встановлено, що опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.

Відповідно до частини четвертої статті 249 СК України цивільні права та обов`язки опікуна, піклувальника встановлюються Цивільним кодексом України.

Статтею 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Згідно із ч.1 ст. 1178 ЦК України шкода, завдана малолітньою особою (яка не досягла чотирнадцяти років), відшкодовується її батьками (усиновлювачами) або опікуном чи іншою фізичною особою, яка на правових підставах здійснює виховання малолітньої особи.

В силу вимог ч.1 та ч.2 ст. 1179 ЦК України неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування майнової чи моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача.

Для відшкодування майнової та моральної шкоди необхідно встановити та довести наявність усіх складових елементів цивільного правопорушення. Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювана шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Причинно-наслідковий зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без будь-яких додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга

статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Установивши, що матеріали справи не містять належних та достатніх доказів про завдання позивачу майнової та моральної шкоди, протиправність дій відповідачів та наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями відповідачів, суд дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Так, зокрема, позивач не довела належними та допустимими доказами те, що відповідачі завдали шкоду її праву власності на майно, що було пошкоджено, або іншому охоронюваному законом інтересу, що призвело до заподіяння їй матеріальної шкоди, яка повинна би бути відшкодована останній.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що відповідачі завдали заявлену ОСОБА_1 шкоду, оскільки таке не підтверджене належними та допустимими доказами.

Інші доводи апеляційної скарги, які є аналогічними доводам позову, мотивована відповідь на які надана судом першої інстанції, не дають підстав для висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права, не спростовують правильних висновків суду та зводяться до переоцінки доказів.

Отже, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, таким, що ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, висновки суду відповідають обставинам справи та письмовим доказам, які містяться в матеріалах справи, у зв`язку з чим колегія суддів дійшла висновку про необхідність залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 369, 371, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 03 жовтня 2022 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених ст. 389 ЦПК України

Повний текст постанови складено 26 грудня 2022 року.

Головуючий

Судді