Справа № 465/9602/21 Головуючий у 1 інстанції: Ванівський Ю.М.
Провадження № 22-ц/811/1480/22 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2022 року м.Львів

Справа № 465/9602/21

Провадження № 22ц/811/1480/22

Провадження № 22ц/811/1558/22

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.

секретар Іванова О.О.

з участю: ОСОБА_1

розглянув справу за апеляційними скаргами Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на рішення Франківського районного суду м. Львова від 20 травня 2022 року та додаткове рішення цього суду від 9 червня 2022 року, ухвалені у м.Львові, у складі судді Ванівського Ю.М., у справі за позовом ОСОБА_2 до ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування», про стягнення страхового відшкодування, -

встановив:

1 грудня 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду з цим позовом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між нею та відповідачем (страховиком) 2 січня 2018 укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №1/18-Т/МК. Транспортним засобом, що застрахований за цим договором, є автомобіль BMW X3, з реєстраційним номером НОМЕР_1 , реєстраційне свідоцтво НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 , рік випуску - 2015. Зазначає, що 19 вересня 2018 року біля будинку № 40 на вулиці Пулюя у м.Львові мав місце страховий випадок - невідомою особою був пошкоджений застрахований транспортний засіб. Про зазначене користувач транспортного засобу ОСОБА_3 повідомив правоохоронний орган, однак кримінальне провадження не було відкрито. 19 вересня 2018 року у Львівське відділення ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» позивачем подано заяву та усі необхідні документи про настання відповідного страхового випадку. 15 липня 2021 адвокатом Тимощуком В.Є. було подано адвокатський запит до відповідача з проханням надати інформацію про прийняте рішення щодо наведеного страхового випадку. У відповіді на запит №5/к, що надійшла 6 вересня 2021 року, було повідомлено, що відповідачем було прийнято рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування. До відповіді на запит додано документи, серед яких лист від 30 листопада 2018 року про відмову у виплаті страхового відшкодування через відсутність правових підстав для відшкодування за заявленим випадком, зокрема через той факт, що Франківським ВП ГУ НП у Львівській область не було відкрито кримінальне провадження за зверненням ОСОБА_3 . Просить позов задовольнити.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 20 травня 2022 року позов задоволено. Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на користь ОСОБА_2 249 712, 99 грн. Вирішено питання судових витрат.

Додатковим рішенням Франківського районного суду м. Львова від 9 червня 2022 року стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на користь ОСОБА_2 5 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення та додаткове рішення оскаржує ПрАТ «СК «Арсенал Страхування». В апеляційній скарзі посилається на те, що наявні підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування, а місцевий суд при вирішенні спору проігнорував докази, наявні в матеріалах справи, порушив умови договору страхування та не застосував норми спеціального законодавства, які підлягали застосуванню. Звертає увагу, що за результатами проведеного розслідування страховиком встановлено, що відсутні докази про те, що дана подія мала місце внаслідок протиправних дій третіх осіб, передбачених Кримінальним кодексом України. Тому зазначена подія не підпадає під страховий ризик «Збитки внаслідок інших подій», передбачений п.п.22.2.3 п.22.2 договору страхування. Вказує, що в матеріалах справи відсутні докази, що умови договору страхування в частині підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування суперечить закону. Щодо додаткового рішення вказує, що стягнутий розмір витрат на правову допомогу є завищеним, неспівмірним, а кількість часу, витраченого на надання правової допомоги - необґрунтованим, що не враховано судом при ухваленні додаткового рішення. Просить скасувати рішення та додаткове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову та заяви про відшкодування витрат на правову допомогу.

3 серпня 2022 року представником ОСОБА_2 - ОСОБА_4 подано відзив на апеляційні скарги, де зазначено, що оскаржувані рішення є законними та обґрунтованими. Просить у задоволенні апеляційних скарг відмовити та залишити рішення та додаткове рішення без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 , перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг; колегія суддів вважає, що апеляційні скарги належить залишити без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Згідно із ст.6 цього Закону, добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий ризик - певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання. Страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Відповідно до ст.9 цього Закону страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов`язаний провести виплату при настанні страхового випадку. Страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку.

Згідно із ст.16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 20 цього Закону страховик зобов`язаний: ознайомити страхувальника з умовами та правилами страхування; протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати або страхового відшкодування страхувальнику; при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.

Призначення страхування - це страховий захист страхувальника, матеріальна складова якого проявляється в разі настання страхового випадку.

У правовідносинах страхування, закон сприяє захисту інтересів страхувальника та зобов`язує страховика вчиняти дії щодо сприяння страхувальнику у отриманні страхового відшкодування (надати страхувальнику консультації з питань отримання страхового відшкодування, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати або страхового відшкодування страхувальнику, здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк).

Підстави для відмови страховика у здійсненні страхової виплати або страхового відшкодування, встановлені у ст.991 ЦК України та ст. 26 Закону України «Про страхування», згідно з якими страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі: навмисних дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, якщо вони були спрямовані на настання страхового випадку, крім дій, пов`язаних із виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинених у стані необхідної оборони (без перевищення її меж), або щодо захисту майна, життя, здоров`я, честі, гідності та ділової репутації; вчинення страхувальником або особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину, що призвів до страхового випадку; подання страхувальником завідомо неправдивих відомостей про об`єкт страхування або про факт настання страхового випадку; одержання страхувальником повного відшкодування збитків за договором майнового страхування від особи, яка їх завдала; несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків; наявності інших підстав, встановлених законом.

Договором страхування можуть бути передбачені також інші підстави для відмови здійснити страхову виплату, якщо це не суперечить закону.

Встановлено, що 2 січня 2018 року між сторонами укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №1/18-Т/МК, загальна страхова сума становить 1 240 000 грн., страхова сума по транспортному засобу становить 1 240 000 грн.

26 вересня 2018 року ОСОБА_3 видано довідку про те, що він дійсно 19 вересня 2018 року звертався із письмовою заявою у Франківський ВН ГУ НП у Львівській області з приводу пошкодження автомобіля марки «БМВ Х3», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , що мало місце 19 вересня 2018 року за адресою: м.Львів, вул. Пулюя, 40 , а саме: розбите праве переднє скло та пошкоджено передню частину панелі.

19 вересня 2018 року позивачем подано у Львівське відділення ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» заяву та усі необхідні документи про настання страхового випадку через пошкодження застрахованого автомобіля.

Встановлено, що 28 листопада 2018 року Франківським ВП ГУ НП у Львівській області відмовлено у внесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

30 листопада 2018 року ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» позивачу відмовлено у здійсненні страхової виплати.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з наступного.

Згідно із п.22.2.3 договору до страхових ризиків відносяться «збитки внаслідок інших подій» - викрадення окремих складових частин ТЗ чи додаткового обладнання, а також пошкодження або знищення (повна загибель) ТЗ його окремих складових частини чи додаткового обладнання, внаслідок протиправних дій третіх осіб, передбачених Кримінальним кодексом України.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 26 березня 2018 року у справі № 916/4613/15, виходячи з характеру правовідносин страхування, визначених законом цілей страхування та нормативного визначення обов`язків страховика, зокрема щодо підстав здійснення страхового відшкодування, суд вважає, що у разі настання страхового випадку, страховик зобов`язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком. Несвоєчасне повідомлення страхувальником страховика без поважних на те причин про настання страхового випадку або надання ним неправдивих відомостей про факт настання страхового випадку можуть бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування лише у тому разі, якщо вони позбавили страховика можливості дізнатися, чи є ця подія страховим випадком.

З матеріалів справи вбачається, що звернення ОСОБА_3 щодо події, яка відбулась 19 вересня 2018 року за участю транспортного засобу BMW X3, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , зареєстровано в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинення кримінальних правопорушень та інших подій Франківського ВП ГУ НП у Львівській області (ЄО №20840 від 19 вересня 2018 року).

Згідно із ст.20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати або страхового відшкодування страхувальнику.

Правомірною поведінкою страховика є сприяння страхувальнику у наданні усіх документів, що підтверджують його право на отримання страхового відшкодування, зокрема надання консультацій, витребування відповідної інформації, інформування страхувальника про перелік інформації, яку потрібно надати тощо.

З урахуванням цього, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що відмова у виплаті страхового відшкодування може бути здійснена лише в межах, визначених законом, за умови дії страхувальника в порядку, визначеному законом.

Відмова у виплаті страхового відшкодування на підставі «інших підстав» допускається за відповідності таких підстав, критеріям для відмови, що визначені ст.991 ЦК України та ст. 26 Закону України «Про страхування».

Ухилення від виплати страхового відшкодування, є неправомірною поведінкою страховика.

Розмір страхового відшкодування визначено судом з урахуванням рахунку про ремонт застрахованого автомобіля від 27 вересня 2018 року.

Щодо додаткового рішення суд першої інстанції виходив з наступного.

11 червня 2021 року між позивачем та Адвокатським бюро «Тимошук і партнери» укладено договір - доручення №01-06/2021 про надання правової допомоги.

Згідно акту надання послуг №1 від 23 травня 2022 року, АБ «Тимошук і партнери» надані послуги з правничої допомоги згідно договору №01-06/2021 від 11 червня 2021 року, вартістю 15 000 грн., про що свідчить рахунок №1 від 23 травня 2022 року.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно із ч. 1 ст. 133 цього Кодексу судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 2ст. 141 ЦПК України).

При постановленні додаткового рішення суд першої інстанції посилається на ч.ч. 1-3 ст. 134, ч.ч. 1-6 ст. 137, ч.8 ст.141 ЦПК України, постанови Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 та від 2 липня 2019 року у справі №810/795/18.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім правничої випадків надання допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до постанов Верховного Суду від 3 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 та від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2статті 137 ЦПК України).

Згідно із постановами Верховного Суду від 2 липня 2020 року в справі №362/3912/18 та від 31 липня 2020 року у справі №301/2534/16-ц, додатковій постанові Верховного Суду від 19 листопада 2020 року в справі №734/2313/17 суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

З урахуванням встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 5 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу, оскільки ця сума відповідає критеріям розумності, співмірності та ґрунтуються на вимогах закону.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, які відповідають встановленим обставинам, не спростовані доводами апеляційної скарги; та не вбачає підстав для скасування законних та обґрунтованих рішень суду першої інстанції.

Керуючись: ст. ст. 141, 367, п.1, ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на рішення Франківського районного суду м. Львова від 20 травня 2022 року та додаткове рішення цього суду від 9 червня 2022 року залишити без задоволення.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 20 травня 2022 року та додаткове рішенням Франківського районного суду м.Львова від 9 травня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 27 вересня 2022 року.

Головуючий______________________Т. І. Приколота

Судді: ___________ Ю.Р. Мікуш _______________Р.В. Савуляк