Справа № 307/1493/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

29 грудня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів ДЖУГИ С.Д., СОБОСЛОЯ Г.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу № 307/1493/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Тячівського районного суду від 12 вересня 2018 року, повний текст якого складено 12 вересня 2018 року, головуючий суддя Гримут В.І., -

встановив:

23.05.2018 ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_2 мотивуючи таким.

Сторони перебували в шлюбі, який розірвано 26.09.2017 на підставі рішення Тячівського районного суду.

У шлюбі у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_3 , яка проживає з позивачкою та перебуває на її вихованні та повному утриманні. Відповідач ніякої матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, участі в її вихованні не бере, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків.

Про місце роботи відповідача позивачці невідомо, але вона знає, що той неофіційно працює «далекобійником», стан його здоров`я задовільний, інших непрацездатних осіб або малолітніх дітей на його утриманні немає.

Тому відповідач спроможний сплачувати аліменти у розмірі 3000,00 грн на утримання доньки. Доходів позивачки на належне матеріальне забезпечення та духовний розвиток дитини не вистачає.

Позивачка власного житла не має, проживає разом з донькою у будинку своїх батьків.

Посилаючись на ці обставини, на положення ст.ст. 180-182, 184 СК України щодо обов`язку батьків утримувати дітей, позивачка ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь аліменти в розмірі 3000,00 грн щомісячно на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до її повноліття.

Рішенням Тячівського районного суду від 12.09.2018 позов задоволено частково:

стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканця АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , мешканки АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1700,00 грн щомісячно, починаючи з 23.05.2018 і до її повноліття;

в решті позовних вимог відмовлено;

стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави 704,80 грн судового збору;

допущено негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із його обґрунтованості та доведеності в межах задоволених вимог, із наявності підстав для стягнення з відповідача, даних про офіційну роботу якого немає, однак, який спроможний сплачувати аліменти в присудженому розмірі, на користь позивачки аліментів у твердій грошовій сумі на утримання дитини.

Відповідач ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Малиновський П.П., оскаржив рішення суду першої інстанції як ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до такого.

Суд першої інстанції не врахував, що відповідач є пенсіонером, інвалідом ІІ групи, його теперішня дружина теж пенсіонерка та інвалід, подружжя постійно потребує медичної допомоги.

Тому суд мав стягнути аліменти не більше мінімального гарантованого розміру на дитину, а саме, 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

З 11.01.2013 відповідач зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Тим часом, усю кореспонденцію суд першої інстанції направляв виключно на адресу позивачки, не з`ясувавши інформацію про зареєстроване місце проживання відповідача. Суд не повідомив відповідача про розгляд справи та не залучив його до такого розгляду.

Тому апелянт був позбавлений можливості скористатися правничою допомогою адвоката та надати суду свої доводи і заперечення.

З тестом рішення суду відповідач ознайомився 08.07.2022 на сайті Єдиного державного реєстру судових рішень після встановленні відповідачу тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон.

Сторона просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про стягнення з нього на користь позивачки аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 930,00 грн щомісячно починаючи з 23.05.2018 і до її повноліття.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи сторін, перевіривши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до такого.

Спірні правовідносини регулюються нормами СК України щодо обов`язку батьків утримувати дитину та його виконання.

Згідно зі ст. 3 ч. 1 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 і ратифікованої Постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 (Конвенція про права дитини), ст. 7 ч.ч. 7, 8 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами,… судами, адміністративними … органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Особа діє у цивільних відносинах вільно, здійснює свої права на власний розсуд, а також виконує цивільні обов`язки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства і повинна діяти добросовісно, розумно, обачно, передбачаючи наслідки; при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди, зловживання цивільними і процесуальними правами не допускається; цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які на свій розсуд розпоряджаються цивільними та процесуальними правами, реалізують право на судовий захист; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, і зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 3 ч. 1 п.п. 3, 6, ст. 11, ст. 12 ч. 1, ст.ст. 13, 14, ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 44, 76-81 ЦПК України).

Встановлено, що ОСОБА_5 і ОСОБА_2 з 16.11.2006 перебували у шлюбі, що його було розірвано рішенням Тячівського районного суду від 26.09.2017, що набрало законної сили 17.10.2017, у справі № 307/1232/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (а.с. 3, 5, посилання в мережі Internet на Єдиний державний реєстр судових рішень https://reyestr.court.gov.ua/Review/69180697). Цим рішенням суд установив, що фактичних сімейних стосунків між сторонами немає, вони не проживають разом з 2011 року.

У шлюбі у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_4 , яка після розірвання батьками шлюбу проживає з матір`ю у будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою Тячівської міської ради від 23.05.2018 (а.с. 4, 6).

Із зазначеної довідки, а також із Акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 23.05.2018, складеного старостою с. Тячівка ОСОБА_6 (а.с. 7), убачається, що станом на дату складання цих документів у будинку АДРЕСА_3 мешкали позивачка з донькою та батьки позивачки ОСОБА_7 (1950 р.н.) і ОСОБА_8 (1953 р.н.). В Акті зафіксовано, що батько дитини з нею не проживає, участі у вихованні доньки не бере, умови проживання задовільні, гр-ка ОСОБА_1 офіційно не працевлаштована, самостійно виховує дочку, коштів на виховання не вистачає, потрібна фінансова підтримка.

Відповідач ОСОБА_2 за даними його паспорта громадянина України, копія якого була надана суду першої інстанції позивачкою з матеріалами позову, значиться зареєстрованим у будинку АДРЕСА_3 з 03.02.2006 р.н. (а.с. 3), однак, відповідно до вищевказаних документів станом на день пред`явлення позову про стягнення аліментів у цьому будинку не проживав.

Відповідно до повідомлення Тячівської міської ради від 01.06.2018 № 1387, виданого державним реєстратором відділу державної реєстрації Тячівської міської ради Лазар Д.В. на запит суду першої інстанції, за відомостями адресно-довідкової картотеки відділу державної реєстрації Тячівської міської ради та Реєстру територіальної громади м. Тячів місце проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не зазначено (а.с. 16).

До апеляційної скарги ОСОБА_2 додав довідку старости старостинського округу № 1 Ставищенської сільської ради Білоцерківського району Київської області Мейти В.М. від 30.06.2022 № 95 та довідку від 05.06.2021 № про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру, якими підтверджується, що з 11.01.2013 він зареєстрований у будинку АДРЕСА_4 .

Відповідач ОСОБА_2 разом з апеляційною скаргою надав також копії таких документів:

виписку № 2345 з історії хвороби, видану 23.05.2022 КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня № 1»;

індивідуальну програму реабілітації інваліда від 04.03.2020 № 329, видану Володарською міжрайонною МСЕК;

довідку серії АБ № 0024067 від 04.03.2020 про результат визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги, видану Володарською міжрайонною МСЕК;

довідку серії АВ № 008748 від 04.03.2020 до огляду МСЕК, видану Володарською міжрайонною МСЕК;

пенсійне посвідчення серії НОМЕР_3 від 21.05.2020, видане Пенсійним фондом України;

довідку від 07.07.2022, видану ГУ ПФУ у Київській області.

Цими документами підтверджується, що ОСОБА_2 09.10.2012 переніс важку черепно-мозкову травму, з 05.02.2013 перебуває на обліку у ГУ ПФУ у Київській області та отримує пенсію по інвалідності, а з 01.03.2020 отримав ІІ групу інвалідності довічно, причина виробнича травма, ступінь втрати професійної працездатності відповідача з 01.05.2020 становить 80% (довічно), він «може працювати в створених умовах робочим».

Поряд із цим, з виписки № 2345 випливає, що станом у всякому разі на 13.05.2022-23.05.2022 ОСОБА_2 працював поклейщиком на фірмі «ДАМ МЕБЛІ», а його місце проживання зафіксовано у квартирі АДРЕСА_5 .

Офіційних відомостей про своє працевлаштування та про заробітну плату апелянт суду не надав, як не надав і відомості про розмір, отримуваної ним пенсії по інвалідності.

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 , виданого Білоцерківським міськрайонним відділом ДРАЦС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 21.01.2021, ОСОБА_2 21.01.2021 зареєстрував шлюб з ОСОБА_9 . Остання відповідно до пенсійного посвідчення серії НОМЕР_5 отримувала у період з листопада 2021 по 30.09.2022 пенсію по інвалідності.

Постановою гол. держвиконавця Тячівського відділу ДВС у Тячівському районі Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Роман Н.В. від 01.12.2021 у виконавчому провадженні № 57798979 встановлено тимчасове обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості в сумі 71400,00 грн за виконавчим листом № 307/1493/18, виданим Тячівським районним судом 16.10.2018, зі сплати стягувачу ОСОБА_1 аліментів.

Таким чином, на час розгляду справи судом першої інстанції у суду були відомості з паспорта відповідача про його реєстрацію в будинку АДРЕСА_3 з 03.02.2006 р.н., водночас були й інші відомості та документи, з яких випливало, що сторони не проживають сім`єю з 2011 року і на час пред`явлення позову відповідач за цією адресою не проживав.

Даних про обізнаність позивачки ОСОБА_1 про фактичне місце проживання та/або про іншу реєстрацію місця проживання відповідача після фактичного припинення сімейних стосунків у 2011 році у справі немає.

За таких умов, суд відкриваючи ухвалою від 24.05.2018 провадження в справі (а.с. 13) виконував вимоги ст. 187 ч.ч. 1, 7, 10 ст. 187 ЦПК України, а повідомляючи надісланими рекомендованими поштовими відправленнями з повідомленням про вручення повістками відповідача двічі про судові засідання (а.с. 18, 22) виконував вимоги ст. 128 ч. 6, ст. 130 ч. 10 ЦПК України. Втім, фактично відповідач ОСОБА_2 з огляду на дійсне місце його проживання залишився неповідомленим про час і місце розгляду справи.

Конвенція про права дитини передбачає, що держави-учасниці:

зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (ст. 3 ч. 2);

поважають відповідальність, права і обов`язки батьків … належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення визнаних цією Конвенцією прав і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються (ст. 5);

забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ст. 6 ч. 2);

докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини; батьки … несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини; найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (ст. 18 ч. 1);

визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини; батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини (ст. 27 ч.ч. 1, 2);

визнають право дитини на відпочинок і дозвілля, право брати участь в іграх і розважальних заходах, що відповідають її віку, та вільно брати участь у культурному житті та займатися мистецтвом (ст. 31 ч. 1);

жодне в цій Конвенції не торкається будь-яких положень, які більшою мірою сприяють здійсненню прав дитини і можуть міститися: a) в законі Держави-учасниці, або b) в нормах міжнародного права, що діють щодо даної держави (ст. 41).

Відповідно до Конституції України, норм СК України, які узгоджуються з приписами Конвенції про права дитини:

кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї (ст. 51 Конституції України);

мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою; за загальним правилом, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (ст. 141 ч.ч. 1, 2 СК України);

батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України);

за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ст. 181 ч. 3);

розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини;

мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку;

суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі;

розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше; за заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період;

той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ст. 184 ч.ч. 1, 2, 3).

У рішенні від 07.12.2006 у справі «Хант проти України» (Hunt v. Ukraine) (Заява № 31111/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (п. 54).

Отже, матеріальне утримання дітей є обов`язком батьків, у контексті виконання якого може йтися лише про порядок надання такого утримання та про його розмір з урахуванням відповідних обставин. Присудження аліментів у твердій грошовій сумі допускається за заявою позивача безвідносно до характеру доходу платника та способу його одержання.

Прожитковий мінімум є базовим соціальним стандартом, який визначає рівень інших соціальних стандартів і соціальних гарантій, зокрема, у сфері доходів населення (ст.ст. 1, 2 Закону України «Про прожитковий мінімум», ст.ст. 1, 6 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії»).

У 2018 році розмір прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років становив від 1860,00 грн до 2027,00 грн, у 2022 році становить від 2618,00 грн на 01.01.2022 до 2833,00 грн на 01.12.2022, у 2023 році розмір прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років з 01.01.2023 становитиме 2833,00 грн. З урахуванням динаміки прожиткового мінімуму слід враховувати, що вже лиш з огляду на цей показник матеріальне утримання дитини з часом значно дорожчає.

Ті обставини, що з віком потреби дитини зростають, що, в свою чергу, тягне постійне зростання витрат, зокрема, з боку матері, з якою проживає дитина, на її утримання, на забезпечення гармонійного розвитку, освіти, відпочинку дитини тощо, є загальнозрозумілими та не викликають заперечень у сторін чи сумнівів у суду. Маючи на своєму утриманні малолітню дитину позивачка поза будь-яким обґрунтованим сумнівом несе основний тягар як матеріального утримання дитини, так і її виховання, розвитку, догляду, лікування тощо, несе основну відповідальність за дитину та організацію її життя. З часом відносний розмір матеріальної участі того з батьків, з якого присуджені аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі, лише зменшується та, як правило, перестає відповідати умовам реальної, ефективної участі платника аліментів відповідно до належної з нього дійсної частки у забезпеченні потреб дитини. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування (ст. 82 ч. 3 ЦПК України). Зважаючи на інтереси дитини, такі обставини не можуть повністю залишатися поза увагою суду в спорі, що розглядається.

При визначенні розміру аліментів суд враховує, серед іншого, стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я, матеріальне становище платника аліментів, інші обставини, що мають істотне значення (ст. 182 ч. 1 СК України).

Вирішуючи питання про стягнення аліментів, суд першої інстанції не мав відомостей про стан здоров`я відповідача ОСОБА_2 , тому об`єктивно не міг враховувати такі обставини визначаючи розмір належних до стягнення аліментів на утримання дитини. Інвалідність ІІ групи була набута ОСОБА_2 згідно з наданими ним документами вже після ухвалення рішення судом першої інстанції, рівно як і новий шлюб був укладений відповідачем після присудження з нього аліментів на дитину від першого шлюбу. Беручи до уваги, що законність рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом виходячи з фактів і обставин, які існували на момент його ухвалення, інші, нові обставини щодо відповідача, які виникли після ухвалення рішення судом першої інстанції, не можуть оцінюватися з точки зору їх впливу на законність рішення, що перевіряється.

За наведених обставин слід визнати, що у позивачки ОСОБА_1 виникли дійсні підстави для вимоги до відповідача ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини. Власне недостатність у матері коштів на утримання дитини сумнівів не викликає, не заперечується по суті й батьком дитини, відповідні доводи позивачки не спростовані, а висловлена в апеляційній скарзі позиція відповідача про те, що суд мав стягнути аліменти не більше мінімального гарантованого розміру на дитину (50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку) в сукупності з іншими матеріалами свідчить про усвідомлення батьком свого обов`язку з утримання дитини, про фактичну згоду на такі аліменти та вказує на його спроможність надавати матеріальне утримання дитині. Сама по собі така ініціативна позиція відповідача прав дитини і позивачки не порушує.

Водночас, пред`явивши на відповідний час вимогу про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини в розмірі 3000,00 грн щомісячно, позивачка обґрунтовувала її власне необхідністю виконання батьком дитини обов`язку з її утримання, проте, не враховувала вимоги закону, інші обставини, що мають істотне значення в спорі, та не довела належним чином такої своєї вимоги.

Задовольняючи позов щодо стягнення аліментів на утримання дитини частково та визначаючи такі в розмірі 1700,00 грн щомісячно, суд першої інстанції враховував фактичні обставини справи, обсяг виконання позивачкою обов`язку доказування саме пред`явленого нею до стягнення розміру аліментів на утримання дитини та виходив передусім із необхідності забезпечити законні інтереси дитини на належне утримання та необхідний для нормального виховання і розвитку дитини рівень її життя. Суд виходив також із принципів справедливості та розумності, необхідності врахування й законних інтересів відповідача, пред`явлена до якого вимога щодо розміру аліментів була на час її заявлення надмірною.

Закон не містить вимоги визначення точного розміру аліментів суто як відповідного розміру прожиткового мінімуму на дитину, його половини чи іншої частини, відповідні розміри прожиткового мінімуму є не абсолютними величинами (базою) для визначення розміру аліментів, а можуть слугувати лише певним орієнтиром при вирішенні питання, яким суд не зв`язаний з огляду на фактичні обставини справи, динаміку дійсних витрат тощо. На переконання колегії суддів, з урахуванням фактичних обставин справи, ініціативної позиції відповідача щодо сплати аліментів, динаміки значення базового соціального стандарту та маючи на увазі забезпечення тривалого та достатньо стабільного матеріального утримання малолітньої дитини аліменти у твердій грошовій сумі 1700,00 грн на дитину протягом тривалого часу забезпечуватимуть грошове утримання в розмірі, який буде близьким до половини відповідних прожиткових мінімумів, відповідатимуть інтересам дитини, покриватимуть суттєву частину витрат на дитину і не порушуватимуть як законні інтереси платника аліментів, так і законні інтереси їх отримувача. Такий розмір аліментів забезпечуватиме реальну, ефективну участь платника аліментів у забезпеченні потреб дитини та зважаючи на фактичні обставини не порушуватиме правила щодо дотримання загалом паритету батьків у виконанні обов`язку з матеріального утримання дітей.

Вимога про стягнення аліментів у сумі 930,00 грн (половина розміру прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років, встановленого на початок 2018 року) не може бути задоволена, оскільки жодним чином не враховує динаміку базового соціального стандарту та дійсних витрат на дитину, реалій життя, що радикально змінилися. Відповідач залишає поза увагою законні права та інтереси своєї дитини, утримання якої є його обов`язком і права якої підлягають першочерговому врахуванню та захисту, а з огляду на фактичні обставини справи таке утримання не здійснювалося належним чином, тож аліменти, стягнуті судом з батька дитини, за жодних обставин на даний час не можуть вважатися надмірними.

Необхідно також враховувати, що за наявності для того підстав, істотної зміни обставин тощо, сторони не позбавлені права ставити в подальшому питання про зміну розміру стягуваних аліментів, зміну способу стягнення, участь у додаткових витратах і т.ін., а також вирішувати питання про аліменти на дитину відповідно до положень ст.ст. 189, 190 СК України.

Відтак, рішення суду першої інстанції правильне по суті і для стягнення аліментів у сумі 930,00 грн щомісячно замість стягнутих судом аліментів у розміні 1700,00 грн щомісячно апеляційний суд підстав не вбачає. Доводи апеляції правильності по суті та справедливості рішення суду не спростовують.

Однак, доводи апеляції відповідача в частині порушення його процесуальних прав заслуговують на увагу. Розгляд судом справи за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою, є обов`язковою підставою для скасування судового рішення з ухваленням нового (ст. 376 ч. 1 п. 4, ч. 2, ч. 3 п. 3 ЦПК України).

Окрім цього, апеляційний суд не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права (ст. 367 ч. 4 ЦПК України), а рішення суду першої інстанції містить упущення, на яке звертається увага в апеляційній скарзі.

Відповідно до приписів ст. 182 ч. 2, ст. 184 СК України, присуджуючи аліменти в твердій грошовій сумі та маючи на увазі забезпечення інтересів дитини, суду поряд із визначенням конкретної твердої суми аліментів належить зазначити в рішенні про те, що ця сума не може бути меншою за 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ці вимоги закону судом не були виконані, в резолютивній частині рішення відповідна вказівка відсутня.

Виходячи з наведеного, беручи до уваги результат виконання сторонами обов`язку доказування обставин, що мають значення в справі, та встановлені під час апеляційного розгляду обставини, на підставі ст. 376 ч. 1 п. 4, ч. 2, ч. 3 п. 3 ЦПК України апеляцію відповідача ОСОБА_2 слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову, яким стягнути з відповідача на користь позивачки ОСОБА_1 аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 в розмірі 1700,00 грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, та відмовивши в іншій частині вимог.

Керуючись ст. 367 ч. 4, ст. 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 ч. 1 п. 4, ч. 2, ч. 3 п. 3, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково,

рішення Тячівського районного суду від 12 вересня 2018 року скасувати,

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини задовольнити частково,

стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_6 , аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 1700,00 грн (одна тисяча сімсот гривень 00 коп.), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 23.05.2018 і до досягнення дитиною повноліття.

В іншій частині вимог у позові відмовити, апеляційну скаргу в іншій частині залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, який є днем складення повного судового рішення, але протягом тридцяти днів може бути оскаржена до Верховного Суду.

Судді