ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2022 року

м. Харків

справа № 2-278/00

провадження № 22-ц/818/1746/22

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.,

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.

за участю секретаря: Проневича Д.О.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за заявою ОСОБА_2 про скасування заходів забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання шлюбу недійсним та визнання заповіту недійсним за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 27 вересня 2021 року у складі судді Рубіжного С.О., -

в с т а н о в и в:

17 вересня 2021 року ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_3 , звернувся до суду з заявою про скасування заходів забезпечення позову, у якій просив скасувати ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 лютого 2000 року та від 15 травня 2000 року, та зняти арешт з належного ОСОБА_2 майна.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 27 вересня 2021 року у прийнятті заяви ОСОБА_2 про скасування заходів забезпечення позову у цивільній справі №2-278/00 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання шлюбу недійсним та визнання заповіту недійсним відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції.

Вказує, що йому на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 . Право власності зареєстровано на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом від 22 січня 2000 року після смерті його дружини - ОСОБА_4 .

У 1999 році сестра його покійної дружини ОСОБА_1 , звернулася до нього з позовом про визнання шлюбу та визнання заповіту недійсними. Для забезпечення позову на вказану квартиру був накладений арешт. Ухвалою суду від 21.01.2000 цей позов було залишено без розгляду, у зв`язку з неявкою позивача у судові засідання. 23 березня 2005 року ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Харкова заходи забезпечення позову було скасовано.

Збираючись реалізувати своє право як власника на відчуження даної квартири, він звернувся до нотаріальної контори та від нотаріуса дізнався, що на квартиру накладено два арешти ухвалами Жовтневого районного суду м. Харкова від 16.02.2000 року та від 15.05.2000 року про які йому відомо раніше не було.

Суд невірно та незаконно відмовив йому у прийняті заяви, формально підійшов до розгляду питань поставлених у заяві про скасування арештів, що порушує права заявника, усі роз`яснення і зауваження суду не відновлюють його порушені права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Вирішуючи питання про відмову у прийнятті заяви ОСОБА_2 про скасування заходів забезпечення позову, суд першої інстанції керуючись ст. ст. 10, 186 ЦПК України, виходив з того, що розгляд цивільної справи №2-278/00 закінчився постановленням ухвали суду від 12.01.2000, відповідно до якої позовну заяву залишено без розгляду. Окрім того, ухвалою суду від 23.03.2005 за заявою ОСОБА_2 вже скасовано арешт з квартири АДРЕСА_2 . Повторне скасування заходів забезпечення не передбачено законодавством. Роз`яснено заявнику, що він не позбавлений можливості звернутись з ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 23 березня 2005 року про скасування заходів забезпечення позову до відповідної установи для її виконання, а також, що у разі наявності спору про право він не позбавлений можливості звернутися до суду за захистом порушеного права з відповідним позовом.

Такі висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Звертаючись до суду з заявою про скасування заходів забезпечення позову, ОСОБА_2 мотивував свої вимоги тим, що на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом від 22 січня 2000 року, посвідченого державним нотаріусом П`ятої Харківської державної нотаріальної контори (№ спадкової справи - 560/98 р., зареєстровано в реєстрі № 3-16) йому , на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 , яку він отримав у спадщину після смерті дружини ОСОБА_4 . У 1999 р. сестра його покійної дружини, ОСОБА_1 , звернулася до нього з позовом про визнання шлюбу недійсним та визнання заповіту недійсним. Для забезпечення позову на квартиру був накладений арешт. Ухвалою суду від 21.01.2000 у справі №2-278/00 позов ОСОБА_1 залишено без розгляду. 23.03.2005 ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Харкова арешт з квартири АДРЕСА_1 було знято. Справу №2-278/00 судом знищено у зв`язку із закінченням терміну зберігання. Збираючись реалізувати своє право як власника на відчуження даної квартири, він звернувся до нотаріальної контори та від нотаріуса дізнався, що на квартиру накладено два арешти ухвалами Жовтневого районного суду м. Харкова від 16.02.2000 та від 15.05.2000 про які йому невідомо. Однак, будь-яких інших справ сторонами у яких є: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 за період з 1999 по 2007 роки у суді першої інстанції не зареєстровано. Тобто, на теперішній час жодних спірних відносин щодо вказаної вище квартири не існує, тому відсутня необхідність, а також будь-яка законна підстава збереження арешту на це майно, що значно звужує коло прав заявника як власника.

Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

В статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Так, в силу ст.13 розділу І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Ключовими принципами цієї статті є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Так, у справі Delcourt v. Belgium, Європейський суд з прав людини зазначив, що «у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення».

У справі Bellet у. France Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії. які становлять втручання у її права».

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Разом з тим, доступ до правосуддя в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини не може бути абсолютним і підлягає державному регулюванню й обмеженню. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений ЦПК. Процесуальні дії судді чітко врегульовані нормами ЦПК, які повинні правильно розумітися і застосовуватися, починаючи з моменту пред`явлення позову до суду.

Європейський суд з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права.

Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Посилаючись на положення ст.ст. 10, 186 ЦПК України суд першої інстанції відмовив ОСОБА_2 у прийняті заяви про скасування заходів забезпечення позову.

Статтею 186 ЦПК України визначені підстави для відмови у відкритті провадження у справі , а саме суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо:

1) заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства;

2) є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили, за тими самими вимогами;

3) у провадженні цього чи іншого суду є справа зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав;

4) є рішення третейського суду, прийняте в межах його компетенції, щодо спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, за винятком випадків, коли суд відмовив у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду або скасував рішення третейського суду і розгляд справи в тому самому третейському суді виявився неможливим;

5) є рішення суду іноземної держави, визнане в Україні в установленому законом порядку, щодо спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав;

6) настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які звернулися із позовною заявою або до яких пред`явлено позов, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Відкриття провадження у справі - стадія цивільного процесу, на якій суд вирішує питання про відкриття провадження по конкретній цивільній справі в суді першої інстанції, перевіряє наявність у особи, яка звернулася до суду, права на звернення до суду і дотримання встановленого порядку реалізації даного права ( ст. 187 ЦПК України) .

Скасування заходів забезпечення позову передбачено статтею 158 ЦПК України, зокрема до приписів якої:

1. Суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

2. Клопотання про скасування заходів забезпечення позову розглядається в судовому засіданні не пізніше п`яти днів з дня надходження його до суду.

3. У разі надання відповідачем до суду документа, що підтверджує здійснене ним забезпечення позову відповідно до частини четвертої статті 156 цього Кодексу, відповідне клопотання відповідача про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, розглядається судом не пізніше наступного дня після надання вказаного документа.

4. За результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановляється ухвала.

5. Ухвала суду про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, або про відмову в скасуванні забезпечення позову може бути оскаржена.

6. Відмова у скасуванні забезпечення позову не перешкоджає повторному зверненню з таким самим клопотанням при появі нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування забезпечення позову.

7. У разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

8. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

9. У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

10. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

З аналізу наведених процесуальних норм убачається, що питання скасування заходів забезпечення позову, вирішується шляхом здійснення учасником справи процесуальних дій, а саме подання клопотання про скасування заходів забезпечення позову, як під час розгляду справи так і після набрання судовим рішенням законної сили.

Вчинення учасником справи таких процесуальних дій не потребують вирішення питання щодо відкриття провадження у справі. Аналогія закону цивільним процесуальним законом не передбачена.

Наведене судом першої інстанції враховане не було, що призвело до постановлення помилкової ухвали про відмову у прийнятті заяви ОСОБА_2 про скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі , і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів вважає необхідним скасувати оскаржуване судове рішення, з передачею справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Питання щодо розподілу судових витрат, відповідно до положень частини 13 статті 141 ЦПК України, підлягає вирішенню одночасно з ухваленням судового рішення по суті спору.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.6 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.379, ст. ст. 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 27 вересня 2021 року - скасувати.

Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова

Повне судове рішення складено 21 лютого 2022 року.