Провадження № 6/761/534/2022
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2022 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарі: Бондар О.Д.,

за участю заявника: ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за заявою ОСОБА_1 про розстрочення сплати заборгованості за аліментами,-

В С Т А Н О В И В:

25.11.2021 року до суду надійшла зазначена заява, в якій заявник просить: розстрочити виконання рішення суду у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 рівними частинами, по 3 500 грн. щомісячно, починаючи з дати прийняття рішення суду.

Свою заяву заявник обґрунтовує тим, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 06.11.2020 року у справі №761/17893/18 позовні вимоги задоволено частково та вирішено стягнути з заявника аліменти на користь стягувача в розмірі 2 500 грн. на кожну дитину з індексацією відповідно до закону, щомісячно, починаючи з 15.05.2018 року до досягнення дітьми повноліття.

Постановою Київського апеляційного суду від 12.05.2021 року у справі №761/17893/18 апеляційну скаргу стягувача задоволено частково, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06.11.2020 р. в частині визначення розміру аліментів змінено, збільшено їх розмір з 2 500 грн. щомісячно на кожну дитину до 7 000 грн. щомісячно на кожну дитину.

На підставі виконавчого листа, виданого на виконання постанови Київського апеляційного суду від 12.05.2021 р. відкрито виконавче провадження №66000439.

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів станом на 06.09.2021 р. заявнику нараховано заборгованість зі сплати аліментів за період з моменту подачі позовної заяви до суду (15.05.2018 р.) у розмірі 342 200 грн. Як зазначає заявник, заборгованість виникла безпосередньо після перегляду рішення у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до наявної у матеріалах виконавчого провадження № 66000439 відповіді на запит №107667384 від 07.07.2021 року до Державної фіскальної служби України, заявника знято з обліку у контролюючих органах як фізичну особу-підприємця.

Діяльність заявника як ФОП була припинена ним ще 25.09.2020 року, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань через вплив епідемії СOVID та відсутність прибутку від такої діяльності.

Згідно відповідей органів МВС від 07.07.2021 року та від 05.08.2021 року за заявником транспортних засобів не зареєстровано. Згідно відповідей ПФУ заявник пенсію не отримує.

Відтак матеріалами виконавчого провадження встановлено, що заявник немає рухомого або нерухомого майна, за рахунок якого міг би сплатити нарахований розмір заборгованості.

Зважаючи на тимчасову втрату доходів, заявник звернувся до Солом`янської районної Філії Київського міського центру зайнятості 18.10.2021 року та був зареєстрований як безробітний, перебуває на обліку.

Також заявник звернувся до банку та відкрив «кредитну лінію» для того, щоб належно виконувати свої зобов`язання зі щомісячного утримання дітей.

Крім того хзаявник зазначив, що частину суми аліментів було сплачено батьком заявника.

Отже, заявник зазначає, що він продовжує виконувати свої зобов`язання щодо матеріального забезпечення дітей згідно СК України та рішення суду, проте наразі існують обставини, які істотно ускладнюють виконання постанови державного виконавця в повному обсязі щодо суми заборгованості.

В судовому засіданні заявник підтримав заяву та просив її задовольнити.

Заінтересована особа в судове засідання не з`явилась, про дату та час розгляду справи була повідомлена належним чином.

Враховуючи що неявка ОСОБА_2 не є перешкодою для подальшого слухання справи, суд продовжив слухання справи у її відсутність.

Відповідно до статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно доч. 1 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Відповідно до ч. 3 ст. 435 ЦПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

З наведеної норми вбачається, що суд може змінити спосіб виконання рішення лише у виняткових випадках, за наявності обставин, що ускладнюють його виконання за умови надання достатніх доказів наявності таких обставин та тільки у випадку відкриття виконавчого провадження.

Відповідно доч. 1 ст. 33 України "Про виконавче провадження" за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

До обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим закон відносить хворобу сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо.

Як убачається з роз`яснень, викладених у пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 26 грудня 2003 року "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання", суду потрібно мати на увазі, що відповідно до норм цивільного та господарського процесуальних кодексів України їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

ЄСПЛ вказує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v.UKRAINE, N 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

Як встановлено судом, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 06.11.2020 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 2 500 (дві тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок на кожного з індексацією відповідно до закону, щомісячно починаючи з 15 травня 2018 року до досягнення дітьми повноліття.

Постановою Київського апеляційного суду від 12 травня 2021 року рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 06 листопада 2020 року в частині визначення розміру аліментів змінено та збільшено їх розмір з 2500 грн. щомісячно на кожну дитину до 7 000 грн. щомісячно на кожну дитину. В іншій частині рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 06 листопада 2020 року залишено без змін.

На примусове виконання зазначеного рішення, було відкрите виконавче провадження №66000439.

Постановою державного виконавця від 07.07.2021 року звернуто стягнення на доходи ОСОБА_1 на підставі виконавчого листа від 25.05.2021 року у справі №761/17893/18.

Згідно довідки Шевченківського відділу ДВС у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) від 09.08.2021 року сукупний розмір заборгованості ОСОБА_1 зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № 66000439 складає 455 000 грн.

Згідно довідки Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві в ході проведення виконавчих дій державним виконавцем встановлено, що згідно відповіді ДФС України про номери рахунків, відкритих юридичними особами та/або фізичними особами-підприємцями від 07.07.2021 та від 05.08.2021 року, юридичну особу або фізичну особу-підприємця знято з обліку у контролюючих органах. Згідно відповіді органів МВС від 07.07.2021 та від 05.08.2021, за боржником транспортних засобів не зареєстровано. Згідно відповідей ПФУ про осіб-боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи від 07.07.2021, 27.07.2021 та від 05.08.2021, інформації відносно боржника не знайдено. Згідно відповіді ПФУ про осіб-боржників, які отримують пенсії від 07.07.2021, 27.07.2021 та від 05.08.2021, боржник пенсію не отримує.

Відповідно до довідки Солом`янської районної філії Київського міського центру зайнятості від 21.10.2021 року ОСОБА_1 з 18.10.2021 року був зареєстрований як безробітний та станом на дату видачу довідки перебуває на обліку.

18.10.2021 року ОСОБА_1 уклав договір карткового рахунку в ПАТ «Укргазбанк» та 12.10.2021 року ПАТ «Укргазбанк» було прийнято рішення про надання кредиту позичальнику в сумі 40 000,00 грн.

Також заявник до матеріалів справи надав квитанції про часткову сплату коштів за виконавчим провадженням №66000439 на користь ОСОБА_2 .

Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні у справі "Іммобільяре Саффі проти Італії" наголошує, що право на звернення до суду, гарантоване статтею 6 Конвенції, також передбачає практичне виконання остаточних, обов`язкових для виконання судових рішень, які в державах, що поважають принцип верховенства права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду стороні у провадженні. Отже, спосіб виконання судового рішення не може змінюватись без наявності законних на це підстав.

З урахуванням викладеного, оскільки вказані в заяві про розстрочку сплати заборгованості за аліментами обставини, у розумінні статті 435 ЦПК України, не можуть бути віднесені до виняткових і таких, що істотно ускладнюють та роблять неможливим виконання рішення суду та дають підстави для розстрочення виконання рішення суду щодо сплати аліментів, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 77, 78, 81, 279, 435 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про розстрочення сплати заборгованості за аліментами - відмовити.

На ухвалу суду може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею.

Повний тект ухвали виготовлено 14 липня 2022 року

Суддя: Н.Г. Притула