провадження № 22-ц/824/9618/2022 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

21 грудня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Лобоцької В.П.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , поданими представником ОСОБА_3 , на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 05 липня 2022 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2022 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом та просив стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 124 773,70 доларів США, з яких: 120 000 доларів США сума основної заборгованості; 4 773,70 доларів США сума 3% річних.

Одночасно з позовною заявою ОСОБА_4 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт в межах суми позову, що складає 3 650 242 грн. 12 коп. на належне ОСОБА_1 рухоме майно, а саме: автомобіль Volkswagen Touareg, 2020 року випуску, № куз. НОМЕР_1 ; накласти арешт в межах суми позову, що складає 3 650 242 грн. 12 коп., на грошові кошти, що належать відповідачам ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та містяться на відкритих рахунках у банківських установах та інших фінансових установах, а також на кошти на рахунках у банківських установах та інших фінансових установах, що будуть відкриті після винесення ухвали про арешт коштів відповідачів.

Заява обґрунтована тим, що 28 липня 2020 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було укладено письмовий договір позики, оформлений розпискою про отримання коштів, предметом якого було передання у власність позичальника грошових коштів у сумі 130 000 (сто тридцять тисяч) доларів США. Станом на момент звернення з позовом за вказаною розпискою ОСОБА_2 повернуто позивачу лише 10 000 (десять тисяч) доларів США. Від повернення решти суми боргу ОСОБА_2 ухиляється, чим порушує взяті на себе зобов`язання. Тобто, наразі зобов`язання ОСОБА_2 перед позивачем не виконані та сума залишку по боргу становить 120 000 доларів США (130 000 - 10 000), що за курсом НБУ станом на 27 червня 2022 року еквівалентно: 120 000 доларів США * 29,2549 грн. = 3 510 588 грн. (три мільйони п`ятсот десять тисяч п`ятсот вісімдесят вісім гривень) 00 коп. На момент отримання ОСОБА_2 в борг грошових коштів та відповідно укладення договору, останній перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 . Позивач вказує, що норма ч. 3 ст. 61 СК України кореспондує з ч. 4 ст. 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Позивач зазначає, що з урахуванням значного розміру заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача, а також враховуючи те, що заявлені грошові вимоги підтверджені належними допустимими та достовірними в розумінні ЦПК України доказами, беручи до уваги, що, незважаючи на наявність договірних відносин, відповідачі відмовляються в добровільному порядку сплатити грошові кошти за договором позики, позивач має обґрунтовані підстави вважати, що відповідачами надалі вчинятимуться дії щодо навмисної несплати грошових коштів, а в подальшому - щодо невиконання прийнятого у справі судового рішення. За таких обставин, позивач вважає, що невжиття судом заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти та рухоме майно - транспортний засіб у межах суми заборгованості, унеможливить виконання рішення суду, оскільки грошові кошти та рухоме майно, які є у відповідачів на момент розгляду даної справи у суді, можуть зникнути, зменшитись за кількістю на момент виконання рішення, бути відчуженими (переведеними) на користь третіх осіб, що беззаперечно призведе до неможливості та/або утруднення виконання рішення суду. Окрім цього, позивач зазначає, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Так, ринкова вартість транспортного засобу, на який позивач просить накласти арешт, станом на день подачі заяви становить 61 600 доларів США, що підтверджується відповідною інформацією за додатком АвтоНомери Україна. Позивачем же заявлено майнову позовну вимогу про солідарне стягнення з відповідачів 124 773,70 доларів США. Також, позивач звертає увагу суду, що застосування заходів забезпечення позову у вигляді арешту рухомого майна - автомобіля, який було придбано за отримані в борг кошти, не покриває усього розміру заявлених до відповідачів позовних вимог. За таких обставин, дотримуючись принципів співмірності, існує також необхідність в арешті грошових коштів, що належать відповідачам та містяться на відкритих рахунках у банківських та інших фінансових установах, а також, на кошти на рахунках у банківських та інших фінансових установах, що будуть відкриті після винесення ухвали суду про арешт коштів відповідачів у межах суми стягнення.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 05 липня 2022 року заяву ОСОБА_4 про забезпечення позову задоволено.

В апеляційних скаргах ОСОБА_2 та ОСОБА_1 просять скасувати ухвалу суду першої інстанції через невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви.

В обґрунтування доводів апеляційних скарг відповідачі зазначають, що ціна позову у даній справі становить 3 650 242 грн. 12 коп., а вартість майна відповідачів, відносно якого судом застосовано заходи забезпечення становить 9 102 284 грн. 24 коп., що майже в три рази перевищує ціну позову. Таким чином, застосовані заходи забезпечення позову є неспівмірними з позовними вимогами. Відповідачі посилаються на висновки викладені у постанові Верховного Суду від 16 травня 2022 року у справі №199/5588/21 та зазначають, що судом першої інстанції при постановлені оскаржуваної ухвали порушено вимоги щодо розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, а також щодо співмірності застосованих заходів забезпечення позову позовним вимогами та обставинам справи, оскільки вартість мана, на яке судом накладено арешт, значно перевищує суму позову. Відповідачі також зазначають, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами необхідність застосування заходів забезпечення позову в даній справі. Крім того, така необхідність не встановлена судом першої інстанції, що свідчить про явне порушення судом норм процесуального права. Посилаючись на висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 07 червня 2022 року у справі № 127/25378/21 та від 15 квітня 2021 року у справі № 910/16370/20 відповідачі зазначають, що саме лише посилання позивача в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Крім того, відповідачі зазначають, що заява про забезпечення позову не може ґрунтуватися на припущеннях, а факт того, що невжиття заходів забезпечення позову у спосіб, визначений позивачем, може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення, постановленого за наслідками розгляду його позову, має бути доведеним належними, допустимими та достовірними доказами.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу про задоволення заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заявником обґрунтовано наявність зв`язку між заходом забезпечення позову та предметом позовних вимог, оскільки застосування такого заходу забезпечення позову спроможне забезпечити ефективний захист його порушеного права та поновлення порушених прав та інтересів позивача.

Апеляційний суд частково не погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати або знецінити, якщо такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання рішення суду про присудження може бути утрудненим або взагалі неможливим.

Відповідно до вимог ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема,накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно ч. 1 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року роз`яснено судам, що при розгляді заяви про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконанню чи утрудненню виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовних вимогам.

Зі змісту позовних вимог вбачається, що між ОСОБА_4 з однієї сторони та ОСОБА_2 і ОСОБА_1 з іншої сторони виник спір, що випливає з договірних відносин. Сума боргу, яку просить стягнути позивач солідарно з відповідачів, становить 124 773,70 доларів США.

Враховуючи ціну позову та позицію відповідачів у справі, які не визнають вимог позивача, апеляційний суд погоджуються з висновками суду першої інстанції, в частині наявності підстав до забезпечення позову, оскільки у справі є підстави вважати, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Оскаржуючи ухвалу про забезпечення позову, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 вказують на те, що саме лише посилання позивача в заяві на потенційну можливість ухилення відповідачів від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Разом з тим, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 зазначено, що за змістом ст. 149, 158 ЦПК України умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

В той же час, як було зазначено вище, згідно з вимогами ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами, що в свою чергу означає, що судом не може бути накладено арешт на майно чи кошти відповідачів, сумарна вартість яких перевищує розмір позовних вимог.

Зазначених вимог закону суд першої інстанції не дотримався, вживши заходів забезпечення позову, про які просив позивач, сформулював резолютивну частину судового рішення у спосіб, який має наслідком арешт майна кожного з відповідачів на суму, що відповідає ціні позову та окремо арешт автомобіля Volkswagen Touareg, який належить ОСОБА_1 та який оцінено на суму 61 600 доларів США, що відповідає половині ціни позову.

Застосовані судом заходи забезпечення позову не є співмірними з позовними вимогами, оскільки сума заарештованого майна та коштів в два з половиною рази перевищує ціну позову.

За таких обстави, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції в частині арешту автомобіля Volkswagen Touareg, який належить ОСОБА_1 та який оцінено на суму 61 600 доларів США та вважає за необхідне вжити додаткових заходів забезпечення позову, які були б співмірними з заявленими вимогами, а саме у вигляді арешту коштів відповідачів, у розмірі, що в сукупності з вартістю автомобіля Volkswagen Touareg, який належить ОСОБА_1 відповідав би розміру заявлених вимог.

Таким чином, у відповідності до заявлених вимог про забезпечення позову підлягають арешту кошти відповідачів на загальну суму 1 848 140 грн. 27 коп. (124 773,7$ - 61 600$) = 63 173,7$*29,2549 грн. = 1 848 140 грн. 27 коп.

На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув, наклав арешт на кошти відповідачів, розмір яких значно перевищує ціну позову, висновки суду не відповідають обставинам справи та не ґрунтуються на наявних у справі доказах, що у відповідності до вимог ст. 376 ЦПК України є підставою для частково скасування судового рішення та ухвалення нового рішення у відповідній частині.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , подані представником ОСОБА_3 , задовольнити частково.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 05 липня 2022 року в частині накладення арешту в межах суми позову, що складає 3 650 242,12 грн. (три мільйони шістсот п`ятдесят тисяч двісті сорок дві гривні 12 коп.), на грошові кошти, що належать відповідачам: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ), що містяться на відкритих рахунках у банківських та інших фінансових установах, а також, на кошти на рахунках у банківських та інших фінансових установах, що будуть відкриті після винесення ухвали суду про арешт коштів відповідачів скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким заяву про забезпечення позову в цій частині задовольнити частково.

Накласти арешт на грошові кошти, що належать відповідачам: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ), що містяться на відкритих рахунках у банківських та інших фінансових установах, а також, на кошти на рахунках у банківських та інших фінансових установах, що будуть відкриті після винесення ухвали суду про арешт коштів відповідачів в межах суми позову, що в загальному для обох відповідачів складає 1 848 140 (один мільйон вісімсот сорок вісім тисяч сто сорок) гривень 27 копійок.

В задоволенні решти вимог заяви про забезпечення позову в частині накладення арешту на кошти відповідачів відмовити. В іншій частині ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 05 липня 2022 року залишити змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 22 грудня 2022 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.