Справа № 367/7101/16-ц
Провадження №2/367/184/2022
РІШЕННЯ

Іменем України

10 серпня 2022року Ірпінський міський суд Київської області в складі:

головуючого судді Карабаза Н.Ф.,

при секретарі Глушко М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ірпінь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення суми позики та відшкодування збитків,

в с т а н о в и в :

До Ірпінського міського суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення суми позики та відшкодування збитків. В позовній заяві позивач зазначив, що 06 серпня 2014 року між ним та відповідачем був укладений договір позики, який був нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Суперфін Б.М. та зареєстрований в реєстрі за № 1288. Згідно з цим договором він позичив відповідачу 100 000,00грн. на строк до 16 серпня 2014 року. Відповідач позику не повертає, не пояснюючи причин своєї поведінки. Просить стягнути з відповідача основний борг в сумі 100 000,00грн., 3517,76грн. - відсотків за користування позикою, 5 000,00грн. - штрафу, 8 230,60грн. - інфляційних витрат та 754,10грн. - 3% річних, всього - 117 502,46грн.

Представник позивача адвокат Зайнудінов А.М. в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, пояснила суду, що жодних грошей ОСОБА_1 їй не позичав. Він давав їй підписувати, якусь бумагу, але що саме вона підписувала не знає. Вона ніколи не збиралась продавати будинок. Не розуміє за які 100000,00грн. говорить позивач. У нотаріуса вона була разом із ОСОБА_1, він ще сестру брав для чогось. Її нотаріус запитував, чи отримувала вона від ОСОБА_1 гроші, ніяких грошей вона не отримувала та не позичала. Викладені у позові ОСОБА_1 факти не відповідають дійсності, а позовні вимоги про стягнення з неї коштів боргу є безпідставними. Просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Згідно ксерокопії дублікату, що має силу оригіналу від 20.09.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Супервін Б.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 1779, договору позики від 06.08.2014 року, укладеного між ОСОБА_1 позикодавцем -та ОСОБА_2 позичальником, позичальник позичив у позикодавця 100 000,00грн. Зазначену суму зобов`язується повернути готівкою у строк до 16 серпня 2014 року об 16-00год. за Київським часом. П. 6 Договору - даний договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами і є дійсним до моменту його остаточного виконання. Копія дублікату договору позики не містить підписів позикодавця та позичальника. Містить відмітку про те, що «цей договір посвідчено Суперфін Б.М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу. Договір підписано сторонами у його присутності. Особи сторін всгановлено, їх дієздатність перевірено. Зареєстровано в реєстрі за № 1288.»

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.1 статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка викладена у постанові Судової палати в цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2013 року № 6 -63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його peaльнoгo характеру є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошей.

В обґрунтування своїх вимог позивачем не надано оригіналу договору позики, чи належним чином завіреної його копії, який би підтверджував факт підписання ОСОБА_2 договір позики на суму 100000,00грн.

Також, позивачем не надано суду жодного доказу на підтвердження відмови відповідачем від отримання письмового повідомлення про час повернення боргу, тим самим позивач не надає суду жодного доказу на підтвердження вимоги щодо стягнення штрафу в сумі 5000грн.

Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу і на ті обставини, що позивач просить стягнути із відповідача відсотки за користування позикою в розмірі 3 517,76грн., інфляційних витрат в розмірі 8 230,60грн., 3% річних в розмірі 754,10грн. при цьому позивачем не надано суду жодного доказу на підтвердження стягнення та порядку нарахування даних коштів.

Оскільки, суд відмовляє позивачу у позові в частині стягнення із відповідача суми позики в розмірі 100000,00грн., то не підлягають до задоволення вимоги позивача в частині відшкодування судових витрат, понесених позивачем на оплату судового збору при подачі позову до суду.

Керуючись ст.11, 16, 526, 527, 530, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст. 12, 83, 89, 133, 141, 259, 263-265, 268, 273, 283-289, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення суми позики та відшкодування збитків - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - https://court.gov.ua/sud1013/ та в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням - http://reyestr.court.gov.ua.

Повний текст судового рішення буде складено протягом 10 днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини рішення.

Суддя: Н.Ф. Карабаза