Номер провадження: 22-ц/813/8273/22
Головуючий у першій інстанції Огренич І. В.
Доповідач Карташов О. Ю.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.12.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Карташова О.Ю.

суддів: Коновалової В.А., Назарової М.В.

за участю секретаря судового засідання - Мокана В.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

адвокат - Танасогло Олександр Михайлович

відповідачі Департамент патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції Одеської області, Державна казначейська служба України, Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Танасогло Олександр Михайлович

на рішення Київського районного суду м. Одеси від 25 серпня 2022 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції Одеської області, Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому просить стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь моральну шкоду у розмірі 200000 гривень.

При цьому позивач посилається на те, що 17.04.2021 року, капітаном поліції УПП Одеської області Департаменту патрульної поліції Руденко І.А., складено постанову серії ДПО18 № 953990 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за порушення передбачене ч. 6 ст. 122 КУпАП. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 26 серпня 2021 року, відмовлено у задоволені вимог про визнання протиправною та скасування вищевказаної постанови. Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28 вересня 2021 року, рішення Київського районного суду м. Одеси від 26.08.2021 року по справі № 947/12872/21 - скасовано, ухвалено нову постанову, якою позовні вимоги задоволено, визнано постанову серії ДПО18 № 953990 від 17.04.2021 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за порушення передбачене ч.6 ст.122 КУпАП, зафіксоване не автоматичному режимі, протиправною та скасовано її. Провадження у адміністративній справі закрито на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

Враховуючи незаконне притягнення ОСОБА_1 до відповідальності, виникла необхідність в захисті прав позивача, шляхом подання даного позову.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Київського районного суду м. Одеси області від 25 серпня 2022 року у задоволені позову відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що позивачем належним чином не доведено належними і допустимими доказами заподіяння шкоди діями відповідача, а сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не може бути безумовною підставою для відшкодування шкоди і не є доказом того, що дії відповідача заподіяли позивачу моральної шкоди, позивачем навіть не оскаржувались дії працівника Управління патрульної поліції Одеської області.

Аргументи учасників справи

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її доводи

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення Київського районного суду м. Одеси від 25.08.2022 року- скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Вказує, що неправомірними діями позивачу була завдана моральна шкода, оскільки він вимушений був докладати додаткових зусиль спрямованих на захист своїх прав і свобод, для доведення своєї невинуватості.

Суд не звернув увагу на те, що позивач має право на стягнення моральної шкоди, завданої суб`єктом владних повноважень, у зв`язку з притягненням до адміністративної відповідальності, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 05 лютого 2020 року у справі № 640/16169/17.

Доводи інших учасників справи

У жовтні 2022 року Управління патрульної поліції Одеської області Департаменту патрульної поліції надіслало відзив на апеляційну скаргу у якому просить скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Позиція учасників справи

Позивач ОСОБА_1 та адвокат Танасагло О.М. у судове засідання не з`явилися, надали заяву про розгляд справи без їх участі.

Представник Управління патрульної поліції Одеської області Департаменту патрульної поліції Некришев Є.А., у судовому засіданні в режимі відеоконференції, доводи апеляційної скарги не визнав, просив ухвалу суду залишити без змін.

Представники Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області у судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому, в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Мотивувальна частина

Фактичні обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

17.04.2021 року, капітаном поліції Управління патрульної поліції Одеської області Департаменту патрульної поліції Руденко І.А., складено постанову серії ДПО18 № 953990 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за порушення передбачене ч. 6 ст. 122 КУпАП.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 26 серпня 2021 року, відмовлено у задоволені вимог про визнання протиправною та скасування постанови серія ДПО18 № 953990 від 17.04.2021 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.6 ст.122 КУпАП.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28 вересня 2021 року, рішення Київського районного суду м. Одеси від 26.08.2021 року по справі № 947/12872/21 - скасовано, ухвалено нову постанову, якою позовні вимоги задоволено, визнано постанову серії ДПО18 № 953990 від 17.04.2021 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за порушення передбачене ч.6 ст.122 КУпАП, зафіксоване не автоматичному режимі, протиправною та скасовано. Провадження у адміністративній справі закрито. Постанова набрала законної сили.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до положень ч. 1- 4 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з п. 1-5 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Щодо вирішення спору по суті позовних вимог

Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зав`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

На підставі пункту 2 частини першої статті 1 вищевказаного Закону в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу.

Відтак, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18), а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 640/16169/17 (провадження № 61-15393св18), від 22 липня 2020 року у справі № 303/7352/18 (провадження № 61-20524св19), від 26 січня 2022 року у справі № 953/6561/20 (провадження № 61-922св21), від 07.09.2022 року у справі № 289/2110/21 (провадження № 61-5136св22).

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28 вересня 2021 року визнано постанову серії ДПО18 № 953990 від 17.04.2021 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за порушення передбачене ч. 6 ст. 122 КУпАП, зафіксоване не автоматичному режимі, протиправною та скасовано. Провадження у адміністративній справі закрито.

Вказане свідчить про помилковість висновків суду першої інстанції, що закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення не є підставою для відшкодування шкоди згідно з Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та частиною першою статті 1176 ЦК України, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно.

Крім того, відмовляючи у задоволенні позову, місцевий суд вказав на відсутність судового рішення, яким встановлено неправомірність дій працівника Управління патрульної поліції Одеської області зі складення протоколу про адміністративне правопорушення.

З таким висновком погодитися не можна.

У постанові від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17, провадження № 12-199/18, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що питання наявності між сторонами деліктних зобов`язань та цивільно-правової відповідальності за заподіяну шкоду перебуває у площині цивільних правовідносин потерпілого і держави, що не регулюються нормами КПК України, а суд самостійно встановлює наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, який став підставою для стягнення шкоди, оцінюючи надані сторонами докази.

Стверджуючи про необхідність попереднього судового рішення або рішення іншого компетентного органу, яким має бути встановлено протиправність відповідних дій, рішень чи бездіяльності державного органу при здійснені кримінального провадження, як підстави для відшкодування шкоди, суд не врахував, що спірні деліктні правовідносини виникли через дії, які не опосередковуються регулюванням КПК України.

Однак, позовні вимоги позивача про відшкодування йому моральної шкоди спричиненою погіршенням стану здоров`я дочки, у результаті складання відносно нього протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, не підлягають до задоволення, оскільки це не передбачено Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

У постанові Великої Палати Верховного суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зроблено висновок, що «моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Аналогічний висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19), Верховним Судом у постановах від 21 жовтня 2020 року у справі № 754/8730/19 (провадження № 61-9673св20), від 03 березня 2021 року у справі № 638/509/19 (провадження № 61-7643св20), від 14 квітня 2021 року у справі № 520/14448/18 (провадження № 61-13986св20).

Статтею 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок:

1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян;

2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу;

3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадках постановлення виправдувального вироку суду (пункт 1 частини першої статті 2 Закону).

Положеннями статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що громадянинові відшкодовується (повертається), в тому числі й моральна шкода.

Відшкодування шкоди проводиться за рахунок коштів Державного бюджету (стаття 4 вказаного Закону).

Статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що розмір відшкодування повинен бути не меншим одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Тобто Законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом із врахуванням мінімального розміру заробітної плати.

У пунктах 1.1, 1.2 Рішення Конституційного Суду України від 27 жовтня 1999 року у справі № 1-15/99 зазначено, що кримінальна відповідальність настає з моменту набрання законної сили обвинувальним вироком суду. Притягнення до кримінальної відповідальності, як стадія кримінального переслідування, починається з моменту пред`явлення особі обвинувачення у вчиненні злочину.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) розмір моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, необхідно визначати виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком законної сили або ухвалою про закриття кримінального провадження.

Таким чином, визначаючи розмір компенсації моральної шкоди апеляційний суд виходить із загальних засад розумності, справедливості, пропорційності та враховує тривалість провадження у справі про адміністративне правопорушення, яке здійснювалось з 17.04.2021 року до 28.09.2021 року, а саме - 5 місяців 11 днів, необхідність зміни нормального життєвого стану та витрачання часу, коштів на відновлення прав.

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік» з 01 жовтня 2022 року розмір мінімальної заробітної плати складає 6700 гривень на місяць.

Відповідно до п. 4 ст. 2, п. 5 ст. 3 Закону України відшкодуванню підлягає моральна шкода в розмірі 35878 грн. (6700 х 5= 33500 грн, 6700 / 31 х 11 = 2378 грн, 33500 + 2378 = 35878 грн.

Відповідно до частини другої статті 25 Бюджетного кодексу України, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

Відповідно до статті 2 ЦК України держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

У зв`язку з наведеним, апеляційна скарг підлягає частковому задоволенню.

Рішення Київського районного суду м. Одеси області від 25 серпня 2022 року скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Судові витрати по справі необхідно віднести за рахунок держави.

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст. 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Танасогло Олександр Михайлович задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси області від 25 серпня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції Одеської області, Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 32129 грн компенсації моральної шкоди.

Судові витрати по справі віднести за рахунок держави.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 29 грудня 2022 року.

Головуючий О.Ю. Карташов

Судді В.А. Коновалова

М.В. Назарова