Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/1101/22

05 серпня 2022 року м.Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого-судді - Грещука Р.П.,

секретаря - Кушнірчук М.Д.,

з участю: представника позивача, адвоката - Куцого О.С.,

представника третьої особи - Попової Н.В.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Надвірна цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Надвірнянська міська рада Івано-Франківської області (Служба у справах дітей Надвірнянської міської ради Івано-Франківської області), про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

11.07.2022 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Надвірнянська міська рада Івано-Франківської області (Служба у справах дітей Надвірнянської міської ради Івано-Франківської області), про позбавлення батьківських прав.

Просить суд ухвалити рішення, яким позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав щодо малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Представник позивача, адвокат Куций О.С. в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 підтримав з підстав, наведених в позовній заяві та просив їх задоволити в повному обсязі. Не заперечує щодо проведення заочного розгляду справи.

Відповідач по справі ОСОБА_2 в судове засідання повторно не прибула, про час і місце слухання справи повідомлялася належним чином рекомендованою кореспонденцією, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, яке знаходиться в матеріалах справи.

Тому зі згоди сторони позивача суд ухвалює рішення в порядку заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.280-281 ЦПК України.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору -Надвірнянської міської ради Івано-Франківської області (Служби у справах дітей Надвірнянської міської ради Івано-Франківської області) в судовому засіданні не заперечувала відносно задоволення позову. Суду пояснила, що, діючи в інтересах дитини, враховуючи рекомендації членів комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Надвірнянської міської ради, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 щодо неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Суд, вислухавши пояснення представника позивача та третьої особи, дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст.ст.80,81 ЦПК України, і які сторони вважають достатніми для обгрунтування і заперечення своїх позовних вимог, з`ясувавши фактичні обставини справи, та, за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні обставин справи, прийшов до висновку про можливість задоволення позову ОСОБА_1 з наступних підстав.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Зі змісту ст.81 ЦПК України випливає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В судовому засіданні встановлено, що з 2015 року по березень 2022 року позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу в будинку останньої за адресою: АДРЕСА_1 та вели спільне господарство.

Від спільного проживання у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження, копія якого долучена до матеріалів справи (а.с.7).

Після народження дитини позивач та відповідач продовжували проживати однією сім`єю. Однак, з початку 2022 року сімейне життя між ними погіршилось, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними сімейних відносин. В позовній заяві позивач зазначив, що відповідач має протилежні з ним погляди на сім`ю, постійно нехтувала сімейними цінностями. Крім того, часто вчиняла сварки, скандали, що погано впливало на виховання їхньої дитини.

З`ясовано також, що у зв`язку з тяжкою хворобою відповідач у березні 2022 року виїхала з дитиною за кордон, де проходить курс лікування (операції, реабілітації). Малолітнього сина ОСОБА_3 залишила проживати у сторонніх чужих людей.

З того часу відповідач ОСОБА_2 не цікавиться сином, не виявляла бажання займатись його вихованням. За цей час малолітній син хворів, а відповідач жодного разу його не провідувала та не поцікавилась станом здоров`я дитини.

Таким чином, суд вважає, що відповідач свідомо не бажає брати участь у вихованні сина, виявляти турботу щодо нього. Будь-яких перешкод чи заборони щодо побачень з дитиною відповідачу ніхто не чинить.

Із акту обстеження умов проживання № 45 від 01.08.2022 року, який долучений до матеріалів справи, вбачається, що позивач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . Матеріально-побутові умови відповідають нормам, зокрема, створено хороші умови для виховання та розвитку дитини. Даний акт долучений до матеріалів справи.

Як ствердив в судовому засіданні представник позивача, відповідач ОСОБА_2 зовсім усунулася від батьківського обов`язку виховання та піклування неповнолітнього сина, не проявляє будь-якої батьківської турботи про неї. Дитина в даний час тимчасово проживає з сестрою позивача - ОСОБА_4 в Республіці Польща, де її залишила ОСОБА_2 , а саме виїхала в Бельгію. Відповідач перестала цікавитися життям та долею дитини, будь-яких стосунків з сином не підтримує, при цьому ніколи її не відвідує.

Вказані обставини підтвердили в судовому засіданні допитані в якості свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , показання яких логічні та послідовні, а тому не викликають сумніву в їх правдивості.

Таким чином з"ясовано, що з березня 2022 року відповідач злісно ухиляється від виконання свого батьківського обов`язку по вихованню неповнолітнього сина і робить це свідомо, оскільки ухилення від виконання даного юридичного обов`язку завжди акт свідомої поведінки, так як особа має реальну можливість виконувати його, але не вчиняє відповідних дій.

Також доведено, що фактично відповідач навіть не спілкується з сином, не проявляє про нього щонайменшої батьківської турботи, не надає будь-яких коштів на його утримання, не дбає про його фізичний і духовний розвиток.

Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину та піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя.

Дані обов`язки відповідач не виконувала протягом значного часу і без поважних причин.

У відповідності до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.

У відповідності із ст.164 СК України батько, мати можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

За умовами ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю ООН згідно резолюції 1386 (XIV) від 20 листопада 1959 року встановлено, що дитина потребує любові і розуміння та повинна зростати в умовах турботи, знаходитись під піклуванням і відповідальністю своїх батьків.

Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Цей захід впливу є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України), тому він підлягає застосуванню лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків (Постанова Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17, провадження № 61-12023св18, Постанова Верховного Суду від 08 травня 2019 року у справі № 409/1865/17-ц, провадження № 61-4022 св 19).

Відповідно до п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, задоволення відповідного позову можливе при доведеності обставин, з наявністю яких закон пов`язує можливість вжиття такого заходу, та встановлення небажання батька (матері) піклуватись про дітей і виконувати свої обов`язки, змінити свою поведінку у разі, коли дії спрямовані на виконання батьківських обов`язків.

Згідно з ч. 4 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів, зокрема щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України).

З висновку комісії з питань захисту прав дитини Надвірнянської міської ради Івано-Франківської області від 04.08.2022 року вбачається за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 щодо малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Даний висновок долучений до матеріалів справи.

Позивачем було надано суду достатньо доказів та пояснень того, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і подання зазначеного позову є насамперед способом захисту прав та інтересів дитини.

Враховуючи викладене, додані докази до матеріалів справи та висновок комісії з питань захисту прав дитини Надвірнянської міської ради Івано-Франківської області, суд вважає, що відповідач свідомо ухилялася та ухиляється від виконання батьківського обов`язку відносно свого неповнолітнього сина. Вона не піклується про його фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя. Відповідач не спілкується з дитиною, не бере участі у забезпеченні необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не дбає про його нормальне самоусвідомлення.

При ухваленні рішення судом взято до уваги рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», де встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання (пункт 48).

Таким чином, беручи до уваги наведене, а також ту обставину, що відповідач свою поведінку не змінила, суд вважає, що вимоги позивача щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно її неповнолітньої дитини підлягає задоволенню.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 1 ст. 169 Сімейного кодексу України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до ч. 4 зазначеної статті суд при поновленні батьківських прав перевіряє наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини.

На підставі ст.ст.19,150,155,164,165 СК України, керуючись ст.258, ч.6 ст.259, ст.263, ст.265, ч.1 ст.268, ст.273, ст.ст. 280-282, ст.289 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Надвірнянська міська рада Івано-Франківської області (Служба у справах дітей Надвірнянської міської ради Івано-Франківської області), про позбавлення батьківських прав - задоволити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровану: АДРЕСА_1 батьківських прав відносно неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Коломия, Івано-Франківської області, актовий запис про народження № 317 від 01.08.2019 року, складений Коломийським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відповідно до п.3 розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Суддя Грещук Р.П.

Повний текст рішення

виготовлено 05.08.2022 року.