Справа № 463/4394/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Гирич С.В.
Провадження № 22-ц/811/2557/20 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Мікуш Ю.Р.

суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.

секретар Іванова О.О.

розглянувши без участі учасників цивільну справу №463/4394/15 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Шпунта Мар`яна Богдановича на рішення Личаківського районного суду Львівської області від 23 грудня 2016 року у об`єднаній цивільній справі за позовом Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , треті особи: Львівська міська рада, ОСОБА_6 ,- про демонтаж огорожі, за позовом третьої особи ОСОБА_6 із самостійними вимогами до ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , третя особа Львівська міська рада про усунення перешкод у користуванні майном,-

в с т а н о в и в :

31.08.2015 року Личаківська районна адміністрація звернулася в суд із позовом до відповідачів, третіх осіб про демонтаж огорожі на АДРЕСА_1 .

02.11.2015 року третя особа по справі ОСОБА_6 звернулась із самостійними вимогами до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , третя особа Львівська міська рада про усунення перешкод в користуванні проїздом шляхом демонтажу самочинно облаштованої огорожі та воріт.

Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 23 грудня 2016 року позов Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_2 (і.н. НОМЕР_1 ), ОСОБА_4 (і.н. НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 (і.н. НОМЕР_3 ), ОСОБА_1 , ОСОБА_5 демонтувати самочинно зведену цегляну огорожу та металеві ворота біля будинку АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 (і.н. НОМЕР_1 ), ОСОБА_4 (і.н. НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 (і.н. НОМЕР_3 ), ОСОБА_1 , ОСОБА_5 в рівних частках на користь Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради судові витрати в розмірі 243,6 грн. (двісті сорок три гривні шістдесят копійок).

Позов ОСОБА_6 задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_2 (і.н. НОМЕР_1 ) усунути перешкоди в користуванні заїздом до будинку АДРЕСА_1 зі сторони вулиці Личаківської шляхом демонтажу самочинно зведеної цегляної огорожі на межі з будинковолодінням АДРЕСА_1 та металевих воріт біля будинку АДРЕСА_1 .

В решті в задоволенні позовних вимог відмовлено за безпідставністю.

Стягнуто з ОСОБА_2 (і.н. НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_6 (і.н. НОМЕР_4 ) судові витрати в розмірі 487,2 грн. (чотириста вісімдесят сім гривень двадцять копійок).

Рішення суду оскаржив представник третьої особи ОСОБА_1 - адвокат Шпунт М.Б. В апеляційній скарзі зазначає, що не погоджується з рішенням суду, вважає його необґрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права. Стверджує, що земельна ділянка на якій встановлена огорожа надана у користування відповідачам, призначена для обслуговування будинку та є прибудинковою територією, що надає право її використовувати, у тому числі, встановити на її межах огорожу. Поза увагою суду залишилась довідка ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» від 15.05.2015 року, у якій вказано, що за будинком АДРЕСА_1 закріплена земельна ділянка площею 960 кв.м. на підставі рішення Львівського міськвиконкому за №857 від 15.09.1962 р. В основу рішення суд поклав ухвалу Личаківського районного суду м.Львова від 23.06.2004 року , однак особи, які є відповідачами, не брали участі у справі, в якій винесена ухвала Личаківського районного суду м.Львова від 23.06.2004 року по справі №2-44/04, а відтак з огляду на приписи ч.3 ст.61 ЦПК (в редакції на час ухвалення рішення) суд першої інстанції безпідставно поклав в основу встановлені в ній обставини. З огляду на вказане, суд дійшов безпідставного висновку про порушення прав третьої особи, задоволивши її самостійний позов. Процесуальні порушення полягають у тому, що ОСОБА_1 не була належним чином повідомлена про розгляд справи, оскільки за адресою на яку надсилались повістки вона не проживає та не зареєстрована більше десяти років. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні первісного позову та позову третьої особи відмовити.

На виконання вимог ст.360 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) представником позивача Личаківської районної адміністрації -адвокатом Винницьким В.В. надано відзив на апеляційну скаргу. У відзиві представник позивача зазначає, що вважає рішення суду першої інстанції законним, обґрунтованим. Звертає увагу суду на те, що рішення суду виконане, просить таке залишити без змін.

У судовому засіданні, яке відбувалося 14.06.2021 року судом заслухано третю особу за позовом Личаківської РА, вона ж позивач із самостійними вимогами, ОСОБА_6 та її представника адвоката Мацієвську Г.І., заслухано представника апелянта ОСОБА_1 -адвоката Шпунт М.Б. та оголошено перерву до 20.09.2021 року. Однак через різні клопотання сторін, що були поважними, справа неодноразово відкладалася.

В судове засідання 21 березня 2022 року учасники справи не з`явилися. Від третьої особи із самостійними позовними вимогами ОСОБА_6 надійшло чергове клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із хворобою.

Від адвоката Шпунт М.Б. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що апелянт ОСОБА_1 має бажання взяти участь у розгляді справи, однак у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану, не може прибути, перебуває за кордоном.

Колегія суддів, розглянувши зазначені клопотання, ухвалила відмовити у таких, виходячи з того, що позивач ОСОБА_6 та її адвокат Мацієвська Г.І. в судовому засіданні 14 червня 2021 року надали свої пояснення. Відповідно представник апелянта ОСОБА_1 -адвокат Шпунт М.Б. надав пояснення своєї довірительки. У справі було оголошено перерву з метою надання сторонам часу для примирення, яке не відбулося до цього часу. Апелянт ОСОБА_1 ніколи особисто участі не брала у розгляді справи, судових повісток не отримує, має представника, який виконує її доручення. Суд апеляційної інстанції вважає, що у матеріалах справи достатньо доказів, а тому немає причин відкладати розгляд справи, рішення по якій ухвалено судом першої інстанції у 2016 році.

Відповідно до ч.3 ст.3 ЦПК провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Матеріалами справи та судом встановлено, що будинок АДРЕСА_1 є двоквартирним з нежитловими приміщеннями на першому поверсі.

Згідно копії Свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1 відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 володіють на праві спільної сумісної власності зазначеною квартирою, що стверджується Витягом з Державного реєстру ( а.с.69).

Земельна ділянка на якій знаходиться будинок перебуває у комунальній власності. На межі земельних ділянок будинку АДРЕСА_1 та будинку АДРЕСА_1 відповідачі ОСОБА_2 самочинно встановили цегляну огорожу та металеві ворота з АДРЕСА_1 , чим створені перешкоди для заїзду до будинку АДРЕСА_1 .

Відповідача ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст..152 КпАП України та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн., що підтверджується постановою адміністративної комісії Личаківської РА від 04.06.2015 року (а.с.9т.1). Постанова адмінкомісії відповідачем ОСОБА_2 не оскаржувалася та була виконана (а.с.10).

Розпорядженням № 273 від 05.08.2015 року визнано, що самовільно встановлена огорожа та ворота на АДРЕСА_1 підлягає демонтажу, оскільки суперечить ст.21 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» та п.2.4.2 Правил благоустрою м.Львова, затверджених ухвалою ЛМР від 21.04.2011 року №376.

Задовольняючи позовні вимоги Личаківської РА м.Львова, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі по справі родина ОСОБА_2 не отримала дозволу на встановлення огорожі та воріт, самовільно встановила таку з порушенням Правил благоустрою та Закону України «Про благоустрій населених пунктів» на земельній ділянці, яка належить до комунальної власності та не була передана у користування відповідачам.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6 , суд першої інстанції встановив, що ворота та огорожа, які встановлені відповідачами по справі на земельній ділянці загального користування, створюють перешкоди у проході та проїзді до житлового будинку АДРЕСА_1 , облаштовані без дозволу Львівської міської ради.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши в судовому засіданні 14.06.2021 року пояснення представника ОСОБА_1 -адвоката Шпунт М.Б. на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення на апеляційну скаргу третьої особи із самостійними вимогами ОСОБА_6 та її представника-адвоката Мацієвської Г.І. із врахуванням відзиву на апеляційну скаргу представника Личаківської РА-адвоката Винницького В.В., вивчивши матеріали цивільної справи, вважає, що рішення Личаківського районного суду відповідає Висновку будівельно-технічного дослідження № 2481 по заяві ОСОБА_6 від 28.08.2009 року. У досліджувальній частині висновку описано, що на початку вулиці (проїзду) Базальтової розташований газовий розпридільник, який не огороджений (відповідно вимог), а по середині вулиці (проїзду) влаштований газовий колодязь. На території будинковолодіння АДРЕСА_1 наявний гараж, який воротами розміщений у бік АДРЕСА_1 . Він прибудований однією стіною до стіни будинку, а відстань до межі 1,0м, що є недостатньо для влаштування заїзду з АДРЕСА_1 . (а.с.79-80т.1).

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 в частині не повідомлення її про судові засідання, не надіслання їй процесуальних документів, колегія суддів зазначає, що як судом першої інстанції так і судом апеляційної інстанції відповідачу ОСОБА_1 направлялися рекомендованими листами судові повістки, які поверталися «за закінченням терміну зберігання». Окрім цього, відповідач ОСОБА_9 брала на себе зобов`язання вручити копію позовної заяви та повідомляти ОСОБА_1 про розгляд справи, що підтверджується її власноручним записом на розписці від 11.03.2016 року (а.с.119, 171 т.1).

Судом першої інстанції встановлено і цього не заперечує апелянт, що відповідач ОСОБА_1 хоч і є співвласником квартири АДРЕСА_1 (а.с.68-69т.1), однак не зареєстрована по зазначеній адресі і не проживає більше десяти років, про що зазначає у апеляційній скарзі (а.с.258 т.1). ОСОБА_1 проживає та зареєстрована по АДРЕСА_4 , а тому, враховуючи зазначене та те, що спірна земельна ділянка перебуває у комунальній власності, суд приходить до висновку, що права апелянта ОСОБА_1 не порушені.

Посилання апелянта ОСОБА_1 на довідку від 20.05.2015 року ЛОР ОКБ «БТІ та ЕО» є неналежним доказом, оскільки судом першої інстанції не виявлено у матеріалах інвентаризаційної справи рішення Львівського міськвиконкому за № 857 від 15.09.1962 року про закріплення земельної ділянки площею 960,0 кв.м за будинком АДРЕСА_1 .

Відповідно до Актів державного виконавця відділу ДВС Личаківського району ЗМУ МЮ (м.Львів) від 24.09.2020 року та 25.09.2020 року встановлено, що на АДРЕСА_1 працівниками ЛКП «Господар» демонтовано самочинно зведену цегляну огорожу та ворота. Вимоги виконавчого документа виконано. (а.с. 76-77т.2).

ЄСПЛ у справі «Серявін та інші проти України» прописав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення ( справа «Серявін та інші проти України, рішення від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, підстав для скасування оскаржуваного рішення колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1; 375; 383; 384; 389-391 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 -адвоката Шпунт М.Б. залишити без задоволення.

Рішення Личаківського районного суду м.Львова від 23.12.2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту в порядку, визначеному ст..ст.389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 30 березня 2022 року.

Головуючий суддя Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк