Дата документу 15.09.2022
Справа № 314/1763/20
Провадження № 2/334/270/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2022 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Козлової Н.Ю., при секретарі Мацуховій А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Виконавчий комітет Михайлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, приватний нотаріус Вільнянського нотаріального округу Кравченко Олена Михайлівна про визнання заповіту недійсним

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Вільнянського районного суду Запорізької області з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Виконавчий комітет Михайлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, приватний нотаріус Вільнянського нотаріального округу Кравченко Олена Михайлівна про визнання заповіту недійсним.

Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 12.02.2021 року справа була передана за підсудністю до Ленінського районного суду м.Запоріжжя на підставі ч. 1 ст.27 ЦПК України.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач доводив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його двоюрідна сестра ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Він є спадкоємцем п`ятої черги. Рідних спадкоємців першої - четвертої черги вона не мала. Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, що складається: з житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , земельної ділянки 0,40 га для ведення особистого підсобного господарства, розташованої на території Михайлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області та іншого майна. 10 березня 2020 року позивач особисто подав заяву про прийняття спадщини по закону до приватного нотаріуса Вільнянського нотаріального округу Кравченко О.М., якою відкрито спадкову справу за № 2/2020 на померлу ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 та отримано інформаційну довідку зі Спадкового реєстру про те, що ОСОБА_3 за життя, склала заповіт, посвідчений посадовою особою Михайлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, на ім`я відповідачки ОСОБА_2 .

Даний заповіт порушує права позивача, як спадкоємця п`ятої черги на спадкове майно так, як він являється двоюрідним братом спадкодавця, приймав активну участь в веденні господарства за її життя, він та його родина допомогала при похованні ОСОБА_3 після її смерті.

У лікарському свідоцтві про смерть причиною смерті зазначено - по старості, в чому є сумнів, оскільки заповіт спадкодавцем оформлено ІНФОРМАЦІЯ_3 , а померла вона ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Також, позивач вказує, що померла ОСОБА_3 не орієнтувалася в паперах та в процесах, пов`язаних з ними. Крім того, померла страждала на глаукому та катаракту обох очей, тобто була сліпа та хворіла на інші захворювання. В силу тривалого захворювання, стан її здоров`я був стабільно важким, вона заговорювалась, логічно не мислила, спостерігались провали в пам`яті, у зв`язку із чим вона не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Таким чином, позивач вважає, що суд має захистити його права та інтереси як спадкоємця п`ятої черги та визнати недійсним заповіт ОСОБА_3 , який був посвідчений посадовою особою виконавчого комітету Михайлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області № 143 від 24.12.2019року., номер в реєстрі №143.

У судовому засіданні представник позивача наполягала на фактах, викладених у позовній заяві, просила суд задовольнити позов з підстав, викладених у ньому, на підставі письмових доказів по справі, зокрема медичних довідок щодо стану здоров`я померлої ОСОБА_3 , а також показів свідків.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти позову та пояснювала, що твердження позивача не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки дійсно, ОСОБА_3 в останні роки життя зверталася до медичних закладів з приводу хвороби очей, однак показник гостроти її зору безумовно дозволяв їй читати навіть квитанції щодо сплати комунальних платежів.

Саме відповідач та її родина супроводжували спадкодавця під час лікування, зокрема у ході здійснення оперативного втручання, що відбулося у Міській клінічній лікарні № 3 міста Запоріжжя 14.06.2018. Окрім того, відомості щодо рівня зору ОСОБА_3 наявні у поліклініці, де вона перебувала на обліку.

Аргументи позивача про те, що ОСОБА_3 через хворобу та вік не сприймала дійсність і не усвідомлювала значення своїх дій через свій психічний та емоційний стан не підтверджені жодними доказами. Копія амбулаторної медичної картки спадкодавця, на яку посилається позивач, всупереч його твердженню, до позовної заяви не додана. За життя ОСОБА_3 не перебувала на обліку у психіатричній лікарні, з приводу психічних захворювань до лікарів не зверталася.

Представник відповідача доводила, що ОСОБА_3 протягом усього життя зберігала здоровий розум та ясну пам`ять. Бажання скласти заповіт на ім`я відповідача вона висловлювала давно, оскільки саме відповідач та її родина займалися похованням спадкодавця, а не родина позивача, як він стверджує про це у позовній заяві. Зазначене підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть № 41, виданим КНП «Вільнянський центр первинної медико- санітарної допомоги» Запорізької обласної ради 27.12.2019, витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання, виданим Вільнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) 28.12.2019 за № 8, отримувачами яких є відповідач та її рідна сестра, ОСОБА_4 .

Представник відповідача просила суд критично ставитись до посилання ОСОБА_1 на те, що ОСОБА_3 через стан здоров`я не могла здійснити відвідування будь-якого нотаріуса та самостійно вчинити будь-які нотаріальні дії, оскільки заповіт посвідчений у неї вдома, що узгоджується із ч. 2 ст. 41 Закону України «Про нотаріат».

Усі інші обставини, на які посилається позивач, як на підстави своїх вимог, на думку представника відповідача належними чи допустимими доказами не підтверджені. Спірний заповіт цілком відповідає визначеним у ст. 203 ЦК України загальним вимогам дійсності правочинів, а відтак, у задоволенні позову має бути відмовлено.

Представник третьої особи Виконавчого комітету Михайлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області у судовому засіданні просив суд відмовити у задоволенні позову, оскільки позивачем не доведено та необґрунтовані підстави для недійсності заповіту.

Крім того, представник доводив, що правочин, який дієздатна особа вчинила в момент, коли не усвідомлювала значення своїх дій та керувати ними, може бути визнаний недійсним лише з урахуванням висновку судової психіатричної експертизи. В даному випадку у матеріалах справи даний висновок відсутній.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 , яка є посадовою особою виконавчого комітету Михайлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області та безпосередньо посвідчувала спірний заповіт № 143 від 24.12.2019 року., номер в реєстрі №143 пояснила суду, що 24 грудня 2019 року, у першій половині дня, до неї звернулися ОСОБА_2 та її сестра, з питанням оформлення заповіту. Відповівши на запитання, після обіду, вона прийшла у будинок, де проживала ОСОБА_3 . Остання відчувала себе ослабленою, але розмовляла та відповідала на усі запитання. Вона запитала у неї щодо заповіту, і ОСОБА_3 наполегливо відповіла, що бажає передати усе належне їй майно ОСОБА_2 , оскільки остання піклувалася нею, є її племінницею, хоча й не рідною. Отже, ОСОБА_3 не викликала сумнівів щодо свідомості при підписанні заповіту. Даний заповіт був посвідчинеий у відповідності до норм Цивільного кодексу та Закону про нотаріат. Даний заповіт ОСОБА_3 власно прочитала та підписала.

Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст.4, ч.1 ст.5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, який здійснюється судом у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч.1 ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

З оглянутих в судовому засіданні матеріалів вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 .

Позивач ОСОБА_6 був її двоюрідним братом, тому вважається спадкоємцем п`ятої черги. Інших спадкоємців першої-четвертої черги не має.

Спадкове майно складається з будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та земельна ділянка 0,40 га для ведення особистого підсобного господарства, розташованої на території Михайлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області.

Позивач 10 березня 2020 року особисто подав заяву про прийняття спадщини по закону до приватного нотаріуса Вільнянського нотаріального округу Кравченко О.М., якою відкрито спадкову справу за № 2/2020 та отримано інформаційну довідку зі Спадкового реєстру про те, що ОСОБА_3 за життя, склала заповіт, посвідчений посадовою особою Михайлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, на ім`я відповідачки ОСОБА_2 .

Позивач та його представник сверджував про те, що під час складення заповіту на ім`я ОСОБА_2 волевиявлення заповідача ОСОБА_3 не було вільним і не відповідало її волі внаслідок важких хвороб, зокрема те, що померла страждала на глаукому та катаракту обох очей, тобто була сліпа та хворіла на інші захворювання. В силу тривалого захворювання, стан її здоров`я був стабільно важким, вона заговорювалась, логічно не мислила, спостерігались провали в пам`яті, у зв`язку із чим вона не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними. Дане твердження не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду виходячи з наступного:

За приписами ч. 1 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Як вбачається із роз`яснень, викладених в ч. 2 п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочин, якщо у книзі шостій ЦК немає відповідного правила.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Так, в силу ч. 3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

У відповідності до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Крім того, згідно ч. 1 ст. 231 ЦК України, правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.

Пред`явлений ОСОБА_1 позов, не містить чіткої підстави позову, що суперечить вимогам ст. 175 ЦПК України, оскільки позивачем висунуто дві версії визнання недійснив заповіту. Це хвороба зору померлої ( катаракта та глаукома очей) та її психоемоційний стан внаслідок віку та тривалої хвороби.

Висновок про те, що для доведення нездатності ОСОБА_3 усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними, слід призначити посмертну судово-психіатричну експертизу, але про призначення такової позивачем не було заявлено, оскільки взагалі відсутні первинні документи щодо психологічного стану померлої.

Судом була призначена посмертна судово-медичну експертизу, проведення якої доручено експертам Комунальній установі «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» Запорізької обласної ради ( 69068, м.Запоріжжя, вул.. Чарівна 30) та на вирішення експертів поставлені питання: Чи страждала за життя ОСОБА_3 будь-якими захворюваннями у тому числі хронічними, тяжкими ? Якщо так, то якими саме ? Чи мала за життя ОСОБА_3 вади зору ? Чи мала ОСОБА_3 станом на 24.12.2019 року фізичні вади, хвороби (які саме), які б унеможливили, не дали змоги, самостійно, власноручно підписати заповіт, який складений на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , посвідчений 24.12.2019 року ОСОБА_5 , секретарем виконавчого комітету Михайлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, зареєстрований в реєстрі за № 143 та прочитати його текст ? Чи мала ОСОБА_3 станом на 24.12.2019 року вади зору, які позбавляли її можливості самостійно (без сторонньої допомоги) прочитати текст заповіту, який складений на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , посвідчений 24.12.2019 року ОСОБА_5 , секретарем виконавчого комітету Михайлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, - зареєстрований в реєстрі за № 143 ?

Проте, дана експертиза не була проведена, оскільки позивач фактично відмовився від її проведення не сплативши витрати як того вимагає Закон.

Усі інші обставини, на які посилається позивач, як на підстави своїх вимог, належними чи допустимими доказами не були підтверджені.

Отже, спірний заповіт цілком відповідає визначеним у ст. 203 ЦК України загальним вимогам дійсності правочинів.

Усі інші вказані твердження позивача не відповідають фактичним обставинам справи.

Дійсно, ОСОБА_3 в останні роки життя зверталася до медичних закладів з приводу хвороби очей, однак показник гостроти її зору безумовно дозволяв їй читати.

Цей висовок був підтверджений свідком ОСОБА_5 , яка пояснила суду, що ОСОБА_3 самостійно прочитала заповіт та підписала його.

Аргументи позивача про те, що ОСОБА_3 через хворобу та вік не сприймала дійсність і не усвідомлювала значення своїх дій через свій психічний та емоційний стан не підтверджені жодними доказами.

Копія амбулаторної медичної картки спадкодавця, на яку посилався позивач, до позовної заяви не додана.

З матеріалів справи вбачається, що за життя ОСОБА_3 не перебувала на обліку у психіатричній лікарні, з приводу психічних захворювань до лікарів не зверталася.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 також зазначали, що ОСОБА_3 протягом усього життя зберігала здоровий розум та ясну пам`ять. Бажання скласти заповіт на ім`я відповідача вона висловлювала давно, оскільки саме відповідач та її родина займалися похованням спадкодавця, а не родина позивача, як він стверджує про це у позовній заяві.

Зазначене підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть № 41, виданим КНП «Вільнянський центр первинної медико- санітарної допомоги» Запорізької обласної ради 27.12.2019, витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання, виданим Вільнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) 28.12.2019 за № 8, отримувачами яких є відповідач ОСОБА_2 та її рідна сестра, ОСОБА_4 .

У відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

При цьому, на виконання вимог п. 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України, суд сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин справи та процесуальним правам сторін.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 викладали лише свої міркування, судження та здогади, перекручуючи обставини справи.

Свідки не надали достовірних відомостей про сутність події, про обставини, що перебувають в причинних зв`язках із подією, не надали відомостей, що дозволяють перевірити та оцінити наявні докази та виявити джерела нових доказів.

Усі інші обставини, на які посилається позивач, як на підстави своїх вимог, належними чи допустимими доказами не були підтверджені. Отже, спірний заповіт цілком відповідає визначеним у ст. 203 ЦК України загальним вимогам дійсності правочинів.

Будь-яких інших доказів, які б свідчили про недодержання загальних вимог, необхідних для чинності правочину (ст. 203 ЦК України), зокрема того, що волевиявлення ОСОБА_3 в момент складення заповіту не було вільним та не відповідало її внутрішній волі, позивачем суду не надано та в судове засідання не представлено.

Таким чином, позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилаєься в позовній заяві, як на підставу своїх вимог, а тому цивільний позов останнього про визнання недійсним заповіту, задоволенню не підлягає за його недоведеністю.

Керуючись ст. ст. 16, 203, 215, 225, 231, 1257 ЦК України, ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Виконавчий комітет Михайлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, приватний нотаріус Вільнянського нотаріального округу Кравченко Олена Михайлівна про визнання заповіту недійсним залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду в 30-денний строк з дня складання повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складений та проголошений 20 вересня 2022 року.

Суддя Н.Ю.Козлова