справа № 208/9810/21
№ провадження 2/208/219/22
03 травня 2022 р. м. Кам`янське
Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області в складі:
Головуючого, судді - Івченко Т.П.
За участю: секретаря судового засідання Задьори В.І.,
розглянув у відкритому судовому засіданні у місті Кам`янське Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Південно-Східного (м Дніпро), третя особа: Друга Кам`янська державна нотаріальна контора «про звільнення спадкового майна з-під арешту»,-
17.12.1997 року ОСОБА_2 ( дід Позивачки), ОСОБА_3 (дід ОСОБА_4 (баба Позивачки) та ОСОБА_5 (батько Позивачки) набули, в порядку приватизації (згідно із Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду»), право спільної сумісної власності на квартиру під АДРЕСА_1 , загальною площею 45,2 кв.м., (надалі по тексту - квартира), відновною вартістю на момент приватизації 7,91 грн., що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданим 17.12.1997 року Відділом обліку та розподілу житлової площі міськвиконкому.
Позивачем зазначено, що в різних документах, виданих на ім`я власників квартири, їх прізвище має різне трактування та відображення, а саме « ОСОБА_6 », « ОСОБА_6 », « ОСОБА_7 », « ОСОБА_7 ».
А тому на думку позивача, прізвища « ОСОБА_7 » та « ОСОБА_8 », є тотожними.
Згідно посвідчувального напису на звороті свідоцтва про право власності на житло від 17.12.1997 року, квартира зареєстрована БТІ на праві приватної спільної (сумісної або часткової) власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло і записана у реєстрову книгу за № НОМЕР_1 .
Згідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про власність», в редакції чинній станом на 17.12.1997 року, ч. 2, 3, 5 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», ст.112 ЦК Української РСР, в редакції чинній станом на 17.12.1997 року, позивач зазначає на набуття ОСОБА_2 , ОСОБА_9 та ОСОБА_5 , права приватної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 , у рівних частинах тобто по 1/3 частині за кожним.
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачки ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , видане 01.12.2015 року Заводським відділом міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 1317, в зв`язку із чим відкрилася спадщина до складу якої увійшло право власності померлого на 1/3 частину зазначеної квартири.
За життя, ОСОБА_5 не складав.
А тому, згідно до ст. 1216 ЦК України, в редакції що діяла на день відкриття спадщини після померлого ОСОБА_5 , спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Посилаючись на ст.ст. 328, 1217, 1218, ч. 1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1222, ч. 2 ст. 1223, ч. 1 ст. 1226, ч. 2 ст. 1261, ч. 3 ст. 1268, позивач зазначає що батькі ОСОБА_5 ОСОБА_2 та ОСОБА_9 , як спадкоємці першої черги, які постійно проживали разом із спадкодавцем на день відкриття спадщини, та в подальшому по день своєї смерті, і не заявляли в строки і порядку встановлені ЦК України, про свою відмову від спадщини, вважаються таким, що прийняли спадщину, яка складається із 1/3 частини квартири, законно і правомірно набув право спільної сумісної власності на зазначену квартиру в рівних частках, тобто по 1/2 частині кожний.
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер дід позивачки ОСОБА_2 , що підтверджено свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 виданим 08.11.2019 року Заводським районним у м. Кам`янське відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Дніпропетровській області (актовий запис № 1228), в зв`язку із чим в цей день відкрилася спадщина, у склад якої увійшла 1/2 частина зазначеної квартири.
Заповіту ОСОБА_2 , за своє життя, також не складав.
А тому посилаючись на ст.ст. 11, 328, 1216-1218, 1220, 1222, 1223, 1226, 1261, 1268 ЦК України, ОСОБА_9 , як дружина померлого, прийняла спадщину після свого чоловіка ОСОБА_2 , і стала власником всієї зазначеної квартири.
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_9 померла, що підтверджено свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 , виданим 14.01.2021 року Заводським районним у місті Кам`янське відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніро), актовий запис № 74.
Заповіту, за своє життя ОСОБА_9 , не складала.
А тому позивачка заявляє про прийняття спадщини яка відкрилася на час смерті бабусі ОСОБА_9 , за законом, і за правом представлення, шляхом звернення до приватного нотаріуса Кам`янського міського нотаріального округу Красношлик В.В. із заявою про прийняття спадщини станом на 16.01.2021 року, але отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, що стосувалося 1/3 частини квартири, яка належала померлому ОСОБА_5 , так як остання знаходиться під арештом.
Про зазначені обставини позивачка дізналася станом на час отримання відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, дізнавшись що в Державному реєстрі речових права на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме мано, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна за № 267395870 від 25.07.2021 року, до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна внесений запис про обтяження квартири реєстраційний номер обтяження 1263221, зареєстрований 30.08.2003 року Другою кам`янською державною нотаріальною конторою, на підставі ухвали Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16.08.2004 року у справі № 2-2427, на 1/3 частину квартири, яка належала ОСОБА_5 .
Також встановлено, що арешт на 1/3 частину квартири, яка належала ОСОБА_5 , був накладений постановою державного виконавця ВДВС Заводського РУЮ м. Дніпродзержинська Липенко М.М. від 05.08.2004 року, про арешт майна боржника та оголошено заборону на його відчуження в рамках виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-2427, виданого 16.008.2001 року Заводським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області. Вказана постанова державного виконавця була направлена разом із супровідним листом № 02-07/1088 від 20.08.2004 року для виконання Тертій Дніпродзержинській державній нотаріальній конторі.
В межах цивільної справи № 2-2427 було ухвалено Заводським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області рішення від 16.08.2001 року яким зі ОСОБА_5 на утримання доньок ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , і ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , стягнуто аліменти, щомісячно, у розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітної лати, але не менше 1/2 частини неоподаткованого мінімуму доходів громадян, на користь ОСОБА_11 .
На думку позивача, державний нотаріус Другої кам`янської державної нотаріальної контори Бурдік С.С. при внесенні до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису про арешт 1/3 частини квартири, яка належала ОСОБА_5 , допущено помилки, а саме:
-По батькові боржника власника 1/3 частини квартири замість ОСОБА_18 вказано ОСОБА_17 ;
-У підставі накладення арешту замість постанови державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Заводського районного управління юстиції м. Дніпродзержинська Липенко М.М. від 05.08.2004 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження вказано ухвала Заводського районного суду м. Дніпродзержинська № 2-2427 від 16.08.2004 року ;
-У реквізитах постановленого Заводським районним судом м. Дніпродзержинська судового рішення у справі № 2-2427 (замість рішення вказано ухвала, замість правильної дати винесеного рішення 16.08.2001 , вказано 16.08.2004.
Позивачка з метою вирішення зазначених питань зверталася до Заводського ВДВС м. Кам`янське Кам`янського району Південно-Східного міжрегіонального управління МЮ (м. Дніпро), на що отримала лист яким повідомлено позивачку про відсутність підстав для зняття накладеного арешту за ініціативою державної виконавчої служби.
А тому, зазначеним порушуються права власності позивачки на належне їй за законом і за відступленням на зазначену 1/3 частину квартири.
2.Позиція відповідача.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач про дату, час та місце судових засідань повідомлений згідно до вимог ст. 130 ЦПК України, під час підготовчого провадження та під час судового розгляду справи по суті, представника для участі у справі не направив, заяв та клопотань не подавав, причину неявки суду не повідомляв.
Крім того, відповідач не скористався своїм правом та не подав в строк, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття позовного провадження, відзив на позов, який має відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, та докази в підтвердження своєї позиції
3.Позиція 3-ої особи.
3-я особа, будучи належним чином сповіщеним про дату, час та місце судових засідань повідомлений згідно до вимог ст. 130 ЦПК України, участь у розгляді справи не прийняв, заяв та клопотань не подавав, причину неявки суду не повідомляв, своєї позиції щодо заявлених вимог не подавав, доказів не долучав.
4.Заяви, клопотання, процесуальні питання.
24 листопада 2021 року адвокатом Проскуріним Д.О., як представником позивача ОСОБА_1 , подано позов до провадження суду.
25 листопада 2021 року визначено склад суду за позовом.
30 листопада 2021 року ухвалою судді залишено позовну заяву без руху, з підстав недотримання вимог ст.ст. 175, 176, 177 ЦПК України, при зверненні із позовом.
16 лютого 2022 року представником позивача адвокатом Проскуріним Д.О. подано, через поштове відправлення, заяву про відвід судді, за змістом якої представник відображає свою незгоду з процесуальним рішення ухвалою від 30 листопада 2021 року, яка отримана та зареєстрована за вхідною кореспонденцією 17 лютого 2022 року.
18 лютого 2022 року представник позивача адвокат Проскурін Д.О. отримав ухвалу від 30 листопада 2021 року особисто.
18 лютого 2022 року за результатами розгляду заяви адвоката Проскуріна Д.О. про відвід судді, заява визнана необґрунтованою та передана для розгляду іншому судді.
01 березня 2022 року представником позивача, адвокатом Проскуріним Д.О. подано заяву про усунення недоліків позовної заяви.
10 березня 2022 року ухвалою судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області (суддя Похваліта С.М.), заяву адвоката Проскуріна Д.О. про відвід судді залишено без задоволення.
15 березня 2022 року відкрито провадження по справі, в порядку загального позовного провадження.
04 квітня 2022 року від представника позивача, адвоката Проскуріна Д.О. подано заяву про закриття підготовчого провадження, що фактично підтвердило здійснення всіх необхідних дій стороною позивача на збір та подання доказів, підготовки до розгляду по суті.
04 квітня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
03 травня 2022 року з врахуванням позиції сторони позивача, в особі представника позивача адвоката Проскуріна Д.О. ухвалено про проведення заочного розгляду справи за позовом ОСОБА_1 до Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Південно-Східного (м Дніпро), третя особа: Друга Кам`янська державна нотаріальна контора «про звільнення спадкового майна з-під арешту», на підставі наявних у справі доказів, про що постановлено ухвалу.
5.Фактичні обставини встановлені судом.
5.1.Щодо родинних стосунків і реєстраційних записів.
Згідно до копії паспорту громадянина України серії НОМЕР_7 виданого Дніпровським РВ Дніпродзержинського МУ УМВС України в Дніпропетровській області (а.с. 21-22), паспорт виданий на ім`я ОСОБА_26 ОСОБА_27 , ІНФОРМАЦІЯ_9 .
ІНФОРМАЦІЯ_10 помер ОСОБА_23 , смерть якого зареєстрована 01 грудня 2015 року Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 1317 (а.с. 19).
5.1.2. ІНФОРМАЦІЯ_11 помер ОСОБА_28 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , смерть якого зареєстрована Заводським районний у м. Кам`янське відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 1228 (а.с. 23).
5.1.3. ІНФОРМАЦІЯ_14 померла ОСОБА_31 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , смерть якої зареєстрована Заводським районний у м. Кам`янське відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 74 (а.с. 25).
5.1.4. ІНФОРМАЦІЯ_5 народилася ОСОБА_10 , що підтверджено копією свідоцтва про її народження (а.с. 12), серії НОМЕР_5 виданого міським ЗАГС м. Дніпродзержинська актовий запис № 2586 від 17 серпня 1984 року, у відповідності до даних зображеному в ньому, батьки «…отец ОСОБА_32 , мать ОСОБА_33 ….» - мовою оригіналу.
Дитина ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , батьки батько ОСОБА_5 , мати ОСОБА_14 (а.с. 14-15), згідно до:
- запису № 1 від 12 червня 1990 року, згідно до актового запису № 7 від 24 травня 1990 року, внесені зміну імені про дитину та матір в частині зміни прізвища ОСОБА_7 на ОСОБА_15 , а матір на ОСОБА_16 ;
- запису № 2 від 07 травня 2019 року, внесені зміни до імені батька в частині зміни прізвища з ОСОБА_7 на ОСОБА_8 , по батькові змінено з ОСОБА_17 на ОСОБА_18 ;
Повторно, 08 травня 2019 року отримано свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 видане Заводським районним у м. Кам`янське відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Дніпропетровській області, за актовим записом № 2586 від 17 серпня 1984 року, з якого вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_5 народилася ОСОБА_10 , батьками якої зазначено: батько ОСОБА_34 , мати ОСОБА_35 (а.с. 13).
23 жовтня 2004 року ОСОБА_10 зареєструвала шлюб із ОСОБА_19 , актовий запис № 677 від 23 жовтня 2004 року (а.с. 17), змінив прізвище з ОСОБА_15 на ОСОБА_20 .
5.2.Щодо права власності на нерухоме майно.
17 грудня 1997 року Відділом обліку та розподілу житлової площі міськвиконкому видано свідоцтво про право власності на житло квартира АДРЕСА_1 , як на право спільної власності на ім`я ОСОБА_2 , та членів його сім`ї ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , згідно з розпорядженням (наказом) від 17 грудня 1997 року № 1346-С (а.с. 18).
Будь-якого доказу що у склад спадщини відкритої на час смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_10 , увійшло право власності (спільної, часткової або будь-якої іншої форми), суду не надано. Клопотань про витребування доказів з зазначеного питання не заявлялося.
16 січня 2021 року зареєстрована у Спадковому реєстрі спадкова справа № 67068572, номер у нотаріуса 2/2021, приватним нотаріусом Красношлик В.В. (а.с. 26), спадкодавець ОСОБА_36 померла ІНФОРМАЦІЯ_14 .
Даних про особу за заявою якої заведено спадкову справу, не відображено і суду доказів звернення із заявою саме ОСОБА_1 не подано.
Згідно до відомостей відображений у паспорті позивача (10-11), позовної заяви (а.с. 2-9), місцем проживання і реєстрації позивача ОСОБА_1 зазначена адреса АДРЕСА_3 ; в той же час за заявою позивача на ім`я Заводського ВДВС, відповіді на звернення, відображена адреса позивача ОСОБА_1 як АДРЕСА_4 (а.с. 31, 32), але жодна із адрес не підтверджує фактично проживання разом із спадкодавцями на час їх смерті, заповіту жодного із спадкодавця на ім`я позивача, також не було складено за їх життя.
30.08.2004 року за № 1263221 реєстратором Другою кам`янською державною нотаріальною конторою, на підстав ухвали № 2-2427 від 16.08.2004 року Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області обтяжено 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 (до перейменування місто Дніпродзержинськ), власник Слоневський ОСОБА_37 .
Згідно до Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 15 серпня 2004 року (а.с. 29), постанова винесена державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Заводського районного управління юстиції Липенко М.М, при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-2427 виданого 16 серпня 2001 року Заводським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, за яким з ОСОБА_38 стягнуто аліменти на утримання дітей.
Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 серпня 2001 року у справі № 2-2427 (суддя Литвиненко Ф.К.), стягнуто аліменти щомісячно з «… взыскать алименты ежемесячно с Слоневского ОСОБА_39 , ІНФОРМАЦІЯ_15 , уроженца г. Днепродзержинска, на содержание дочерей ОСОБА_40 , ІНФОРМАЦІЯ_16 , и Екатерины 25 декабря 1990 года рождения, в размере 1/3 части всех видом заработной платы, но не менее 1/2 части необлагаемого налогом минимума доходов граждан в пользу ОСОБА_11 …». (а.с. 30), Рішення набрало законної сили 17 вересня 2001 року, що відображено за замістом.
Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 267395870 від 25.07.2021 року сформованого адвокатом Проскуріним Д.О. відображає що арешт нерухомого майна, реєстр.номер обтяження 1263221 зареєстровано 30.08.2004 року на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 , власник СЛОНЕВСЬКИЙ ІГОР ВОЛОДИМИРОВИЧ (а.с. 27).
Данні про обтяження прав власності батька позивача на зазначений об`єкт нерухомості, а саме права ОСОБА_5 , у відповідності до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 267395870 від 25.07.2021 року сформованого адвокатом Проскуріним Д.О. відсутні.
Факт звернення ОСОБА_1 до Заводського ВДВС у м. Кам`янське Південно-Східного МУ МЮ (м. Дніпро) підтверджено копією заяви ОСОБА_1 від 14.07.2021 року (а.с. 31), відповіддю на звернення від 14.07.2021 року (а.с. 32).
6.Норми права застосовані судом.
Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами:
1) письмовими, речовими і електронними доказами;
2) висновками експертів;
3) показаннями свідків.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.
Статтею 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Правові, економічні та організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень визначені Законом України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952-IV).
Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення та припинення правовідношення. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
При цьому, необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність, доведена належними у розумінні ст. 79 ЦПК України доказами, певного суб`єктивного права (інтересу) у позивача та порушення (невизнання або оспорювання) цього права (інтересу) з боку відповідача.
У рішенні Конституційного суду України № 18-рп/2004 від 01.12.2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам.
Конституційний суд України у вказаному рішенні зазначає, що види і зміст охоронюваних законом інтересів, що перебувають у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права" як правило не визначаються у статтях закону, а тому фактично є правоохоронюваними. Охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об`єктивного права в цілому, що панує у суспільстві, зокрема, справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права та є його складовою.
Відповідно ст. 317 ЦК, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Під правом володіння власністю визнається юридично забезпечена можливість фактичного «панування» власника над майном, не пов`язана з використанням його властивостей. Право користування власністю - це юридично забезпечена можливість власника добувати з належного йому майна корисні властивості. Під правом розпорядження розуміють юридично забезпечену можливість власника визначати долю майна.
Відповідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно до ст. 15 ЦК України:
1.кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
2. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦК України, Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.
Ч. 1 ст. 20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд.
Ст. 1216 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Ч. 1 ст. 1217 ЦК України, - спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Ч. 1 ст. 1218 ЦК України, - до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Ч. 1 ст. 1265 ЦК України - у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.
Ч. 1 ст. 1270 ЦК України, - для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Ст. 1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Ч. 1 ст. 12 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Ч. 2 ст. 12 ЦПК України, - учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Ч. 3 ст. 12 ЦПК України, - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Ч. 1 ст. 13 ЦПК України, - Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Ч. 1 ст. 76 ЦПК України, - Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ч. 2 ст. 77 ЦПК України, - Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Ч. 1 ст. 81 ЦПК України, - Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Ч. 1 ст. 82 ЦПК України, - Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Ч. 4 ст. 82 ЦПК України, - Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Ч. 1 ст. 89 ЦПК України, - Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
7.Висновки та мотиви ухвалення рішення.
Обов`язковою умовою для набуття будь-якою особою права та підстав на звернення до суду із позовом, є наявність у зазначеної сторони прав, інтересів та свобод, які існують та які порушені, невизнані або оспорювані, що узгоджується з приписами ч. 1 ст. 4 ЦПК України.
Необхідність запровадження такого правила обумовлена тим, що відповідно до ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.
Відповідно до пункту 5 частини третьої статті11 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.
Відповідно до частин першої, другої, третьої та четвертої статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження. Копії постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення боржнику та банкам чи іншим фінансовим установам або органам, зазначеним у частині другій цієї статті. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.
Згідно із статтею 383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутись до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.
Підстави зняття арешту з майна у виконавчому провадженні визначено статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції чинній на момент вчинення процесуальної дії).
Згідно із статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» - Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
Таким чином, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).
Звертаючись із позовом про звільнення спадкового майна з під-арешту адвокат Проскурін Д.О., діючи як представник позивача ОСОБА_1 , стверджує, що позивачка ОСОБА_1 є спадкоємицею після померлих співвласників квартири АДРЕСА_1 , з якими вона має родинні зв`язки, і обмежена у праві реалізації такого права, з підстав виявленого обтяження на зазначену квартиру, при отриманні витягу з державного реєстру.
Так, по-перше, для набуття будь-якого права в передбаченому законом порядку, в тому числі і в порядку спадкування, у склад спадщини спадкодавця повинно входити ті права та обов`язки спадкодавця, які він мав на час своєї смерті, тобто на час відкриття спадщини.
Як встановлено під час судового розгляду, на підтвердження реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 , стороною позивача надано копію Свідоцтва про право власності на житло від 17 грудня 1997 року видане Відділом обліку та розподілу житлової площі міськвиконкому згідно до якого право власності на житло квартиру АДРЕСА_1 , як на об`єкт право спільної власності оформлено на ім`я ОСОБА_2 , та членів його сім`ї ОСОБА_9 , СЛОНЕВСЬКОГО Ігоря Владиславовича, згідно з розпорядженням (наказом) від 17 грудня 1997 року № 1346-С (а.с. 18).
Зазначений документ Свідоцтво про право власності на житло (а.с. 18), складено на державній мові, із зазначенням прізвищ співвласників як СЛОНЕВСЬКІ.
На час звернення із позовом, тобто на 24 листопада 2021 року позивачем не подано жодного доказу того, що реєстрація права власності на квартиру АДРЕСА_1 , не змінилася, і таке право власності за реєстраційними даними щодо заявленого об`єкту нерухомого майна також не змінилося, не вибуло з прав власності зазначених у свідоцтві осіб, не змінило своїх характеристик, та інше, і обліковується саме за зазначеними у свідоцтві про право власності на житло від 17 грудня 1997 року, особами, а саме за ОСОБА_2 , та членами його сім`ї ОСОБА_9 , СЛОНЕВ ОСОБА_41 .
По-друге, посилаючись на родинні стосунки із співвласниками зазначеного об`єкту нерухомості - квартири АДРЕСА_1 , стороною позивача стверджується, що позивачка ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_42 , а тому є онукою інших співвласників ОСОБА_43 і Слонев ОСОБА_44 ..
В той же час, як вбачається зі змісту позову і зі змісту долучених позивачем доказів, станом на 17 грудня 1997 року, одним із співвласників зазначеного житла - квартири АДРЕСА_1 , став СЛОНЕВСЬКИЙ Ігор Владиславович (а.с. 18), частка якого не була визначена або виділена, із права спільної сумісної власності на зазначений об`єкт нерухомості.
Позивачка ОСОБА_53 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , за реєстраційними даними зареєстрована як народжена від СЛОНЕВ ОСОБА_54 , згідно до свідоцтва про народження (а.с. 12), і при подальших внесених змін до актового запису про її народження ім`я батька змінені згідно із записом № 2 від 07 травня 2019 року, в частині зміни прізвища з ОСОБА_55 на ОСОБА_56 , по батькові змінено з ОСОБА_17 на ОСОБА_18 ; що також підтверджено отриманим повторно, 08 травня 2019 року свідоцтвом про народження серії НОМЕР_6 видане Заводським районним у м. Кам`янське відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Дніпропетровській області, за актовим записом № 2586 від 17 серпня 1984 року, з якого вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_5 народилася ОСОБА_10 , батьками якої зазначено: батько ОСОБА_34 , мати ОСОБА_57 (а.с. 13).
Тобто фактично, стороною позивача заявлено про набуття нею прав на спадкування на спадщину відкриту на час смерті ОСОБА_42 , посилаючись на родинні стосунки з останній як доньки з батьком, та на майно ОСОБА_2 як дідуся та на майно ОСОБА_9 , як бабусі, тоді як за даними про народження ОСОБА_5 його батьками є ОСОБА_2 і ОСОБА_9 ..
Крім того, заявлене право на майно яке було зареєстроване згідно до Свідоцтва про право власності на житло від 17 грудня 1997 року видане Відділом обліку та розподілу житлової площі міськвиконкому згідно до якого право власності на житло квартиру АДРЕСА_1 , як на об`єкт права спільної власності оформленого в тому числі як на ім`я СЛОНЕВСЬКОГО Ігоря Владиславовича, так і на ім`я ОСОБА_2 і ОСОБА_9 , згідно з розпорядженням (наказом) від 17 грудня 1997 року № 1346-С (а.с. 18).
Таким чином, за Свідоцтвом про право власності на зазначений об`єкт нерухомості співвласником майна є:
- СЛОНЕВ ОСОБА_58 (прізвище, ім`я та по-батькові особи викладено в документі українською мовою, тим більш інші співвласники зазначені в Свідоцтві мають також прізвище СЛОНЕВСЬКИЙ і СЛОНЕВСЬКА, і такі ж прізвища мають на час своєї смерті згідно до свідоцтв про їх смерть (а.с. 25 Слоневська ОСОБА_59 , а.с. 23- Слоневський ОСОБА_60 ),
а згідно до свідоцтва про народження позивачки (а.с. 12), з врахуванням подальших змін до внесених до актового запису дані про батька позивача викладені у наступних редакціях (а.с. 14-16, 20):
1)«… ОСОБА_61 …» російською мовою (а.с. 12), яке як ім`я на державній мові внесено до Державного реєстру актів цивільного стану громадян прізвища дитини та батька « ОСОБА_8 » і « ОСОБА_8 »;
2) ОСОБА_62 українською мовою (а.с. 13),
що не є тотожним до прізвища СЛОНЕВСЬКИЙ.
Також не може бути тотожним прізвище ОСОБА_2 і ОСОБА_9 з прізвищем ОСОБА_8 і ОСОБА_8 , так як виходячи з свідоцтв про смерть зазначений осіб (а.с. 23, 25), зазначені спадкодавці на час своєї смерті мали прізвище Слоневська і Слоневський.
Позицію сторони позивача що ОСОБА_63 , ім`я особи на час смерті, і ОСОБА_64 як зазначено на час реєстрації народження позивача у свідоцтві про народження, у відповідності до подальших внесень змін у актовий запис про народження № 2586 від 17 серпня 1984 року (а.с. 12-13), і співвласник об`єкту нерухомості СЛОНЕВ ОСОБА_58 як відображено за змістом правовстановлюючого документу Свідоцтві про прав власності на житло від 17 грудня 1997 року (а.с. 18) , є однією і тією ж особою, без встановлення факту що має юридичне значення, в передбаченому законом порядку, не можливо прийняти, так як така позиція сторони позивача ґрунтується лише на позиції такої сторони, яка жодним належним і допустимим доказом не підтверджена.
Також суду не надано жодного доказу того, що за своє життя ОСОБА_5 здійснював дії або отримав рішення про внесення змін у правовстановлюючий документ - Свідоцтво про право власності на житло від 17 грудня 1997 року видане Відділом обліку та розподілу житлової площі міськвиконкому згідно до якого право власності на житло квартиру АДРЕСА_1 , як на об`єкт права спільної власності змінив зазначене у ньому прізвище з СЛОНЕВСЬКИЙ на СЛОНЄВСЬКИЙ.
Крім того, позивач будучи представлена адвокатом, тобто професійною особою яка має професійні знання і обізнаність про природу і суть спору, ні при зверненні із позовом ні під час підготовчого провадження, не заявила вимог щодо доповнення позову вимогою про встановлення належності правовстановлюючого документу - Свідоцтва про право власності на житло від 17 грудня 1997 року видане Відділом обліку та розподілу житлової площі міськвиконкому згідно до якого право власності на житло квартиру АДРЕСА_1 , як на об`єкт права спільної власності оформлено на ім`я ОСОБА_2 , та членів його сім`ї ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , згідно з розпорядженням (наказом) від 17 грудня 1997 року № 1346-С (а.с. 18), саме ОСОБА_65 .
А у відповідності до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Не зважаючи на залишення позову без руху, при подачі позову, стороною позивача не надані підтвердження зазначених вище обставин викладених у позові, а у разі їх відсутності, не заявлені вимоги щодо встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому к зазначає сторона позивача допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, у відповідності до здійснюється в судовому порядку (пункт 6 частини першої статті 315 ЦПК України, пункт 12 постанови пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»).
По-третє, навіть якщо б з боку позивача було доведено належність ОСОБА_65 , права власності на 1/3 частку у праві спільної власності на квартиру АДРЕСА_1 , на час його смерті, тобто на ІНФОРМАЦІЯ_10 , на час його смерті, то з боку позивача жодним чином не підтверджено що таке право власності в порядку спадкування за законом або за заповітом, не оформлено за іншою особою на час звернення позивача із позовом, тобто на 24.11.2021 року, так як зі змісту доказів долучених позивачем відображено що за своє життя ОСОБА_34 , мав аліментні зобов`язання щодо двох доньок, мав також двох батьків ОСОБА_2 і ОСОБА_9 , що підтверджено витягом від 13.04.2018 року (а.с. 20), і це коло може включати і інших осіб, які суду не повідомлені та не заявлені до встановлення.
Так, з матеріалів справи, позивачем жодним чином не підтверджено чи прийнято ким-небудь спадщину відкриту після смерті ОСОБА_42 , чи по закону чи по заповіту, чи заводилася спадкова справа після померлого, і саме найголовніше чи мав на час своєї смерті померлий заявлене право власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 , та чи увійшло це право у склад спадщини відкритої на час його смерті.
По-четверте, посилаючись на звернення до нотаріуса Красношлик В.В. для отримання свідоцтва про право на спадкування після смерті спадкодавців, та не можливість його оформлення нотаріусом з підстав накладення арешту/та або обтяження, як зазначено на квартиру АДРЕСА_1 , крім витягу з реєстру про реєстрацію спадкової справи від 16 січня 2021 року зареєстрована у Спадковому реєстрі спадкова справа № 67068572, номер у нотаріуса 2/2021, спадкодавець ОСОБА_9 , приватним нотаріусом Красношлик В.В. (а.с. 26), як зазначено стороною позивача, жодним чином не підтверджено в ході судового розгляду і тим більш з надано витягу зі Спадкового реєстру не можливо встановити хто є заявником особою яка заявила про прийняття спадщини, тим більш не можливо встановити інших відомостей і даних про те що нотаріус чи зупинив, чи відмовив, чи видав позивачу або іншим особам свідоцтво про право на спадщину.
Також жодних даних щодо питань спадщини та спадкування інших осіб зазначених у свідоцтві про право власності на заявлених об`єкт нерухомості також з боку позивача не наведено.
Будь-яких заяв та клопотань про витребування доказів, з боку сторони позивача ні на час звернення із позовом, ні під час підготовчого провадження, ні на час подання заяви адвокатом про закриття підготовчого провадження, не подавалося, а тому такі обставини не було встановлено з зазначених підстав. права.
Так, порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлено Законом України від 02 вересня 1993 року N 3425-XII "Про нотаріат", який регулює виниклі по справі правовідносини у редакції, що діяла на момент їх виникнення у зв`язку із відкриттям спадщини і звернення позивача до нотаріуса із заявою про відкриття спадщини. Частиною 2 ст. 1 Закону N 3425-XII передбачено: вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси).
Згідно зі ст. 46 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, має право витребовувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій, повинні бути подані в строк, визначений нотаріусом. Цей строк не може перевищувати одного місяця. Неподання відомостей та документів на вимогу нотаріуса є підставою для відкладення, зупинення вчинення нотаріальної дії або відмови у її вчиненні.
Таким чином, у разі якщо виходити з того, що 16 січня 2021 року зареєстрована у Спадковому реєстрі спадкова справа № 67068572, номер у нотаріуса 2/2021, приватним нотаріусом Красношлик В.В. (а.с. 27), і з дня смерті спадкодавця ОСОБА_9 яка померла ІНФОРМАЦІЯ_14 сплинуло шість місяців, підставою для звернення із позовом ОСОБА_1 повинна бути постанова нотаріуса з якою можливо було б встановити або рішення про зупинення або відкладення рішення про видачу свідоцтва про право на спадщину на ім`я позивача, або постанову про відмову у видачі такого свідоцтва.
Як вбачається із доданих доказів до позовної заяви, жодної постанови приватного нотаріусу Красношлик В.В. ні на час звернення із позовом, ні на час закриття підготовчого провадження, як про рішення яке б підтвердило обмеження, невизнання або порушення права позивача на спадкування, не долучено, а тому таке звернення із позовом є передчасним, так як жодного рішення яке б надало право на захист свого права позивачем не доведено.
По-шосте, як вбачається з матеріалів справи, сторона позивача посилається на те, що накладено арешт на майно спадкодавця ОСОБА_5 , при цьому зазначене не узгоджується із даними відображеними у наступних доказах.
Так, згідно до Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 15 серпня 2004 року (а.с. 29), постанова винесена державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Заводського районного управління юстиції Липенко М.М, при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-2427 виданого 16 серпня 2001 року Заводським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, за яким з ОСОБА_38 стягнуто аліменти на утримання дітей, на підставі Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 серпня 2001 року у справі № 2-2427 (суддя Литвиненко Ф.К.), яке набрало законної сили 17 вересня 2001 року, що відображено за замістом.
При цьому жодних даних про накладення арешту, або обтяження на об`єкт нерухомості який би обліковувався або за ОСОБА_66 , або за СЛОНЕВ ОСОБА_41 , не існує, що підтверджує сам позивач долучаючи до позову витяг інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № довідки 267395870 від 25.07.2021 року сформований адвокатом Проскуріним Д.О. 9а.с. 27).
І зі змісту такої довідки відображено що пошук зроблений за об`єктом нерухомості, і арешт на 1/3 частину зазначеної квартири обліковується за співвласником СЛОНЕВСЬКИМ, а не Слонєвським, за ім`ям ОСОБА_67 , і по-батькові як ОСОБА_17 , а не ОСОБА_18 , що підтверджено вищезазначеним витягом з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (а.с. 27).
Також, згідно до Свідоцтва про право власності на житло від 17 грудня 1997 року видане Відділом обліку та розподілу житлової площі міськвиконкому право власності на житло квартиру АДРЕСА_1 , як на об`єкт право спільної власності оформлено і зареєстровано на ім`я ОСОБА_2 , та членів його сім`ї ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , згідно з розпорядженням (наказом) від 17 грудня 1997 року № 1346-С (а.с. 18).
Таким чином, у сукупності всіх фактичних обставин в межах заявлених вимог не вбачається підтвердження порушення прав позивача, або невизнання чи оспорення її прав та інтересів.
А тому, оцінюючи у сукупності всі фактичні обставини, та докази надані сторонами, враховуючи підстави та обґрунтування заявлених вимог позивачем, суд приходить до висновку про їх безпідставність та необґрунтованість, та як наслідок відсутності підстав для їх задоволення.
Також судом враховується, що поняття «юридичний спір» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу зазначеної Конвенції поняття «спір про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.
Можливість практичного здійснення права на звернення до суду за судовим захистом залежить від певних передумов, які у цивільній процесуальній літературі іменуються передумовами права на звернення до суду за судовим захистом. Ці передумови розподіляють на суб`єктивні, які належать до особистості суб`єктів спору, та на об`єктивні, пов`язані з характером предмета, який підлягає внесенню на розгляд суду; на позитивні та негативні залежно від зв`язку права на звернення до суду з наявністю або відсутністю цих передумов.
До суб`єктивних передумов належить процесуальна правоздатність особи, яка звернулася до суду за судовим захистом, а також суб`єкта, який буде притягнутий судом як відповідач або заінтересована особа. Право на звернення до суду за судовим захистом виникає одночасно з виникненням цивільної процесуальної правоздатності. Так, відповідно до ст. 28 ЦПК здатність мати цивільні процесуальні права та обов`язки сторони, третьої особи, заявника, заінтересованої особи (цивільна процесуальна правоздатність) визнається за всіма фізичними і юридичними особами. Оскільки всі фізичні особи набувають процесуальної правоздатності з моменту народження і не можуть бути її позбавлені, а відповідно і здатності звернення до суду за судовим захистом, то в судовій практиці питання щодо процесуальної правоздатності може виникати тільки стосовно організацій. Процесуальна правоздатність організацій залежить від того, чи є організація юридичною особою.
Суб`єктивною передумовою права на звернення до суду є також процесуальна заінтересованість особи. За загальним правилом звертатися до суду можна лише за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів. Із цього положення ст. З ЦПК випливає наявність заінтересованості особи в судовому захисті. Щодо заінтересованості осіб, які звертаються до суду за захистом прав, свобод та інтересів іншої особи, або державних чи суспільних інтересів, то їх заінтересованість має службовий характер і обумовлена їх правовим становищем.
У справі Bellet v. France Суд зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".
Як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (див. Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany).
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
А тому, враховуючи вище зазначене суд приходить до висновку що позовні вимоги заявлені ОСОБА_1 , задоволенню не підлягають вцілому.
8.Судові витрати.
При зверненні із позовом позивачем сплачено 908,00 гривень, як судовий збір (а.с. 1). А тому, вирішуючи питання в порядку ст. 141 ЦПК України, суд враховуючи що позовні вимоги не підлягають задоволенню, понесені стороною позивача судові витрати, як суму сплаченого судового збору, покладає на позивача.
Керуючись ст. ст. 2, 4, 12, 13, 15, 76-82, 89, 133, 137, 141, 247, 258, 259,
263-265 ЦПК України, суд, -
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Південно-Східного (м Дніпро), третя особа: Друга Кам`янська державна нотаріальна контора «про звільнення спадкового майна з-під арешту» - відмовити.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивачем заочне рішення суду може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Відповідачем заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , РНОКПП НОМЕР_8 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 .
Повний текст рішення складений 13 травня 2022 року.
Суддя Івченко Т. П.