Дата документу 27.06.2022 Справа № 336/3619/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №336/3619/20 Головуючий у 1 інстанції Холод Р.С.
Провадження № 22-ц/807/1254/22 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2022 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Кухаря С.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 на рішення Комунарського районного суду Запорізької області від 27 жовтня 2021 року у справі за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, -

В С Т А Н О В И ЛА:

У липні 2020 року Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води.

В обґрунтування позову зазначено, що Концерн «Міські теплові мережі» діючи на підставі статуту та чинного законодавства України, надав послуги з постачання теплової енергії відповідачам, які є співвласниками 6/25 часток (51,6 кв.м.) нежитлового приміщення літ. А-4 за адресою: АДРЕСА_1 .

Однак, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 свої зобов`язання з своєчасної оплати за надані послуги за встановленими тарифами не виконали, внаслідок чого, за останніми утворилась заборгованість в сумі 18 833,20 грн., індексу інфляції у розмірі 221,31 грн., 3% річних у розмірі 352,40 грн. за період з листопада 2018 року по квітень 2020 року.

Просив суд стягнути з відповідачів заборгованість у розмірі 18 833,20 грн., індекс інфляції у розмірі 221,31 грн., 3% річних у розмірі 352,40 грн.

Рішенням Комунарського районного суду Запорізької області від 27 жовтня 2021 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Концерну «МТМ» 18 833 грн. 20 коп. основного боргу за отриманні послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за період з листопада 2018 року по квітень 2020 року.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Концерну «МТМ» 221 грн. 31 коп. індексу інфляції, 352 грн. 40 коп. - 3% річних.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Концерну «МТМ» 1 051 грн. 00 коп. судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Концерну «МТМ» 1 051 грн. 00 коп. судового збору.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у особі представника - адвоката Дерманської К.О. подали апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом неповно з`ясовані всі обставини справи, та посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно із ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Згідно зі ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачі як споживачі житлово-комунальних послуг в порушення норм діючого законодавства неналежним чином не виконували свої зобов`язання щодо оплати послуг за з центарлізовнаого опалення та постачання гарячої води, у зв`язку з чим утворилась заборгованість.

Колегія суддів погоджується із зазначеними висновками суду з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 26.06.2012 року між ОСОБА_4 продавець) та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (покупці) укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Варавкою В.М., зареєстрований в реєстрі за №279, відповідно до п. 1 якого продавець передає у власність покупцям, а покупці приймають у власність в рівних частках кожна 6/25 часток нежилого приміщення літ. А-4, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 213,5 кв. м.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18.06.2020 року №212993629, ОСОБА_1 належить 19/25 часток нежилого приміщення літ. А-4, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; ОСОБА_2 - 3/25 часток нежилого приміщення літ. А-4, що знаходиться за вищевказаною адресою.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що КОНЦЕРНОМ «МТМ» (виконавцем) за період з листопада 2018 року по квітень 2020 року надано послуги з постачання теплової енергії в нежитлове приміщення літ. А-4, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 на загальну суму 18833,20 грн.

Факт нарахування за надання теплової енергії підтверджено рахунками та актами приймання - передачі теплової енергії від 30.11.2018 року, від 31.12.2018 року, від 31.01.2019 року, від 28.02.2019 року, від 31.03.2019 року, від 30.04.2019 року, від 30.11.2019 року, від 31.12.2019 року, від 31.01.2020 року, від 29.02.2020 року, від 31.03.2020 року, від 30.04.2020 року.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачами своїх обов`язків по сплаті заборгованості за теплову енергію, позивачем на адресу відповідачів направлено вимогу щодо погашення заборгованості за теплову енергію від 03.06.2020 року №940/09-4.

Згідно п. 2.2 статуту КОНЦЕРНУ «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ», затвердженого розпорядженням Запорізького міського голови від 08.04.2013 року №99 р, предметом діяльності Концерну є виробництво теплової енергії; транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами; постачання теплової енергії для потреб населення для обігріву житла і побутових потреб, комунально-побутових потреб підприємств, бюджетних установ та організацій, інших категорій споживачів, її збут.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд першої інстанції вірно визначився з їх характером та нормами права, що їх регулюють.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Положеннями статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що до житлово-комунальних послуг належать послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Згідно з п.п. 3,4 ч. 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавцями комунальнихпослуг є: послугз постачаннятеплової енергії-теплопостачальна організація; послуг з постачання гарячої води - суб`єкт господарювання, який є власником (або володіє і користується на інших законних підставах) теплової, тепловикористальної або теплогенеруючої установки, за допомогою якої виробляє гарячу воду, якщо споживачами не визначено іншого постачальника гарячої води.

За приписами ч.1 ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положеннями п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 р. № 630 встановлено, що розрахунковим періодомдля оплатипослуг єкалендарний місяць.Плата запослуги вноситьсяне пізніше20числа місяця,що настаєза розрахунковим,якщо договоромне встановленоінший строк.

За приписами статей 525, 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом першої інстанції вірно встанволено, що відповідачі у справі зобов`язання з оплати наданих послуг за період з листопада 2018 року по квітень 2020 року належним чином не виконали, у зв`язку з чим, позивачем заявлено до стягнення суму заборгованості за надані послуги у розмірі 18833,20 грн.

В апеляційній скарзі скаржники посилаються на те, що вони не отримували послуг з централізованого опалення, оскільки між сторонами у справі не було укладено договору про надання послуг з централізованого опалення.

Проте, колегія суддів відхиляє вказані доводи апеляційної скарги, оскільки вони не є

такими, які звільняють відповідачів від сплати за надані послуги Концерну «МТМ».

Згідно ст. 27 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у разі ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальних послуг споживач мА єправо викликати виконавця комунальних послуг (його представника) для перевірки кількості та/або якості наданих послуг. За результатами перевірки якості надання комунальних послуг або якості послуг з управління багатоквартирним будинком складається акт-претензія, який підписується споживачем та виконавцем комунальної послуги або управителем (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком). У разі не прибуття виконавця комунальної послуги або управителя (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) в установлений строк або необґрунтованої відмови підписати акт-претензію такий акт підписується споживачем, а також не менш як двома споживачами відповідної послуги, які проживають (розташовані) в сусідніх будівлях (у приміщеннях - якщо послуга надається у багатоквартирному будинку), і надсилається виконавцю комунальної послуги або управителю (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) рекомендованим листом. Виконавець комунальної послуги або управитель (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) протягом п`яти робочих днів вирішує питання щодо задоволення вимог, викладених в акті-претензії, або видає (надсилає) споживачу обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензії. У разі ненадання виконавцем (управителем) відповіді в установлений строк претензії споживача вважаються визнаними таким виконавцем (управителем).

В ході розгляду справи в суді першої інстанції встановлено з наданих пояснень представника відповідачів, що відповідачі не звертались до Концерну «МТМ» з заявами та не надсилали на його адресу акту-претензії, оскільки договору про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води між ними та позивачем укладено не було.

Враховуючи те, що будь-яких претензій щодо надання послуг в період з листопада 2018 року по квітень 2020 року відповідачі позивачу не пред`явили, тому судом першої інстанції обґрунтовано відхилено пояснення відповідачів про не отримання відповідачами послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води нежилого приміщення літ. А-4 за адресою: АДРЕСА_2 .

Судом першої інстанції обґрунтовано та правомірно відхилено доводи відповідачів про те, що між ними та позивачем не було укладено договору про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води нежилого приміщення літ. А-4 за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки 07.05.2019 року за вих. №1050/091 та 22.01.2019 року за вих. №3711/091 на адресу відповідачів позивачем надіслано договір №345524 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Факт направлення вказаного договору підтверджується описом вкладення.

Аналізуючи положення статей 19, 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» вбачається, що обов`язок з укладання договору про надання житлово-комунальних послуг покладено законодавцем як на споживача, так і на виконавця.

Відповідно до ч.1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Таким чином, згідно з зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16.10.2018 року №904/7377/17.

В суді першої інстанції та в апеляційній скарзі відповідачі посилаються на те, що у належному їм приміщені-підвалі відсутні будь-які теплоспоживчі прилади, які підключені до загальної системи опалення будинку, що є підтвердженням відсутності такого підключення, а відтак і отриманням теплової енергії. Відповідачі не отримують житлово-комунальні послуги, оскільки в нежитловому приміщенні відсутня система опалення. Існує ймовірність, що за стінами приміщення відповідачів наявна загальна система опалення, що забезпечує опалення саме житлових квартир цього будинку. При цьому, можливо поміж приміщень відповідачів проходить система, яка може забезпечувати обігрів місць загального користування.

Судом першої інстанції обґрунтовано відхилені вказані посилання відповідачів з огляду на наступне.

Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води та водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630, постачання теплової енергії для потреб централізованого опалення здійснюється в опалювальний період.

Рішення про початок та закінчення опалювального періоду приймається органами місцевого самоврядування з урахуванням кліматичних умов згідно з будівельними нормами і правилами, правилами технічної експлуатації теплових установок і мереж, державними санітарними нормами і правилами та іншими нормативними документами.

Встановлено, що відповідно до рішення виконавчого комітету ЗМР від 04.04.2019 року №130 про закінчення опалювального сезону 2018-2019 року у м. Запоріжжі, опалювальний сезон закінчено у м. Запоріжжя з 05.04.2019 року.

24 жовтня 2019 року виконавчим комітетом ЗМР прийнято рішення №441 про початок опалювального періоду 2019 року 2020 року у м. Запоріжжі, яким зобов`язано КОНЦЕРН «МТМ» розпочати опалювальний сезон з 28 жовтня 2019 року.

Згідно з рішенням виконавчого комітету ЗМР від 06.04.2020 року №147 про закінчення опалювального сезону 2019-2020 року у м. Запоріжжі, опалювальний сезон закінчено у м. Запоріжжя з 07.04.2020 року

Нежитлове приміщення літ. А-4 за адресою: АДРЕСА_2 знаходиться у житловому будинку, а отже послугу було надано одночасно з початком опалювального сезону.

Таким чином, факт отримання послуги підтверджується у тому числі рішеннями Запорізької міської ради про початок та закінчення опалювального сезону 2018-2019, 2019-2020 року та розташуванням нежитлового приміщення у житловому будинку.

Крім того, встановлено та матеріалами справи підтверджено, що наказом ДП «УкрНДНЦ» від 13.12.2017 року №414 методом підтвердження за позначенням прийнято національний стандарт ДСТУ ЕN 12831-3:2017 «Енергоефективність будівель. Метод розрахунку проектного теплового навантаження. Частина 1. Теплове навантаження, Модуль М3-3» з набранням чинності з 15 грудня 2017 року.

У межах цього стандарту суміжним простором може бути: інше опалювальне приміщення в межах одного будівельного об`єкта; інша будівельна особа в межах тієї ж будівлі (наприклад, сусідня квартира); неопалювальний простір (неопалювальне горище/підвал, неопалювальний зимовий сад тощо); сусідня будівля.

Відсутність радіаторів не означає відсутність споживання комунальних послуг з опалення, так як і відключення опалення в окремому приміщенні не означає, що споживання комунальних послуг з опалення припиняється у випадку перекриття подачі теплоносія до системи опалення приміщення.

Для звільнення від оплати за житлово-комунальні послуги споживач повинен не лише не мати відповідного договору та фактично не користуватися послугами, а відмовитися в установленому порядку від їх отримання.

Враховуючи те, що відповідачами не доведено факту відключення приміщень від мереж централізованого опалення, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що КОНЦЕРН «МТМ» мав право на нарахування та правильно нарахував відповідачам основний борг за поставлену теплову енергію за адресою Нежитлове приміщення літ. А-4 за адресою: АДРЕСА_2 , в період з листопада 2018 року по квітень 2020 року у розмірі 18833,20 грн.

З огляду на те, що відповідачі оплату наданих послуг не довели, будь-яких претензій щодо надання послуг позивачу не пред`явили, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вимоги позивача про стягнення основного боргу в сумі 18833,20 грн. є документально підтвердженими, нормативно обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Вирішуючи позовні вимоги про стягнення з відповідачів індексу інфляції у розмірі 221,31 грн. та 3% річних у розмірі 352,40 грн., суд першої інстанції з урахуванням приписів статті 625 ЦПК України та виходячи з встановленого факт невиконання відповідачами зобов`язання по сплаті за отримані послуги з постачання теплової енергії до нежитлового приміщення літ. А-4 за спірною адресою, вірно встановив, що вимоги позивача в цій частині є законними та обґрунтованими.

Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції обґрунтованими та такими, які узгоджуються із матеріалами справи. При встановленні зазначених фактів судом не було допущено порушення норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на наведене вбачається, що судом у відповідності до вимог ст.ст. 89, 263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлено характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про наявність правових підстав для задоволення позову.

На підставі вищезазначеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до підпункту "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.

На підставі викладеного, керуючись п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376,381,382,384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду Запорізької області від 27 жовтня 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 27 червня 2022 року.

Головуючий

Судді: