П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2022 року

м. Рівне

Справа № 570/2900/22

Провадження № 22-ц/4815/1476/22

Головуючий у Рівненському районному суді

Рівненської області: суддя Гнатущенко Ю.В.

Ухвалу суду першої інстанції постановлено повним текстом

поза межами судового засідання 16 серпня 2022 року

в м. Рівне Рівненської області

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючий: суддя Хилевич С.В.

судді: Вейтас І.В., Ковальчук Н.М.

секретар судового засідання: Крижов В.С.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ;

відповідач: ОСОБА_2 ;

представники учасників справи:

позивача адвокат Голуб Валентин Анатолійович;

відповідача адвокат Ошурко Йосип Миколайович;

за участі: представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Ошурка Йосипа Миколайовича на ухвалу Рівненського районного суду Рівненської області від 16 серпня 2022 року в справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

в с т а н о в и в:

У серпні 2022 року в суд звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики. До позову долучено заяву про його забезпечення, де просила накласти арешт на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 21639652, який належить на праві власності ОСОБА_2 , на підставі свідоцтва про право власності від 29.12.2007, виданого Виконавчим комітетом Квасилівської селищної ради Рівненського району Рівненської області.

Мотивуючи необхідність здійснення такого заходу, покликалась на те, що між сторонами 27.01.2017 було укладено договір позики, за яким позивач надала відповідачу 252 000 гривень на строк 2 місяці, із 27 січня 2017 року по 24 березня 2017 року включно зі сплатою відсотків за користування позикою у розмірі 0,17% за добу від її суми, що складала 428,40 гривень в день. Згодом сторони шляхом укладення додаткового договору продовжили термін дії повернення грошових коштів на строк у 36 місяців - із 27 січня 2017 року по 24 січня 2020 року включно. Проте в порушення умов договору позики та вимог ч. 1 ст. 1049 ЦК України станом на день пред`явлення позову відповідач суму позики не повернула та не сплатила відсотки за користування позикою. Стверджувала, що сума заборгованості за вказаним зобов`язанням на день заявлення вимог складає 7 534 820,16 гривень.

Зважала й на те, що відповідача на праві приватної власності належать: 1) нежитлове приміщення, магазин продовольчих товарів, загальною площею 254,3 кв. м, за адресою АДРЕСА_2 ; 2) житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з цим у Державному реєстрі Іпотек міститься актуальна інформація про державну реєстрацію іпотеки, що внесена 25.01.2017 за № 18693293 приватним нотаріусом Сохацькою О.В. на підставі договору іпотеки № 49 від 25.01.2017, предметом якої є нежитлове приміщення, а тому є підстави для накладення арешту на інше нерухоме майно, а саме житловий будинок з надвірними будівлями. Тому вважає достатніми підстави для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки їх невжиття може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, поновлення порушених прав та інтересів, за захистом яких позивач звернулась до суду.

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 16 серпня 2022 року заяву ОСОБА_1 задоволено та вжито заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 21639652, який належить на праві власності ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на підставі свідоцтва про право власності від 29.12.2007, виданого Виконавчим комітетом Квасилівської селищної ради.

На ухвалу суду представником ОСОБА_2 адвокатом Ошурком Й.М. подано апеляційну скаргу, де покликався на її незаконність і необґрунтованість, які полягали в порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначав, що всупереч вимогам законодавства в заяві про забезпечення позову були відсутніми пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення. Крім того, стверджував про очевидну неспівмірність заходу забезпечення позову заявленим позивачем вимогам, адже нею не долучено до матеріалів справи оцінки предмета іпотеки, на який зареєстровано обтяження раніше. На переконання заявника, забезпечення позову шляхом заборони відчуження спірних нежитлових приміщень є достатнім та співмірним видом забезпечення позову у цій справі.

З викладених підстав просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та прийняти нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову.

У поданому відзиві представник ОСОБА_1 адвокат Голуб В.А. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін. Заперечуючи викладеним в апеляційній скарзі доводам покликався на те, що згідно з договором іпотеки від 25.01.2017 № 49, копія якого долучена до апеляційної скарги, він укладений між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 в забезпечення іншого зобов`язання, що виникло на підставі договору позики від 25.01.2017, згідно якого ОСОБА_1 надала ОСОБА_2 готівкову позику в сумі 142 500 грн. Тобто вказаний договір іпотеки не має жодного відношення до спірних правовідносин між сторонами, що виникли за договором позики від 27.01.2017 на суму 252000 грн., тому він не може бути використаний як доказ у даній справі, у зв`язку з чим він не був долучений до матеріалів такої справи. Так, відносини з приводу іпотечного договору є предметом цивільної справи № 570/2901/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, провадження у якій відкрито 13.09.2022. На думку адвоката, відсутня необхідність в зустрічному забезпеченні, оскільки немає підстави вважати, що застосування заходів забезпечення позову спричинить понесення відповідачем будь-яких збитків. Хоча, якщо суд визнає за необхідне застосувати зустрічне забезпечення позову, то позивач готова здійснити відповідні дії шляхом внесення на депозитний рахунок суду визначену ним суму грошових коштів.

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в т.ч. задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову

Правилами ст. 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову. Одним із видів такого забезпечення є накладення арешту на майно, заборона вчиняти певні дії, тощо.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно зі ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містить, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Встановивши, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання можливого рішення суду про задоволення позову, суд першої інстанції обґрунтовано зробив висновок про наявність передбачених законом підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Арешт майна (накладення арешту на майно) в розумінні п.1 ч.1 ст. 152 ЦПК України як спосіб забезпечення позову полягає в забороні розпоряджатися ним (забороні відчуження) до вступу рішення в законну силу або до зняття заборони, тобто без позбавлення відповідача права володіння і користування майном.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

З приводу доводів про незаконність ухвали через те, що суд не вирішив питання про зустрічне забезпечення, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ч.1, 2, п. 1 ч.3, ч. 6 ст. 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову. Суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо позивач не має іншого зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові. Питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову. Якщо клопотання про зустрічне забезпечення подане після застосування судом заходів забезпечення позову, питання зустрічного забезпечення вирішується судом протягом десяти днів після подання такого клопотання.

Отже, заявник не позбавлений права подати клопотання про зустрічне забезпечення після застосування судом заходів забезпечення позову. Відсутність зустрічного забезпечення на час подання заяви про забезпечення позову не є перешкодою для забезпечення позову, якщо для цього існують правові підстави.

Щодо тверджень про неспівмірність вжитого заходу, то слід розуміти, що поняття самої співмірності передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Між тим, належних та допустимих доказів, які б давали підстави припускати, що накладення арешту потягло до настання будь-яких негативних наслідків, відповідачем забезпечено не було.

Тому доводи заявника та наведені ним обставини, які мають значення для вирішення процесуального питання, не спростовують правильності судового рішення, зводяться до переоцінки висновків і суб`єктивної незгоди з ужитим заходом.

Згідно з абз. другим ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Однак будь-яких фактів про процесуально-правові порушення, що потягли би помилкове вирішення заяви про забезпечення позову, апеляційним судом здобуто не було.

Підставою для залишення оскаржуваної ухвали без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при її постановленні.

Керуючись ст. 374-375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Ошурка Йосипа Миколайовича залишити без задоволення, а ухвалу Рівненського районного суду Рівненської області від 16 серпня 2022 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: І.В. Вейтас

Н.М. Ковальчук