ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1072/22Головуючий по 1 інстанції
Справа №703/3291/21 Категорія: 304090100 Прилуцький В.О.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2022 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Новікова О.М.,
Вініченка Б.Б., Нерушак Л.В.,
за участю секретаряЧуйко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 14 червня 2022 року (повний текст судового рішення виготовлено 21 червня 2022 року) у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про виселення, -

в с т а н о в и в :

29 вересня 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» направило до суду позов до відповідачів про їх виселення із зняттям з реєстрації із квартири АДРЕСА_1 .

Позов мотивовано тим, що вказане житло придбане ОСОБА_1 за рахунок кредитних коштів відповідно до договору, укладеного 12.02.2007 між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 .

Відповідно до кредитного договору від 12.02.2007.

Основний договір, на підставі якого ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 14408,00 дол. США строком до 12 лютого 2027 року, забезпечено договором іпотеки від 12 лютого 2007 року, згідно з яким остання передала банку в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 , що придбана за рахунок кредитних коштів.

Відповідно до п. 18.12 договору іпотеки визначений обов`язок іпотекодавця не надавати документи у відповідні державні органи з метою реєстрації будь-яких осіб у предметі іпотеки без згоди на це іпотекодержателя.

В порушення таких домовленостей без отримання письмової згоди банку ОСОБА_1 разом із ОСОБА_2 зареєстрували своє місце проживання в іпотечній квартирі,

Враховуючи той факт, що іпотекодержатель не надавав своєї згоди на відповідну реєстрацію осіб за адресою предмету іпотеки, позивач вважає, що реєстрація осіб є порушенням умов цивільно-правового договору та статті 629 ЦК України і зняття таких осіб з реєстраційного обліку є захистом прав іпотекодержателя та повинне відбуватись на підставі рішення суду.

Отже, відповідачі, що зареєстровані у предметі іпотеки з порушенням законодавства, не мають права користування цією квартирою.

Посилаючись на такі обставини, АТ КБ «ПриватБанк» просило виселити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 із квартири АДРЕСА_1 та зняти їх з реєстрації за вказаною адресою.

Заочним рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 14 червня 2022 року у задоволенні позову відмовлено за таких підстав.

При вирішенні спору про виселення з іпотечного житла застосовуються як положення ст.40 Закону України «Про іпотеку», так і норма ст.109 ЖК УРСР, за змістом яких виселення допускається у разі заявлення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки.

В матеріалах справи відсутні докази про прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передану в іпотеку квартиру шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та направлення відповідачам письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Окрім того вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки не міститься і в позовних вимогах АТ КБ «Приват Банк.

Суд встановив порушення прав позивача, суть якого полягає в тому, що відповідачка всупереч п. 18.12 договору іпотеки без письмової згоди іпотекодержателя зареєструвала своє місце проживання та місце проживання ОСОБА_2 в іпотечній квартирі.

Щодо порушення прав позивача, пов`язані з протиправною реєстрацією місця проживання відповідачів за адресою предмета іпотеки, то цей випадок передбачений п. 19 договору іпотеки.

На вказане рішення АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, вважаючи його незаконним та необґрунтованим.

Зокрема, банк зазначає, що право власності на предмет іпотеки перейшло на підставі договору купівлі-продажу, укладеного в той же день, що і кредитний договір. Зі змісту кредитного договору вбачається, що він укладений на споживчі цілі - купівля нерухомості.

Звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості відбувається на підставі виконавчого напису нотаріуса №1400 від 05.10.2021, копія якої надана апеляційному суду разом із клопотанням про прийняття цього доказу.

Наявність осіб, зареєстрованих у предметі іпотеки, на яку звертається стягнення, впливає на вартість квартири, що порушує інтереси кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок заставного майна.

За змістом частини другої ст. 109 ЖК України допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на житло, що було придбане за рахунок кредиту, повернення якого забезпечено іпотекою цього житла.

На підставі таких доводів, апелянт просить долучити до матеріалів справи нові докази, за результатом перегляду справи заочне рішення скасувати, ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

З матеріалів справи встановлено такі обставини.

12 лютого 2007 року між АТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_1 укладено договір кредиту № CSS0GK50050160 у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 14408 доларів США на споживчі цілі - на купівлю нерухомості, з яких 12000,00 доларів США сума основного тіла кредиту, 2408,00 доларів США - кредит на сплату страхових платежів, з терміном погашення боргу до 12 лютого 2027 року.

Кредит надавався для придбання нерухомості.

Договір кредиту забезпечено іпотекою. 12 лютого 2007 року між банком та позичальником укладено договір іпотеки № CSS0GK50050160, за умовами якого ОСОБА_1 , в забезпечення виконання зобов`язань за договором кредиту, надала банку в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 .

Зі змісту договору іпотеки вбачається, що вказана квартира належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі продажу від 12.02.2007, тобто в день укладення договору кредиту.

Позивачем не надано копію договору купівлі-продажу квартири від 12.02.2007.

Відповідно до п. 11 договору іпотеки сторони визначили, що вартість предмета іпотеки складає 76255,00 грн. Станом на 12.02.2007 Національним банком України був встановлений офіційний курс гривні до долара США на рівні 505,00 гривень за 100 дол. США (інформація з офіційного сайту НБУ). Отже вартість квартири становила 15100,00 дол. США., тоді як ОСОБА_1 взяла в кредит 12 000,00 дол. США., тобто сума кредиту не покриває вартість усієї квартири.

А отже, квартира придбана не тільки за рахунок кредитних коштів, а й за рахунок власних коштів відповідачки.

Факт придбання іпотечної квартири виключно за рахунок кредиту позивачем не доведено.

З пункту 18.12 договору іпотеки вбачається, що іпотекодавець зобов`язується не надавати документи у відповідні держоргани з метою реєстрації будь - яких осіб у Предметі іпотеки без письмової згоди на це Іпотекодержателя та нотаріального посвідчення згоди цих осіб на їх виселення в разі звернення стягнення на Предмет іпотеки.

Відповідно до п. 19 договору іпотекиіпотекодавець також зобов`язується у разі порушення ним будь - якого із зобов`язань, передбачених п.п. 18,2, 18.3, 18.4, 18.7 цього договору, він сплачує на користь Іпотекодержателя штраф у розмірі 100% від вартості Предмету іпотеки, зазначеної в п. 11 цього договору.

З копії довідки, виданої ОСББ «ЕВЕРЕСТ - СМІЛА» № 44 від 31 липня 2019 року вбачається, що відповідачі ОСОБА_1 (власник), 1978 року народження, та ОСОБА_2 (син), 2003 року народження, зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 з 29.04.2015.

Підставою звернення з позовом про виселення і зняття з реєстрації відповідачів зазначено те, що в порушення п. 18.12 договору іпотеки відповідачі без згоди іпотекодержателя зареєстрували своє місце проживання за адресою предмета іпотеки (матеріальна підстава). Таку вимогу обґрунтовано порушенням п. 18.12 договору іпотеки, а також положеннями ст. 3, 6, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» (правова підстава).

В апеляційній скарзі апелянт просить долучити нові докази, які не були надані суду першої інстанції, а саме виконавчий напис нотаріуса від 05.10.2021, яким звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , яка на підставі договору іпотеки від 12.02.2007 передано в іпотеку АТ КБ «ПриватБанк».

При цьому, в апеляційній скарзі позивач додає нову підставу позову: виселення відповідачів у зв`язку із зверненням стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитом на підставі виконавчого листа нотаріуса. Мотивує таку підставу тим, що реєстрація місця проживання відповідачів та відмова виселятись перешкоджають фактичному задоволенню вимог кредитора за рахунок заставного майна.

Відповідно до ч. 3 ст. 49 ЦПК України позивач може змінити підставу позову до закінчення підготовчого засідання, а у справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Зміни підстав позову на стадії апеляційного перегляду не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3 ст. 367 ЦПК України).

Згідно з ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У клопотанні про долучення нових доказів на стадії апеляційного перегляду скаржник не навів обґрунтування винятковості випадків, за яких позивач не міг надати ці докази до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від позивача.

При цьому колегія суддів враховує, що вказаний доказ позивач додає на обґрунтування нової підстави позову: виселення відповідачів у зв`язку із зверненням стягнення на предмет іпотеки, про що не було зазначено у позові. Тому ця підстава позову судом першої інстанції не досліджувалась, а отже не може бути переглянуто в апеляційному порядку (ч. 6 ст. 367 ЦПК України).

Колегія суддів також враховує, що підготовче провадження закінчено 24 січня 2022 року, а виконавчий напис видано 05.10.2021. А тому, позивач до закінчення підготовчого провадження мав достатньо часу, щоб звернутись до суду з заявою про зміну підстав позову із доданням копії виконавчого напису від 05.10.2021 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Тому, апеляційний суд відхиляє клопотання про долучення до матеріалів справи доказу, а саме виконавчого напису від 05.10.2021, та не розглядає підставу позову: виселення відповідачів у зв`язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що для прийняття рішення про виселення необхідно враховувати положення ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ст.109 ЖК України, зокрема виселення можливе при зверненні стягнення на предмет іпотеки.

Колегія суддів погоджується з такими висновками.

Виселення з іпотечного майна проводиться у порядку, встановленому законом (частина перша статті 40 Закону України «Про іпотеку»).

За змістом частини першої статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якого є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов`язання, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону (частина перша статті 33 Закону України «Про іпотеку»).

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку», частиною третьою якої, одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

При цьому при вирішенні питання щодо надання мешканцям житлового приміщення, з якого вони підлягають виселенню, важливо встановити факт придбання житла за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи.

Законодавство не передбачає такої підстави для виселення осіб виключно у зв`язку із тим, що відповідачі зареєстрували місце проживання в іпотечному майні без письмової згоди іпотекодержателя.

Згідно із частиною першою статті 317 ЦК України власнику майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Іпотека є видом забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом

Згідно з частинами першою, третьою статті 9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При користуванні предметом іпотеки іпотекодавець повинен не допускати погіршення стану предмета іпотеки та зменшення його вартості понад норми його звичайної амортизації (зносу). Іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя: зводити, знищувати або проводити капітальний ремонт будівлі (споруди), розташованої на земельній ділянці, що є предметом іпотеки, чи здійснювати істотні поліпшення цієї земельної ділянки; передавати предмет іпотеки у наступну іпотеку; відчужувати предмет іпотеки; передавати предмет іпотеки в спільну діяльність, лізинг, оренду, користування.

Колегія суддів звертає увагу на те, що ні положеннями ЦК України, ні положеннями Закону України «Про іпотеку» не передбачено обмежень прав членів сім`ї власника житла на користування жилим приміщенням у разі передання його в іпотеку.

Стаття 47 Конституції України гарантує кожному право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до частини четвертої статті 9, частини першої, четвертої статті 156 Житлового кодексу України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу.

З аналізу положень частини другої статті 64 ЖК України та частини першої статті 405 ЦК України слідує, що члени сім`ї власника будинку (квартири) (дружина власника, їх діти і батьки), які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Згідно з частиною третьою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає.

Право дитини на проживання в сім`ї разом з батьками передбачене також статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства».

За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно (частина друга статті 156 ЖК України).

Отже колегія суддів не вбачає достатніх підстав для задоволення позову банку, як в частині виселення так і в частині зняття з реєстрації.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, п`ята статті 81 ЦПК України).

Докази подаються разом із позовною заявою.

Встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, оцінивши надані докази у їх сукупності, підстави заявленого позову, суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Посилання апеляційної скарги на невідповідність висновків суду першої інстанції висновкам Верховного Суду є необґрунтованими, оскільки висновки касаційної інстанції у наведених позивачем справах і у справі, яка переглядається, а також встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними.

Посилання заявника на недобросовісну поведінку іпотекодавця, порушення нею умов договору можуть свідчити про наявність підстав для застосування до сторони договору відповідних правових наслідків, встановлених самим договором.

Оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню, судові витрати, понесені позивачем, не підлягають до стягнення з відповідача.

Керуючись ст.ст. 35, 258, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 14 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з часу складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 16 серпня 2022 року.

Судді