КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/1487/2022
Головуючий у суді першої інстанції: Виниченко Л.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2022 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Махлай Л.Д., Ящук Т.І.

секретар - Зиль Т.С., Лащевська Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Єзерської А.М., заінтересована особа: ОСОБА_2 про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 26 жовтня 2021 року,

встановив:

у вересні 2021 року заявник звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця та просив зобов`язати його винести постанову про закінчення виконавчого провадження без стягнення виконавчого збору, посилаючись на те, що рішення суду було виконано ним в добровільному порядку до відкриття виконавчого провадження.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 26 жовтня 2021 року скаргу було залишено без задоволення.

Не погоджуючись з ухвалою, скаржник подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким скаргу задовольнити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення представника скаржника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , стягувача ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду зі скаргою на дії державного виконавця, ОСОБА_1 посилався на те, що рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 21 грудня 2020 року у справі №755/283/20 з нього на користь ОСОБА_2 було стягнуто заборгованість в розмірі 263 489 грн. 95 коп., 3% річних в розмірі 4 098 грн. 97 коп. та інфляційні втрати в розмірі 1 449 грн. 85 коп., що разом становить 269 038 грн. 77 коп. Також було стягнуто судовий збір в розмірі 2 690 грн. 38 коп. Скаржник зазначав, що в період з 17 лютого 2021 року по 23 лютого 2021 року ним в добровільному порядку було виконано рішення суду шляхом перерахування стягувачеві грошових коштів на загальну суму 273 165 грн. 84 коп. Разом з тим, за заявою ОСОБА_2 22 липня 2021 року було відкрито виконавче провадження з виконання рішення суду, яке боржником в добровільному порядку вже виконано, а також стягнуто виконавчий збір у розмірі 21 772 грн. 91 коп. 01 вересня 2021 року скаржник звернувся до державного виконавця з доказами виконання рішення суду у добровільному порядку, однак відповіді йому надано не було, виконавче провадження не закрито.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 26 жовтня 2021 року скаргу було залишено без задоволення.

Відмовляючи в задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що з наданих скаржником до суду копій квитанцій та довідок про видачу готівкових коштів неможливо встановити, що їх отримувач ОСОБА_2 є стягувачем в даній справі, а тому закінчення виконавчого провадження без стягнення виконавчого збору не передбачено. Однак, з таким висновком суду колегія суддів погодитись не може, оскільки він зроблений із порушенням норм матеріального права та не відповідає встановленим у справі обставинам.

Як вбачається з матеріалів справи, 22 липня 2021 року було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа, виданого Дніпровським районним судом м.Києва 23 червня 2021 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості в розмірі 269 038 грн. 77 коп. та судового збору в розмірі 2 690 грн. 38 коп.

01 вересня 2021 року ОСОБА_1 виконавцеві було подано заяву про добровільне виконання рішення суду до відкриття виконавчого провадження та надано докази на підтвердження переказу коштів. За даними Автоматизованої системи виконавчого провадження дана заява була отримана виконавчою службою 17 вересня 2021 року.

З наданих до суду першої інстанції копій дублікатів квитанцій вбачається, що ОСОБА_1 було здійснено переказ особистих коштів на рахунок одержувача ОСОБА_2 із зазначенням призначення платежу «В рахунок виконання рішення Дніпровського районного суду м.Києва по справі 755/283/2», а саме: 17 лютого 2021 року на суму 11 000 грн.; 18 лютого 2021 року на суму 30 000 грн.; 18 лютого 2021 року на суму 40 000 грн.; 19 лютого 2021 року на суму 50 000 грн.; 19 лютого 2021 року на суму 55 000 грн.; 19 лютого 2021 року на суму 45 000 грн.; 19 лютого 2021 року на суму 38 100 грн.; 23 лютого 2021 року на суму 2 700 грн. Всього ОСОБА_1 перераховано 271 800, 00 грн.

Вказані обставини судом першої інстанції належним чином з`ясовані не були. З наданих дублікатів квитанцій можна зробити висновок про те, ким та з яких підстав були отримані грошові кошти. Висновок суду про відсутність доказів на підтвердження належності карткового рахунку саме ОСОБА_2 , який є стягувачем у даному виконавчому провадженні, є помилковим, оскільки надані копії квитанції та довідок АТ КБ «ПриватБанк» дають можливість встановити особу отримувача коштів.

Крім того, в судовому засіданні у суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 визнав факт отримання ним грошових коштів від ОСОБА_1 , при цьому пояснивши, що повернув їх ОСОБА_1 шляхом перерахування на картковий рахунок, оскільки ще не закінчився строк на апеляційне оскарження рішення про стягнення коштів. Стягувач вказував про те, що він вважав, що сплата ОСОБА_1 йому грошових коштів та прийняття ним виконання рішення призведе до позбавлення його права на апеляційне оскарження рішення.

Розгляд справи судом першої інстанції було проведено за відсутності стягувача, дані щодо належного повідомлення якого в матеріалах були відсутні, що призвело до неповного з`ясування обставин справи.

Підстави закінчення виконавчого провадження визначені у статті 39 Закону України «Про виконавче провадження». Так, пунктом 9 ч. 1 цієї статті визначено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Частиною 9 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, виконавчий збір не стягується.

В даному випадку матеріали справи свідчать про те, що судове рішення було виконане скаржником ОСОБА_1 у добровільному порядку в повному обсязі до відкриття виконавчого провадження, про що державного виконавця було повідомлено належним чином, а тому виконавче провадження № 65998520, відкрите 22 липня 2021 року, підлягає закінченню без стягнення з боржника виконавчого збору.

Частиною 2 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

Враховуючи обізнаність державного виконавця про виконання боржником рішення суду до відкриття виконавчого провадження, бездіяльність державного виконавця є незаконною, а права скаржника ОСОБА_1 порушені.

Крім того, суд звертає увагу на те, що постановою Київського апеляційного суду від 08 червня 2022 року виконавчий лист, виданий на виконання Дніпровського районного суду м. Києва від 21 грудня 2020 року у справі № 755/283/20, було визнано таким, що не підлягає виконанню, з підстав припинення зобов`язання у зв`язку із його добровільним виконанням боржником.

Частиною 2 ст. 451 ЦПК України визначено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам ухвала суду першої інстанції, постановлена за наслідками розгляду скарги, не відповідає.

Положеннями ст. 376 ЦПК України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

В даному випадку висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення скарги не відповідає встановленим у справі обставинам, а тому ухвалу суду слід скасувати та постановити нове судове рішення про задоволення скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 26 жовтня 2021 року скасувати та постановити нове судове рішення, яким скаргу задовольнити.

Визнати незаконною бездіяльність державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Єзерської Анастасії Михайлівни щодо розгляду питання про закінчення виконавчого провадження та зобов`язати державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Єзерської Анастасії Михайлівни винести постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.9 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» без стягнення виконавчого збору у відповідності до ч. 9 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження».

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 23 червня 2022 року.

Головуючий

Судді