КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження 22-ц/824/9560/2022
Справа № 760/9726/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

21 грудня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Мороз Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 07 липня 2022 року, ухвалене у складі судді Мазура Ю.Ю. в м. Київ у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Служба у справах дітей Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

В червні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав; зменшивши позовні вимоги в серпні 2017 року, просила позбавити батьківських прав ОСОБА_1 щодо неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заявлені вимоги мотивувала тим, що з 06 лютого 2010 року перебувала з відповідачем в шлюбі, розірваному рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 12 червня 2012 року. У шлюбі народжено дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з нею та знаходиться на її повному утриманні. Фактично шлюбні відносини були припинено з серпня 2011 року, з цього часу вони проживають окремо. Відповідач життям сина не цікавився, не виявляв бажання спілкуватись з дитиною та приймати участь в її вихованні, на сьогодні дитині шість років, але вона взагалі не знає батька та не має до нього ніяких почуттів. ОСОБА_1 проживає в іншому місті, не виконує батьківських обов`язків, не бере будь-якої участі у вихованні сина, за рік спільного проживання він батьківської турботи також не проявляв.

Розпорядження Броварської районної державної адміністрації Київської області № 19 від 21 січня 2015 року про участь у вихованні дитини та порядку побачення з нею відповідачем ігнорувалось, він жодного разу не з`явився для зустрічі з сином. Також відповідач байдуже ставиться до рішення Оболонського районного суду м. Києва від 27 лютого 2015 року, яким визначено його участь у вихованні сина, а саме у присутності матері під час зустрічей за встановленим графіком. Позивачем неодноразово направлялись листи на ім`я служби у справах дітей та на ім`я заступника голови Броварської районної державної адміністрації з проханням вжити заходів реагування до ОСОБА_1 щодо факту його самоусунення від виконання батьківських обов`язків, за результатом розгляду даних листів на адресу ОСОБА_1 уповноваженими органами направлялись запрошення для співбесіди та надання пояснень, однак він від них ухилявся. Зазначені факти можна розцінювати як ухилення від виховання дитини батьком, свідомого нехтування ним своїми обов`язками. Протягом останніх шести місяців відповідач взагалі не сплачує аліменти на дитину.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 07 липня 2022 року позов задоволено, позбавлено ОСОБА_1 батьківських прав відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнуто з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 640 грн.

Відповідач ОСОБА_1 , не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, невідповідність його інтересам батька та дитини, просив скасувати рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 07 липня 2022 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що аліменти сплачуються ним регулярно і заборгованість по ним відсутня, однак позивачем у позові вказано завідомо неправдиві дані, що аліменти не сплачуються.

Позивачем до справи надано рішення про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, однак не зазначено, що рішенням апеляційного суду це рішення скасовано і постановлено нове, яким в позові відмовлено, і позивачем ці обставини приховано від суду.

Також позивачем надано суду лист від 12 лютого 2015 року на адресу Броварської районної державної адміністрації про те, що ОСОБА_1 не виконує розпорядження щодо виховання дитини, та відповіді Броварської районної державної адміністрації про те, що ОСОБА_1 нібито викликався на співбесіду, але не з`явився. Це не відповідає дійсності, оскільки саме ОСОБА_1 22 вересня 2013 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, в рамках цієї справи суд за клопотанням позивача 27 серпня 2014 року виніс окрему ухвалу, якою зобов`язав Броварську районну державну адміністрацію встановити графік побачення з батьком, і тільки 21 січня 2015 року за зверненням ОСОБА_1 Броварська районна державна адміністрація винесла розпорядження № 19 про участь у вихованні дитини та порядку побачень з нею.

Вказував, що саме він звертався і до суду, і до районної державної адміністрації, щоб йому надавали можливість бачитись з дитиною, причиною чого стали неодноразові необґрунтовані відмови в побаченні з сином.

Також позивачем надано копії довідок-розрахунків заборгованості по сплаті аліментів, згідно якої аліменти не сплачувались протягом листопада 2016 року - квітня 2017 року, проте з кінця 2016 року по лютий 2017 року відповідач був відкомандирований в зону АТО, після повернення з якої заборгованість була погашена і на даний час відсутня.

Крім того, 05 вересня 2015 року ОСОБА_1 було укладено шлюб з ОСОБА_5 , в шлюбі народжено двох дочок 2015 та 2016 року народження, старша дочка хворіла, в зв`язку з чим потребувала медикаментозного лікування та особливої дієти, і обоє дітей хворіють на простудні захворювання, що потребувало додаткових витрат. На даний час відповідач тимчасово безробітний, однак аліменти сплачував та сплачує вчасно та в повному обсязі.

Крім того, позивачем надано до суду витяг з ЄРДР про те, що за її заявою відносно ОСОБА_1 відкрито кримінальне провадження за ч. 1 ст. 164 КК України, однак за цією заявою рішення не прийняте.

Вказував, що обставини того, що батько не приводив дитину до дошкільного навчального закладу, не є доказами неналежного виконання своїх батьківських обов`язків, оскільки сторони проживають окремими сім`ями: позивач з новим чоловіком та сином і відповідач з новою дружиною та двома дочками, які також потребували та потребують догляду.

Не заперечував, що позивач працює в поліції, де її позитивно характеризують, та має постійне місце проживання з сином, однак ці докази взагалі не відносяться до вказаного позову.

Не погоджувався з висновками органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав, оскільки цей висновок зроблено без участі відповідача та зроблено на підставі слів позивача про небажання батька брати участь у вихованні, і даний висновок не містить жодних доказів про навмисне ухилення ОСОБА_1 від виконання батьківських обов`язків.

Висновок органу опіки та піклування від 08 грудня 2021 року, за доводами відповідача, не може мати доказового значення в даній справі, з нього слідує, що позивач приховувала дитину від відповідача, не сказала дитині, що в неї є батько, а повідомила, що батьком є нинішній чоловік (його вітчим). Крім слів позивача, що ОСОБА_1 не спілкується з дитиною, жодних обґрунтувань немає.

Вказував, що наведені докази не можуть трактуватись проти відповідача, оскільки ніяким чином не свідчать про свідоме ухилення відповідача від участі у вихованні сина.

Наголошував, що органи опіки і піклування з 2018 року і по даний час, оформлюючи висновки про нібито свідоме ухилення батька від виховання дитини, навіть не винесли попередження йому, не звертають увагу на приховування дитини від батька позивачем та бажання батька брати участь у вихованні дитини. Незважаючи на те, що батько справно сплачує аліменти, робить подарунки сину на день народження, орган опіки та піклування необґрунтовано стверджує, що батько не намагається забезпечити достатній життєвий рівень дитині.

Сама ж позивач пояснила суду, що рішення суду про позбавлення батьківських прав потрібно їй для усиновлення спільного з відповідачем сина його вітчимом. З викладеного вбачається, що як позивач, так і орган опіки та піклування не керувались інтересами дитини, а суд першої інстанції, задовольняючи позов, припустився помилки.

Зазначив, що із всієї справи слідує лише те, що ОСОБА_1 не виявляв достатньої активності та не добивався побачень з сином за наявності судового рішення про визнання його прав на це. Вбачається, що така активність з його боку мала б проявлятись у законний спосіб - написання скарг та заяв про неправомірну поведінку позивача і свідоме невиконання нею рішення суду. Однак відповідач вважає, що наявність таких заяв зашкодить не тільки позивачу, зважаючи на її роботу в правоохоронних органах, але й сину, який і так налаштований матір`ю проти нього. Переслідування матері юрисдикцією закону за невиконання рішення суду про надання побачень з сином відповідач вважає недоцільним і таким, що суперечить інтересам дитини.

Вказував, що він є підполковником правоохоронних органів з виключними позитивними характеристиками, учасником бойових дій на сході України, виховує двох малолітніх доньок, і не заслуговує на найсуворіше сімейно-правове покарання у вигляді позбавлення батьківських прав щодо своєї дитини.

Відзивів на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не надійшло.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції даним вимогам закону відповідає.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, суд першої інстанції вважав доведеним, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, та із врахуванням висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав та думки неповнолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , прийшов до висновку про обґрунтованість позову.

Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Як вбачається із матеріалів справи, сторони у справі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 11 т. 1).

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 12 червня 2012 року в справі № 2605/8385/12 за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу позов задоволено, шлюб між сторонами, зареєстрований 06 лютого 2010 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 181, розірвано (а. с. 12 т. 1).

На а. с. 13 т. 1 наявна копія виконавчого листа, виданого Оболонським районним судом м. Києва 19 жовтня 2012 року в справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, яким з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1000 грн. щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27 березня 2012 року до його повноліття.

На а. с. 99 т. 1 знаходиться копія квитанції від 03 червня 2014 року в сумі 7360 грн., платник ОСОБА_1 , з призначенням "Оплата за заборгованість по аліментам виконавчого провадження ОСОБА_9 ".

На а. с. 102 - 104 т. 1 знаходиться копія позову ОСОБА_1 до ОСОБА_10 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, надання систематичних побачень батька з сином, можливості спільного відпочинку та відвідування дитиною місця проживання батька, поданою до суду в жовтні 2013 року, а також копія ухвали суду про відкриття провадження в даній справі № 756/13422/13-ц.

На а. с. 105 - 106 т. 1 наявна копія клопотання ОСОБА_1 до Оболонського районного суду м. Києва за 2014 рік про винесення окремої ухвали, якою зобов`язати службу у справах дітей Броварської РДА Київської області підготувати та розглянути заяву ОСОБА_1 від 12 березня 2014 року про встановлення регламенту побачень з дитиною та надати відповідний висновок суду.

На а. с. 109 т. 1 наявна копія розпорядження Броварської районної державної адміністрації Київської області від 21 січня 2015 року № 19 "Про участь у вихованні дитини та порядку побачень з нею", яким надано дозвіл ОСОБА_1 зустрічатися з малолітнім сином ОСОБА_3 кожної першої та третьої суботи місяця у м. Києві з 13:00 до 17:00 в присутності матері, строком на 3 місяці.

На а. с. 110 т. 1 знаходиться копія рішення Оболонського районного суду м. Києва від 27 лютого 2015 року в справі № 756/13422/13-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яким визначено ОСОБА_1 участь у вихованні сина ОСОБА_3 в присутності матері ОСОБА_2 під час зустрічей за наступним графіком: кожної першої та третьої суботи місяця в м. Києві з 10 год. до 12 год.

На а. с. 14 - 15 т. 1 знаходиться копія рішення Оболонського районного суду м. Києва від 11 січня 2016 року в справі № 2-455/16 за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, яким позов задоволено, стягнуто з відповідача на користь позивача додаткові витрати на утримання дитини в сумі 10900 грн., а також витрати, пов`язані з лікуванням, в сумі 500 грн. щомісячно і до досягнення ним повноліття.

На а. с. 87 - 89 т. 1 знаходиться копія рішення Апеляційного суду м. Києва від 04 жовтня 2017 року, яким апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення Оболонського районного суду м. Києва від 11 січня 2016 року скасовано та постановлено нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

На а. с. 90 - 91 т. 1 знаходяться копії постанов про закінчення виконавчих проваджень ВП № 50176849 та № 52711040 в зв`язку зі скасуванням рішення апеляційним судом.

На а. с. 16 т. 1 знаходиться копія заяви ОСОБА_2 на адресу начальника служби у справах дітей Броварської районної державної адміністрації Київської області від 12 лютого 2015 року про те, що ОСОБА_1 на виконання розпорядження від 21 січня 2015 року № 19 жодного разу не з`явився для зустрічі з сином, не виявив бажання в спілкуванні з дитиною, на її неодноразові телефонні дзвінки з пропозицією зустрічей з сином відмовлявся як у зазначений в розпорядженні час, так і в будь-який інший час; не виконує свої батьківські обов`язки, самоусунувся від спілкування з дитиною, її виховання та утримання; просила вжити заходів до ОСОБА_1 , викликати його для надання пояснень, прийняти до уваги факт самоусунення від виконання батьківських обов`язків.

На а. с. 17 т. 1 знаходиться копія листа Броварської районної державної адміністрації Київської області від 11 березня 2015 року на звернення ОСОБА_2 , згідно якого на адресу ОСОБА_1 направлено лист з проханням з`явитися до служби у справах дітей для співбесіди та надання пояснень, однак станом на березень від ОСОБА_1 відповідей на надійшло, сам ОСОБА_1 на співбесіду не з`явився.

На а. с. 18 т. 1 знаходиться копія листа служби у справах дітей Броварської районної державної адміністрації Київської області від 13 березня 2015 року на адресу ОСОБА_2 про те, що на адресу ОСОБА_1 направлено лист з проханням з`явитися до служби у справах дітей для співбесіди та надання пояснень з приводу невиконання ним розпорядження від 21 березня 2015 року про участь у вихованні дитини, однак станом на березень ОСОБА_1 відповідей на надіслав і на співбесіду не з`явився.

На а. с. 19 т. 1 знаходиться копія листа служби у справах дітей Броварської районної державної адміністрації Київської області від 17 листопада 2016 року на звернення ОСОБА_2 щодо сприяння зустрічей ОСОБА_1 з малолітнім сином, згідно якого заявник має звернутись до компетентних органів з заявою щодо перегляду рішення Оболонського районного суду м. Києва, яким визначено участь ОСОБА_1 у вихованні дитини.

На а. с 27 - 29, 33 т. 1 наявні копії довідок-розрахунків заборгованості ОСОБА_1 по аліментах.

На а. с. 32 т. 1 наявна копія довідки ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві від 04 квітня 2017 року про неотримання аліментів, згідно якої ОСОБА_2 дійсно не отримувала аліменти з ОСОБА_1 за період з 01 листопада 2016 року по 01 квітня 2017 року згідно з виконавчим листом № 2/2605/3852/12 від 19 жовтня 2012 року, який видано Оболонським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_11 , 2010 року народження, в розмірі 1000 грн. щомісячно.

На а. с. 34 т. 1 наявна копія подання Солом`янського районного ВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві від 13 лютого 2017 року про розшук боржника ОСОБА_1 .

На а. с. 35 т. 1 наявна копія витягу з кримінального провадження № 0004492 за заявою ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 164 КК України про ухилення ОСОБА_1 з 01 жовтня 2016 року по цей час від сплати коштів, встановлених рішенням суду, на утримання малолітньої дитини.

На а. с. 23 т. 1 знаходиться копія характеристики на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виданої дошкільним навчальним закладом 22 лютого 2016 року, в якому також зазначено, що батько не відвідує дитину, не приводить та не забирає її з навчального закладу, не бере участі у батьківських зборах та будь-яких інших заходах і не цікавиться справами дитини.

На а. с. 24 т. 1 знаходиться копія акту депутата Великодимерської селищної ради від 20 січня 2016 року про обстеження житлових умов, в яких проживає неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно якого встановлено, що в будинку за адресою АДРЕСА_1 проживає неповнолітній ОСОБА_3 з мамою ОСОБА_2 її батьком ОСОБА_12 та матір`ю ОСОБА_13 .

На а. с. 26 т. 1 знаходиться копія довідки дільничного педіатра від 24 січня 2015 року, виданої ОСОБА_3 в тому, що він дійсно обслуговується ЦП МСД № 2, на прийом до лікаря дитину привозить мати ОСОБА_2 .

На а. с. 96 - 97 т. 1 знаходяться копії свідоцтв про народження ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьками яких є ОСОБА_1 та ОСОБА_15 , шлюб між якими укладено 05 вересня 2014 року (а. с. 98 т. 1).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Звертаючись до суду із даним позовом, ОСОБА_2 вказувала, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, зокрема обов`язку виховувати та утримувати дитину до досягнення нею повноліття, не виконує та не здійснює жодних дій, спрямованих на виховання дитини, а тому він має бути позбавлений батьківських прав.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно зі статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини), яка відповідно до статті 9 Конституції України діє як складова національного законодавства України, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Статтею 3 вказаної Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчим органами, першочергова увага приділяються якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права та інтереси батьків.

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).

У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Як роз`яснено в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків повинно бути навмисним, тобто особа має повністю розуміти наслідки своєї винної поведінки.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, що тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України ).

Отже, позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини в діях батьків.

Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (справа «Мамчур проти України» (CASE OF MAMCHUR v. UKRAINE) від 16 липня 2015 року).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції наведені норми матеріального права належним чином застосував, погодився з висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав і керувався якнайкращими інтересами дитини, розвиток якої має відбуватись у безпечному, спокійному та стійкому середовищі.

Під час розгляду справи знайшли своє підтвердження ті обставини, що відповідач не виконував свої батьківські обов`язки щодо виховання, навчання і розвитку дитини, не піклувався про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, не приймав участі у створенні належних умов для розвитку її природних здібностей, підготовки дитини до самостійного життя та праці, тривалий час взагалі не бачив та не спілкувався із дитиною.

Як було встановлено судом, рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 12 червня 2012 року шлюб між сторонами було розірвано, із серпня 2011 року сторони проживають окремо, з того часу відповідач не бачив та не цікавився дитиною та не проявляв батьківської турботи про неї.

Доводами апеляційної скарги відповідач даних обставин, наведених позивачкою, не спростовував, як не спростував їх представник відповідача в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції.

Суд також враховує, що провадження в справі про позбавлення батьківських прав триває з червня 2017 року, за час перебування справи про позбавлення батьківських прав в суді відповідач не змінив свого відношення до виконання батьківських обов`язків щодо неповнолітнього.

Доводи відповідача про те, що він сплачує аліменти на утримання дитини у визначеному судом розмірі 1000 грн. в місяць, не спростовують висновків суду першої інстанції щодо обґрунтованості позову. Правильними та обґрунтованими є висновки суду першої інстанції, що виконання батьківських обов`язків не обмежується лише матеріальним забезпеченням дитини, і що важливим фактором є спілкування з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, виховання, надання дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, виявлення інтересу до її внутрішнього світу, створення умов для отримання нею освіти, росту та гармонійного розвитку.

Такі висновки узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 13 липня 2022 року в справі № 366/2047/18, згідно яких «Верховний Суд виходить з того, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками».

Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 26 квітня 2022 року в справі № 520/8264/19, від 02 листопада 2022 року в справі № 679/1606/19.

Апеляційний суд враховує, що ОСОБА_1 у вересні 2013 року звертався до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, надання систематичних побачень батька з сином, можливості спільного відпочинку та відвідування дитиною місця проживання батька, і в межах цієї справи за клопотанням ОСОБА_1 суд виніс окрему ухвалу від 27 серпня 2014 року, якою зобов`язав Броварську районну державну адміністрацію встановити графік побачень з батьком, що було виконане розпорядженням від 21 січня 2015 року.

Крім того, рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 27 лютого 2015 року в справі № 756/13422/13-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яким визначено ОСОБА_1 участь у вихованні сина ОСОБА_3 в присутності матері ОСОБА_2 під час зустрічей за наступним графіком: кожної першої та третьої суботи місяця в м. Києві з 10 год. до 12 год.

Разом із тим, із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 не реалізував визначені йому способи участі у вихованні дитини у вигляді систематичних побачень, що визнавалося ним самим в апеляційній скарзі, що свідчить про формальний підхід відповідача про виконання своїх батьківських обов`язків та фактичне ухилення від них.

Доводи апеляційної скарги щодо вчинення перешкод з боку ОСОБА_2 у виконанні ОСОБА_1 батьківських обов`язків, зокрема шляхом ненадання дитини для побачень, не підтверджуються будь-якими доказами та відхиляються апеляційним судом.

Наведені обставини підтверджуються також рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 27 лютого 2015 року в справі № 756/13422/13-ц, яким ОСОБА_1 було відмовлено в позові про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною.

За таких обставин винна поведінка ОСОБА_1 в ухиленні від виконання батьківських обов`язків відносно свого неповнолітнього сина ОСОБА_3 є доведеною в межах даної справи і доводами апеляційної скарги не спростовується.

Натомість, відповідачем в апеляційній скарзі підтверджено і визнано, що він сам не виявляв достатньої активності і не відвідував побачення з сином за наявності судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції про позбавлення батьківських прав та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги, що причиною звернення ОСОБА_1 до суду з позовом до ОСОБА_2 були неодноразові необґрунтовані відмови в побаченнях з сином; про відсутність заборгованості за аліментними зобов`язаннями, про утворення сторонами нових сімей, які також потребували та потребують догляду; про те, що довідки лікаря-педіатра та дошкільного навчального закладу, а також що характеристика позивача не є доказами неналежного виконання відповідачем батьківських обов`язків.

Згідно з ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

У даній справі судом першої інстанції не встановлено, що висновок органу опіки та піклування є недостатньо обґрунтованим або суперечить інтересам дитини.

Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість висновку органу опіки та піклування Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації від 03 січня 2018 року та від 08 грудня 2021 року апеляційний суд відхиляє як безпідставні.

Так, із матеріалів справи вбачається, що висновок опіки та піклування в даній справі надавався неодноразово.

На а. с. 53 - 54 т. 1 знаходиться копія висновку Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації від 03 січня 2018 року про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 щодо малолітнього ОСОБА_3 . Згідно даного висновку, з серпня 2011 року батько з дитиною не проживає, зі слів матері, не бере участі у вихованні, розвитку та утриманні дитини, у січні 2015 року розпорядженням Броварської районної державної адміністрації Київської області ОСОБА_1 було встановлено години спілкування з сином, однак на сьогодні воно не виконується; зі слів матері дитини ОСОБА_1 жодного разу не виявив бажання зустрітися з сином; рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 27 лютого 2015 року ОСОБА_1 було визначено його участь у вихованні дитини, однак дане рішення також не виконується; рішенням Оболонського районного суду м. Києва з ОСОБА_1 було стягнуто аліменти на утримання малолітнього сина, заборгованість по сплаті аліментів станом на 01 січня 2017 року становить 7706,38 грн.; Солом`янським районним ВДВС м. Києва направлено до суду подання про розшук боржника ОСОБА_1 , також щодо нього відкрито кримінальне провадження за несплату аліментів. На даний час малолітній ОСОБА_11 з матір`ю проживає за адресою АДРЕСА_2 проведенні обстеження житлово-побутових умов проживання дитини встановлено, що для ОСОБА_11 створені належні умови для проживання, відпочинку, навчання та розвитку; ОСОБА_1 свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не намагається забезпечити достатній життєвий рівень дитині, не турбується про стан її здоров`я; з метою захисту майбутнього та інтересів дитини на підставі ст. 164 СК України орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_1 щодо малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На а. с. 28 - 29 т. 2 знаходиться висновок Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації від 08 грудня 2021 року про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 щодо малолітнього ОСОБА_3 . Згідно даного висновку, з серпня 2011 року батько з дитиною не проживає, зі слів матері, не бере участі у вихованні, розвитку та утриманні дитини; рішенням Броварської районної державної адміністрації від 21 січня 2015 року ОСОБА_1 було встановлено спосіб участі у вихованні сина, однак на сьогодні це розпорядження не виконується. Також рішенням Оболонського районного суду м. Києва в справі № 756/13422/13-ц року ОСОБА_1 було визначено його участь у вихованні дитини, однак дане рішення також не виконується. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва у справі № 756/4383/15-ц з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_11 , які він сплачує в повному обсязі. Питання щодо доцільності (недоцільності) позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 було розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Дарницький районної в м. Києві державної адміністрації у 2017 році, за результатом розгляду прийнято рішення про надання до суду висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 . Заочним рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 24 січня 2018 року в справі № 760/9726/17 ОСОБА_1 було позбавлено батьківських прав, проте ОСОБА_1 у 2019 році подано заяву про перегляд заочного рішення, на підставі чого питання про доцільність (недоцільність) позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 знову розглядалось на засіданні комісії у 2019 році. За результатом розгляду вказаного питання було прийнято рішення про надання до суду висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 . Проте, вказаний висновок не було підготовлено та направлено до суду, так як надійшла ухвала про передачу справи за підсудністю до іншого суду. На засіданні комісії, яке відбулось 11 листопада 2021 року, були присутні ОСОБА_2 , ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 . Мати пояснила, що батько не спілкується з сином, дитину виховує її теперішній чоловік, ОСОБА_11 нещодавно дізнався, що у нього є інший батько; батько повідомив, що він проти позбавлення його батьківських прав, він дійсно не спілкується з дитиною через те, що ОСОБА_2 чинить перешкоди йому в цьому; малолітній ОСОБА_11 повідомив, що місяць назад дізнався про те, що ОСОБА_17 є його батьком, але цю людину він не хоче знати, батьком вважає свого вітчима. Беручи до уваги вищезазначене, рекомендації комісії, можна зробити висновок, що ОСОБА_1 свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не намагається забезпечити достатній життєвий рівень дитини, не турбується про стан її здоров`я. Орган опіки та піклування вважав за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_1 щодо малолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Таким чином, висновок органу опіки та піклування в даній справі надано за участі обох сторін та дитини з урахуванням пояснень всіх учасників.

Апеляційний суд вважає даний висновок обґрунтованим з огляду на тривалість часу відсутності спілкування батька із дитиною та невиконання відповідачем батьківських обов`язків щодо неповнолітньої дитини.

Відповідно до ст. 12 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства.

Статтею 6 Конвенції про права дитини передбачено, що під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган: a) визначає, чи має він достатньо інформації для прийняття рішення в найвищих інтересах дитини, і в разі необхідності одержує додаткову інформацію, зокрема від суб`єктів батьківської відповідальності; b) якщо внутрішнім законодавством дитина визнається такою, що має достатній рівень розуміння: - упевнюється в тому, що дитина отримала всю відповідну

інформацію; - у відповідних випадках консультує особисто дитину (у разі необхідності - приватно) сам або через інших осіб чи інші органи в зрозумілий дитині спосіб, якщо це явно не суперечить найвищим інтересам дитини; - надає можливість дитині висловлювати її думки; c) приділяє належну увагу думкам, висловленим дитиною.

Відповідно до ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

На виконання зазначених вимог закону судом першої інстанції заслухано думку дитини - неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який повідомив в судовому засіданні, що вважає своїм батьком вітчима, підтримує матір і хоче, щоб ОСОБА_1 позбавили батьківських прав.

Наведені обставини свідчать про відсутність психоемоційного зв`язку між батьком і дитиною та відповідність інтересам дитини позбавлення відповідача батьківських прав відносно неї.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 07 липня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 21 грудня 2022 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.