СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/17254/20

пр. № 2/759/845/22

21 червня 2022 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Коваль О.А.

при секретарі Радзівіл А.Б.

за участю представника відповідача Сахабутдінова В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Універсал Банк", Приватного виконавця Виконавчого округу м. Києва Мілоцького Олега Леонідовича, Державного підприємства "Сетам", Державного реєстратора Приватного нотаріуса КМНО Розумовської Марини Анатоліївни про визнання недійсним акту про реалізацію предмету іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2020 року представник позивача адвокат Осипенко В.Ю. звернувся з позовною заявою до Акціонерного товариства "Універсал Банк", Приватного виконавця Виконавчого округу м. Києва Мілоцького О.Л., ДП "Сетам", Державного реєстратора Приватного нотаріуса КМНО Розумовської М.А. про визнання протиправною дію приватного виконавця Мілоцького О.Л. щодо подачі заявки №61057976 на реалізацію арештованого майна (квартири АДРЕСА_1 ) вих. №603 від 11.03.2020 до ДП «Сетам» на проведення електронних торгів, які відбулись 10.04.2020; визнання недійсним та скасування складеного приватним виконавцем Мільцьким О.Л. акту про реалізацію предмета іпотеки ВП №61057976 від 14.04.2020, на підставі якого було залишено (набуто) за АТ «Універсал Банк» право власності на квартиру АДРЕСА_1 ; визнання та скасування свідоцтва про набуття у власність АТ «Універсал Банк» квартири АДРЕСА_1 , яку видане ОСОБА_2 та зареєстроване в реєстрі за №312; визнання протиправною дію АТ «Універсал Банк» щодо звернення до приватного виконавця Мілоцького О.Л. з заявою про намір залишити за собою нереалізоване майно та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 52009154 від 17.04.2020 та номер запису про право власності/довірчої власності: 36290727, на підставі якого здійснено державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000), за АТ «Універсал Банк». Обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що 14.04.2020 приватним виконавцем Мілоцьким О.Л. був складений акт про реалізацію предмета іпотеки: квартири АДРЕСА_1 , яка належала на праві власності ОСОБА_1 . За зазначеним актом АТ «Універсал Банк» придбав (залишив за собою) зазначену квартиру за ціною 1 599 619,00 грн. Залишення за собою предмета іпотеки АТ «Універсал Банк» відбулось на підставі ст. 49 ЗУ «Про іпотеку», оскільки ДП «Сетам» було визначено та встановлено, що відповідно до протоколу №473850 про проведенні електронні торги від 10.04.2020 - не відбулись, на підставі відсутності допущених учасників торгів. 17.04.2020 приватним нотаріусом Разумовською М.А. було видано свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, серія та номер: 312, яке стало підставою для державної реєстрації права власності в реєстрі речових прав на нерухоме майно за АТ «Універсал Банк». Позивач вважає, що зазначені акт та свідоцтво є незаконними та мають бути скасовані з огляду на наступне. Постановою про опис та арешт майна (коштів) боржника, ВП №61057976 від 12.02.2020, приватним виконавцем Мілоцьким О.Л. описано та накладено арешт на об`єкт житлової нерухомості, квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить боржнику ОСОБА_1 . Також 12.02.2020 приватним виконавцем Мілоцьким О.Л. складено акт приватного виконавця, відповідно до якого вбачається, що боржник ОСОБА_1 - була відсутня при здійсненні даної дії. Отже, на момент опису та арешту майна, позивач була відсутня та приватний виконавець не мав права потрапляти до майна позивача без відповідної згоди на цю дію позивача або за рішенням суду. Окрім того, представник позивача зазначає, що приватний виконавець Мілоцький О.В. не мав законного права передавати нерухоме майно позивача на електронні торги до ДП «Сетам», в зв`язку з тим, що нерухоме майно, а саме: квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , яка належить позивачу на підставі свідоцтва про право власності від 27.01.1999 є єдиним нерухомим майном позивача, а відтак, оскільки дане нерухоме майно підпадає під дію ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», воно не може бути передано на електронні торги.

Разом з позовом було подано заяву про забезпечення позову, в якій представник позивача просив вжити заходів забезпечення позову, шляхом накладання арешту на квартиру АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 13.10.2020 прийнято до розгляду позовну заяву, постановлено розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Окрім того, ухвалою суду від 13.10.2020 було задоволено заяву про забезпечення позову, накладано арешт на квартиру АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000).

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.04.2021 року справа передана в провадження судді Коваль О.А.

Ухвалою суду від 05.05.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження.

Згідно з ухвалою суду від 16.09.2021 закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті.

23.10.2021 представник відповідача-2 - приватного виконавця виконавчого округу м. Київ Мільцького О.Л. адвокат Ярешенко Д.В. скерував на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Вважає, що вимоги позивача про визнання протиправною дію приватного виконавця Мілоцького О.Л. щодо подачі заявки №61057976 на реалізацію арештованого майна не може бути предметом розгляду у даній справі, оскільки питання правомірності дій або бездіяльності приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України, вирішується судом виключно за правилами встановленими розділом VII ЦПК України та не можуть бути предметом розгляду в позовному провадженні. Посилання ж позивача на те, що приватний виконавець потрапив до квартира без її згоди є безпідставним та спростовується постановою про опис та арешт майна боржника, де зазначено, що опис квартири був проведений без входження до приміщення. Також представник відповідача-2 заперечує розповсюдження на спірні правовідносини ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», з огляду на те, що боржник не використовувала для проживання квартиру, яка була передана банку в рахунок виконання зобов`язань. Також представник наголошує на відсутності у позивача порушеного права та обрання останнім неналежного способу захисту. Так, банк прийняв квартиру в рахунок виконання зобов`язань за максимально вигідною для позивача ціною, жодних обставин, які б вказали на порушення законного інтересу позивача, окрім нібито неможливості реалізації квартири в силу положень Закону про мораторій, позивачем не наведено. Окрім того, Закон про мораторій, на який посилається позивач, як на підставу задоволення позовних вимог, втратив свою чинність 23.09.2021. Таким чином, рішення про визнання недійсним акту приватного виконавця про передачу квартири банку в рахунок виконання зобов`язань, не може відновити прав позивача з огляду на те, що банк після прийняття судом такого рішення повторно зверне стягнення на оспорювань квартиру.

20.10.2021 в судовому засіданні представник АТ «Універсал Банк» заявив клопотання про відновлення стадії підготовчого провадження та надання строку на подачу відзиву і доказів, вказуючи на отримання повідомлення про розгляд цієї справи із запізненням.

Ухвалою суду від 20.10.2021 постановлено повернутись до стадії підготовчого провадження у справі, призначено підготовче засідання.

08.11.2021 представник відповідача-1 АТ «Універсал Банк» скерував до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування відзиву зазначає, що керуючись ч.1 ст.49 ЗУ «Про іпотеку», банк виявив намір залишити за собою нереалізоване майно, про що було повідомлено приватного виконавця та ДП «Сетам». Таким чином, стягувач за рахунок нереалізованого майна - предмету іпотеки, частково задовольнив вимоги за рішенням суду, а саме шляхом взаємозаліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна. Представник вказує, що посилання позивача на те, що приватний виконавець потрапив до квартири без її згоди є безпідставним та спростовується постановою про опис та арешт майна боржника, де зазначено, що опис квартири був проведений без входження до приміщення. Представник заперечує розповсюдження на спірні правовідносини Закону про мораторій. Так, з положень вказаного закону вбачається, що умовою його застосування є використання власником предмета іпотеки для постійного проживання. 12.02.2020 приватним виконавцем здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_2 , з метою перевірки обставин того, чи проживає боржник за вказаною адресою. Під час даного виходу приватного виконавця за адресою боржника, зі слів консьєржа ОСОБА_3 , встановлено, що боржник фактично не мешкає у вказаній квартирі та дана квартира здається в оренду. Таким чином, посилання позивача на те, що ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» нібито розповсюджується на спірні правовідносини, є безпідставними з огляду на те, що боржник не використовувала для проживання квартиру, яка була передана банку в рахунок виконання зобов`язань. Також представник наголошує на відсутності у позивача порушеного права та обрання останнім неналежного способу захисту. Так, банк прийняв квартиру в рахунок виконання зобов`язань за максимально вигідною для позивача ціною, жодних обставин, які б вказали на порушення законного інтересу позивача, окрім нібито неможливості реалізації квартири в силу положень Закону про мораторій, позивачем не наведено. Окрім того, Закон про мораторій, на який посилається позивач, як на підставу задоволення позовних вимог, втратив свою чинність 23.09.2021. Таким чином, рішення про визнання недійсним акту приватного виконавця про передачу квартири банку в рахунок виконання зобов`язань, не може відновити прав позивача з огляду на те, що банк після прийняття судом такого рішення повторно зверне стягнення на оспорювань квартиру.

Ухвалою суду від 07.06.2022 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач в судове засідання не з`явилась, повідомлялась належним чином. 02.06.2022 представник позивача скерував до суду клопотання про розгляд справи за відсутності сторони позивача, підтримує позов в повному обсязі.

Представник відповідача-1 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, з підстав наведених у відзиві на позовну заяву.

Відповідач-2 та відповідач-3 в судове засідання не з`явились, повідомлялись належним чином, причини неявки не повідомили.

Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов таких висновків.

Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Судовим розглядом встановлено, що згідно із свідоцтвом Головного управління житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації про право власності на квартиру від 27.01.1999, виданого на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення від 25.12.1998 №828-С, квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 на праві приватної власності.

Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи №12354226 від 28.05.2020 за відомостями Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Святошинської РДА ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 з 20.08.1992.

11.06.2008 між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, відповідно до п. 1.1 якого, іпотекодавець передає в іпотеку квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до п. 2.1.1 договору іпотеки сторонами погоджено, у разі невиконання або неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором №007-2008-2024 від 11.06.2008, укладений між іпотеко держателем та боржником, в забезпечення виконання зобов`язань якого укладено договір іпотеки, іпотеко держатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки в повному обсязі переважно перед іншими кредиторами.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 25.05.2012 у справі №2-258/11 (пр. №2/2608/142/12) позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості задоволено, ухвалено стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором № 007-2008-2024 від 11 червня 2008 року в сумі 215171,50 доларів США, що еквівалентно 1719220,29 грн., судовий збір у сумі 1700,00 грн. та 120,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. В задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «Універсал Банк», 3-я особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Іванчик Ірина Іванівна про визнання недійсними кредитного договору № 007-2008-2024 від 11.06.2008 року, укладеного між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 , та договору іпотеки від 11.06.2008 року, укладеного між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 відмовлено.

При ухваленні вказаного рішення судом було встановлено, що 11.06.2008 року між ВАТ «Банк Універсальний», назву якого змінено на ПАТ «Універсал Банк» згідно Витягу з статуту ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 007-2008-2024, відповідно до якого остання отримала кредит в сумі 150000,00 доларів США, строком до 10.06.2020 року, зі сплатою 14,95 % річних за користування кредитом та підвищеною процентною ставкою в разі прострочення платежу в розмірі 44,85 % річних.

Святошинським районним судом м. Києва 18.03.2013 видано виконавчий лист на підставі рішення у справі №2/2608/142/12 про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованості за кредитним договором №007-2008-2024 від 11.06.2008 в сумі 215 171,50 доларів США, що еквівалентно 1 719 220,29 грн., судового збору у сумі 1 700,00 грн. та 120,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

23.01.20202 АТ «Універсал Банк» звернулось до приватного виконавця Мілоцького О.Л. з заявою про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа, виданого Святошинським районним судом м. Києва у справі №2/2608/142/12.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Мілоцького О.Л. від 23.01.2020 відкрито виконавче провадження №61057976 з примусового виконання виконавчого листа Святошинського районного суду м. Києва №2/2608/142/12. Боржник у вказаному виконавчому провадженні ОСОБА_1 , стягувач АТ «Універсал Банк».

Окрім того, 23.01.2020 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Мілоцьким О.Л., винесено постанову у ВП №61057976 про накладення арешту на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 .

Відповідно до постанови приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Мілоцького О.Л. від 12.02.2020 про опис та арешт майна (коштів) боржника у ВП №61057976 приватним виконавцем при примусовому виконанні виконавчого листа Святошинського районного суду м. Києва №2/2608/142/12 від 18.03.2013 встановлено об`єкт житлової нерухомості, квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що належить боржнику на праві власності та постановлено описати та накласти арешт на вказаний об`єкт житлової нерухомості. Опис квартири був проведений без входження до приміщення.

Згідно із актом приватного виконавця виконавчого округу м. Київ Мілоцького О.Л. від 12.02.2020, приватним виконавцем при примусовому виконанні виконавчого провадження №61057976 встановлено, що боржник ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 не проживає, квартира використовується під здавання в оренду.

11.03.2020 приватний виконавець виконавчого округу м. Київ Мілоцький О.Л. звернувся до ДП «Сетам» з заявкою №61057976 на реалізацію арештованого майна, згідно якої виконавцем передається на реалізацію об`єкт житлової нерухомості, а саме квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до протоколу проведення електронних торгів №473850 від 10.04.2020, 10.04.2020 не відбулись електронні торги по лоту 411110 з реалізації квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Стартова ціна 1 599 619,00 грн. Торги не відбулись на підставі відсутності допущених учасників торгів.

13.04.2020 АТ «Універсал Банк» звернулось до приватного виконавця Мілоцького О.Л. з заявою від 10.04.2020, згідно якої АТ «Універсал Банк» має намір залишити за собою нереалізоване майно за початковою ціною, визначеною на початок проведення електронних торгів - 1 599 619,00 грн.

14.04.2020 приватний виконавець виконавчого округу м. Київ Мілоцький О.Л. звернувся до ДП «Сетам» з повідомлення №61057976/755 від 14.04.2020, в якому виконавець повідомляє про бажання іпотеко держателя придбати предмет іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна.

Згідно із актом приватного виконавця виконавчого округу м. Київ Мілоцького О.Л. про реалізацію предмета іпотеки від 14.04.2020 у ВП №61057976, приватним виконавцем при примусовому виконанні виконавчого листа Святошинського районного суду м. Києва №2/2608/142/12 від 18.03.2013, відповідно до ст. 61 ЗУ «Про виконавче провадження», ст. 41 ЗУ «Про іпотеку», передано на реалізацію об`єкт житлової нерухомості, квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідно до протоколу №473850 про проведені електронні торги від 10.04.2020 ДП «Сетам», торги за лотом №411110 з реалізації об`єкта житлової нерухомості, квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , не відбулись, на підставі відсутності допущених учасників торгів. 13.04.2020 іпотекодержателем, АТ «Універсал Банк», подана заява про бажання придбати предмет іпотеки за початковою ціною, шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна, відповідно до вимог ст. 49 ЗУ «Про іпотеку». Стартова ціна предмета іпотеки становила 1 599 619,00 грн.

Відповідно до свідоцтва від 17.04.2020, зареєстрованого в реєстрі за №312 та посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Разумовською М.А., АТ «Універсал Банк» належить на праві власності квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки майно не реалізовано/торги не відбулись і стягувач АТ «Універсал Банк» виявив бажання залишити за собою непродане майно, що раніше належало ОСОБА_1 .

Згідно із інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №219518207 від 07.08.2020 квартира за адресою: АДРЕСА_2 належить на праві приватної власності АТ «Універсал Банк», дата державної реєстрації: 17.04.2020, підстава для державної реєстрації: свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, серія та номер: 312, видане 17.04.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Разумовською М.А., підстава внесення запису: рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Разумовської М.А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 52009154 від 17.04.2020

В першу чергу суд з`ясувує характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.

Позивачем заявлені вимоги про визнання протиправною дію приватного виконавця, визнання недійсним та скасування складеного приватним виконавцем акту про реалізацію предмета іпотеки, скасування свідоцтва про набуття у власність АТ «Універсал Банк» квартири АДРЕСА_1 , визнання протиправною дію АТ «Універсал Банк» щодо звернення до приватного виконавця з заявою про намір залишити за собою нереалізоване майно та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Відповідно до статті 1 ЗУ "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи інших посадових осіб державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України.

Під час виконання судових рішень учасники справи мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень».

Позивач ОСОБА_1 є боржником у виконавчому провадженні, тому вона не може пред`являти позов про визнання протиправними дії приватного виконавця та скасування акту приватного виконавця про реалізацію предмета іпотеки у виконавчому провадженні під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України, оскільки законодавством України у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме, оскарження боржником дій приватного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Таким чином, щодо вимог про визнання протиправною дію приватного виконавця Мілоцького О.Л. щодо подачі заявки №61057976 на реалізацію арештованого майна вих. №603 від 11.03.2020 до ДП «Сетам» на проведення електронних торгів позивачем неправильно обрано спосіб захисту своїх прав та інтересів, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні цієї вимоги.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі статтею 393 ЦК України, серед способів захисту права власності закріплено визнання незаконним та скасування правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає закону і порушує права власника, за позовом власника.

З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Отже, при розгляді спору суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст.11 ЦК України, цивільні права та обв`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Частиною другою цієї ж статті передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків можуть бути як правочини (пункт 1), так і інші юридичні факти (пункт 4).

Згідно ст.61 Закону України «Про виконавче провадження», реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною. Реалізація за фіксованою ціною застосовується щодо майна, оціночна вартість якого не перевищує 50 мінімальних розмірів заробітної плати. Реалізація за фіксованою ціною не застосовується до нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден, незалежно від вартості такого майна.

Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У Рішенні Конституційного суду України від 01.12.2004 року по справі № 1-10/2004 розкривається поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Частиною четвертою статті 55 Конституції України унормовано, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, гарантовано захист права власності. Згідно з нею, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна не інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, ця стаття закріплює право безперешкодного користування своєю власністю, включаючи й житлову власність, регулює умови позбавлення власності, визнає право держав здійснювати контроль за використанням власності, відповідно до інтересів суспільства.

Тим самим, у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод чітко встановлено: право власності кожної фізичної і юридичної особи, громадської організації чи групи приватних осіб має поважатись. У першу чергу, ця повага має виявлятися державою і реалізовуватися шляхом прийняття законодавчих, виконавчих актів, що захищають право власності від незаконних зазіхань.

Конституційне право на житло містить заборону примусового позбавлення житла не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Цьому праву кореспондує обов`язок держави створювати умови для його захисту та реалізації. Основною гарантією реалізації права на житло є те, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як за рішенням суду.

У постанові Верховного Суду України від 18 травня 2016 року у справі № 6-109цс16 міститься висновок, відповідно до якого за змістом частини дев`ятої статті 62 Закону № 606- XIV, оспорювані постанова та акт державного виконавця про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу фактично є правочинами, на підставі яких відбувається подальше оформлення стягувачем права власності на це майно, а тому такий спір підлягає розгляду в порядку позовного провадження.

Таким чином, відповідачем - приватним виконавцем Виконавчого округу м. Києва Мілоцьким О.Л., актом від 14.04.2020 про реалізацію предмета іпотеки стягувачу АТ «Універсал Банк» у рахунок заборгованості за виконавчим листом №2/2608/142/12, по вищевказаному виконавчому провадженню ВП № 61057976, фактично здійснено правочин, яким передано право власності АТ «Універсал Банк» на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , яка належала позивачу. А тому оспорювання такого акту підлягає розгляду в порядку позовного провадження.

Стосовно вимоги про визнання протиправною дію АТ «Універсал Банк» щодо звернення до приватного виконавця з заявою про намір залишити за собою нереалізоване майносуд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулась до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Способи захисту цивільних прав визначені у ч. 2 ст. 16 ЦК України, зокрема, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріально правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника. При цьому під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, тобто матиме найбільший ефект по відновленню відповідних прав, свобод та інтересів на стільки, на скільки це можливо.

Такий спосіб захисту, як визнання протиправною дію стягувача щодо звернення до виконавця з заявою про намір залишити за собою нереалізоване майно не є способом захисту цивільних прав та інтересів, установленим законом.

Разом із цим, як вказувалося, суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної в позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цим діянням наслідкам.

Вказані висновки відповідають правовим позиціям, викладеним у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №338/180/17, від 30 січня 2019 року у справі №569/17272/15-ц, Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі №524/5152/15-ц.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позивач, звертаючись до суду з позовною вимогою про визнання протиправною дію АТ «Універсал Банк» щодо звернення до приватного виконавця Мілоцького О.Л. з заявою про намір залишити за собою нереалізоване майно, обрав спосіб захисту прав та інтересів, що не відповідає установленим законом нормам та не є ефективною.

Відповідачі наголошували на неналежності обраного позивачем способу захисту, з огляду на те, що позивач не зазначає, яким чином передача квартири банку в рахунок виконання зобов`язань за рішенням суду порушує його права та законні інтереси, а також яким чином визнання недійсним акту про передачу квартири банку в рахунок виконання боргових зобов`язань відновить його право.

Частиною 2 статті 16 ЦК України передбачені способи захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, визнання правочину недійсним.

Згідно із ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також, вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлено як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якого порушено вчиненням правочину.

Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Як було встановлено вище судом, акт від 14.04.2020 про реалізацію предмета іпотеки стягувачу АТ «Універсал Банк» є правочином, яким передано право власності належної позивачу квартири АТ «Універсал Банк».

Під протиправного порушенням розуміється такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилось або зникло як таке, порушення права пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Відтак, акт про реалізацію предмета іпотеки від 14.04.2020, є нічим іншим як правочином, правовим наслідком якого є розпорядження майновими правами щодо майна, що належать позивачу.

Тому позивач, з метою захисту своїх прав та інтересів, має правові підстави для оспорювання акту про реалізацію предмета іпотеки від 14.04.2020, предметом якого було майно, належне позивачу.

Окрім того, відповідачі наголошували на неналежності обраного позивачем способу захисту, з огляду на те, що ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» втратив свою чинність 23.09.2021. Таким чином, рішення про визнання недійсним акту приватного виконавця про передачу квартири банку в рахунок виконання зобов`язань, не зможе відновити прав позивача з огляду на те, що банк після прийняття судом такого рішення повторно зверне стягнення на спірну квартиру.

Суд зазначає, що ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Визнання недійсними акту про реалізацію предмета іпотеки від 14.04.2020,визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності АТ «Універсал Банк» на спірне нерухоме майно призведе до переходу права власності на майно до позивача. Відтак, задоволення позову відновить право власності позивача на спірне майно, за захистом права власності на яке остання звернулась до суду, а тому такий спосіб захисту порушеного права не можна визнати не ефективним. У випадку ж майбутнього звернення стягнення АТ «Універсал Банк» на спірну квартиру, позивач не буде позбавлений права звернення до суду щодо оспорювання такого стягнення, з підстав не визначених ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Щодо наявності підстав для визнання недійсним акту приватного виконавця Виконавчого округу м. Києва Мілоцького О.Л. про реалізацію предмета іпотеки 14.04.2020.

Позивач просить визнати недійсним акт з огляду на неможливість примусового стягнення спірної квартири в силу приписів ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

07 червня 2014 року набрав чинності ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», пп. 1 п. 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі ст. 4 ЗУ «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюту, та за умови, що:

- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є суб`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме майно;

- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140,00 кв. м для квартири та 250,00 кв. м для житлового будинку.

Мораторій (заборона) на примусове відчуження майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, який встановлений ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», має цільовий характер і є державною гарантією захисту конституційних прав та інтересів громадян, які отримали кредити саме в іноземній валюті.

Для застосування цієї державної гарантії захисту конституційних прав та інтересів громадян, які отримали кредити саме в іноземній валюті, обов`язковою є сукупність зазначених вище обставин, оскільки вказаний закон не підлягає застосуванню до будь-яких правовідносин, що випливають із договору іпотеки.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року в справі № 726/1538/16-ц.

Поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов`язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України).

Отже, мораторій є відстроченням виконання зобов`язання, а не звільненням від його виконання. Тому встановлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) в разі невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати його (відчужувати без згоди власника).

Відповідно до частини першої статті 33 ЗУ «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Як вбачається з матеріалів даної справи, жодних належних та допустимих доказів того, що спірна іпотечна квартира використовувалася позивачем та членами її сім`ї як постійне місце проживання немає.

Відповідно дост. 81 ЦПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з тим, згідно акту приватного виконавця виконавчого округу м. Київ Мілоцького О.Л. від 12.02.2020, вбачається, що боржник ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 не проживає, квартира використовується під здавання в оренду.

Відповідачі у поданих суду відзивах посилаються на відомості зі вказаного акту, як на підставу не розповсюдження ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки з нього вбачається, що боржник не використовувала для проживання квартиру, яку було передано банку в рахунок виконання зобов`язань.

Позивач не скористався правом на подання відповіді на відзив.

Разом з тим, представник позивача у позовній заяві вказує, що приватний виконавець не мав законного права передавати спірну квартиру на електронні торги до ДП «Сетам», оскільки вказана квартира є єдиним нерухомим майном позивача.

Однак, як вбачається з пп. 1 п. 1 ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» нерухоме житлове майно, яке є предметом договору іпотеки, укладеного в забезпечення зобов`язань за споживчим кредитом в іноземній валюті не може бути примусово стягнуте за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника. Відсутність у позичальника іншого нерухомого майна є похідної умовою від умови використання такого нерухомого майна як постійного місця проживання позичальника. Відтак, відсутність у позичальника іншого нерухомого майна не є самостійною підставою для неможливості примусового стягнення такого майна, а застосовується у сукупністю з умовою про використання забезпеченого іпотекою нерухомого майна як місця постійного проживання позичальника.

Позивачем не доведено, що нерухоме житлове майно використовується позивачем як місце постійного проживання, а тому дія ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не застосовується до спірних правовідносин, оскільки, немає одночасної наявності всіх перерахованих умов, визначених пп. 1 п. 1 Закону.

Судом також враховано, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 25.05.2012, яке набрало законної сили, в задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «Універсал Банк», 3-я особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Іванчик Ірина Іванівна про визнання недійсними кредитного договору № 007-2008-2024 від 11.06.2008 року, укладеного між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 , та договору іпотеки від 11.06.2008 року, укладеного між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 відмовлено.

Таким чином, суд вважає, що оспорюваний позивачем правочин, здійснений відповідно до вимог чинного законодавства, а тому підстав для визнання його недійсним в силу ст. 215 ЦК України, немає.

Не підлягають до задоволення також вимоги позивача, щодо скасування свідоцтва про набуття у власність АТ «Універсал Банк» квартири за адресою: АДРЕСА_2 та скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, як похідних від вимоги про визнання акту про реалізацію предмета іпотеки від 14.04.2020.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати покладаються на останнього, а відповідачами не надано суду будь-яких доказів понесення ними судових витрат.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 77, 78, 81, 133, 141, 259, 263-265, 268, 354, 355 ЦПК України, на підставі ст.ст. 3, 11-14, 15, 16, 202, 203, 204, 215, 216, 234, 236, 263, 512-519, 526, 1054 Цивільного кодексу України, Закону України «Про іпотеку», Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Універсал Банк", Приватного виконавця Виконавчого округу м. Києва Мілоцького Олега Леонідовича, Державного підприємства "Сетам", Державного реєстратора Приватного нотаріуса КМНО Розумовської Марини Анатоліївни про визнання недійсним акту про реалізацію предмету іпотеки залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду на бирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст. 358 цього Кодексу.

Повний текст рішення виготовлено 24.06.2022 року..

Суддя Коваль О.А.