ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/807/1194/22 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

Гончар М.С

суддів: Подліянової Г.С.

за участі секретаря: Камалової В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 21 січня 2022 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Міністерство освіти і науки України, про встановлення факту, що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

В обґрунтування заяви зазначила, що вона - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у дівоцтві ОСОБА_2 , з 2011 по 2015 р.р. навчалася в Шахтарському педагогічному училищу за спеціальністю «Початкове навчання» із присвоєнням кваліфікації вчителя початкових класів. 27.06.2013 отримала атестат про повну загальну середню освіту, який залишився у Шахтарському педагогічному училищі, а в 2015 році мала отримати диплом про здобуття вищої освіти за освітньо-кваліфікаційним рівнем молодшого спеціаліста, спеціальність «Початкове навчання» із присвоєнням кваліфікації вчителя початкових класів.

15.08.2015 між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено шлюб, у зв`язку з чим було змінено прізвище із « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_5 », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб НОМЕР_1 від 15.08.2015р., актовий запис № 139.

Відповідно до довідки № 85 від 19.10.2021, виданої директором ДПОЗ «Шахтерський педагогический колледж», ОСОБА_3 дійсно навчалася у вказаному закладі за спеціальністю «Викладання у початкових класах» з 01.09.2011 по 30.06.2015 та отримала кваліфікацію вчителя початкових класів. Оскільки документи, що підтверджують здобуття ОСОБА_3 відповідного ступеня (освітньо-кваліфікаційного рівня) освіти знаходиться в Шахтарському педагогічному училищі, яке не переміщено з міста Шахтарськ (тимчасово окупованої території України), то завантаження в ЄДЕБО сканованих копій зазначених документів не є можливим.

ОСОБА_1 вважає за можливе врахувати архівну довідку № 85 від 19.10.2021, видану Шахтарським педагогічним коледжем, у якій зазначено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 дійсно навчалася в Шахтарському педагогічному технікумі за спеціальністю «Викладання у початкових класах» з 01.09.2011 по 30.06.2015, як доказ навчання. На підставі цієї довідки просила в порядку окремого провадження встановити факт свого навчання у Шахтарському педагогічному училищі з 01.09.2011р. по 30.06.2015р. за спеціальністю «Викладання в початкових класах» та здобуття нею освіти за освітньо-кваліфікаційним рівнем молодшого спеціаліста, спеціальність «Початкове навчання із присвоєнням кваліфікації вчителя початкових класів.

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 21 січня 2022 року заяву залишено без розгляду.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 21 січня 2022 року про залишення без розгляду її заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги заявник стверджує, що судом першої інстанції не було зазначено, який спір про право виник у заявниці та яке її право і ким було порушено. Окрім цього, зауважує, що при звернені до суду першої інстанції просила лише встановити факт проходження навчання, оскільки інформація про факт видачі первинного документа про освіту відсутня в ЄДЕБО, а архіви Шахтарського педагогічного училища недоступні. Виготовлення дублікату документу про освіту можливе лише на підставі судового рішення про встановлення юридичного факту здобуття ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідного ступеня (освітньо-кваліфікаційного рівня) освіти, тому встановлення даного факту у судовому порядку є єдиним способом захисту заявником свого порушеного права.

У відзиві на апеляційну скаргу Міністерство освіти і науки України заперечило проти доводів апелянта, та зазначило, що відповідно до статті 9 Закону України від 15.04.2014 № 1207-УІІ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Тому вважає, що суд правильно визнав, що існує спір про право, який слід вирішувати в порядку позовного провадження.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 21 грудня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Бердянського міськрайонного суду Запорізької області із заявою про встановлення факту її навчання у Шахтарському педагогічному училищі освіти з 01.09.2011 по 30.06.2015 за спеціальністю «Викладання у початкових класах» та здобуття нею освіти у Шахтарському педагогічному училищі освіти за освітньо-кваліфікаційним рівнем молодшого спеціаліста, спеціальність «Початкове навчання» із присвоєнням кваліфікації вчителя початкових класів.

В 2015 році заявник мала отримати диплом про здобуття вищої освіти за освітньо- кваліфікаційним рівнем молодшого спеціаліста, спеціальність «Початкове навчання» із присвоєнням кваліфікації вчителя початкових класів, але відомості про документ про вищу освіту на ім.»я ОСОБА_3 не внесено до Єдиної державної електронної бази з питань освіти.

Як на підставу та необхідність встановлення вказаного юридичного факту нею зазначено, що факт навчання протягом зазначеного періоду у Шахтарському педагогічному училищі та отримання кваліфікації вчителя початкових класів підтверджується довідкою № 85 від 19.10.2021р., виданою за підписом директора (рос.) «Государственного профессионального образовательного учреждения «Шахтерский педагогический колледж» Министерства образования и науки Донецкой Народной Республики», тобто архівна довідка видана установою, яка знаходиться у населеному пункту, на території якого органи державної влади України тимчасово не здійснюють своїх повноважень.

Представником заінтересованої особи Міністерства освіти і науки України в клопотанні про залишення заяви без розгляду від 17.01.2022 зазначено, що відповідно до положень статті 2 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» правовий статус тимчасово окупованих територій у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі, а також правовий режим на зазначених територіях визначаються цим Законом, Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, принципами та нормами міжнародного права.

Заінтересована особа вказує, що для продовження навчання у закладі вищої освіти (із збереженням спеціальності, спеціалізації), якщо такий заклад знаходиться на окупованій території, особа зараховується на навчання у іншому вищому навчальному закладі, розміщеному на підконтрольній Україні території, шляхом поновлення. Вважає, що між сторонами виник спір про право.

Залишаючи заяву ОСОБА_1 без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що при розгляді справи у порядку окремого провадження відповідно до ч. З ст. 294 ЦПК України виник спір про право, що відповідно до ч. 6 ст. 294 ЦПК України, є підставою для залишення заяви без розгляду та роз`яснення заінтересованим особам їхнього права на подання позову на загальних підставах.

З вказаними висновками суду повністю погоджується колегія суддів з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях" від 18 січня 2018 року №2268-VIII, правовий статус тимчасово окупованих територій у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі, а також правовий режим на зазначених територіях визначаються цим Законом, Законом України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, принципами та нормами міжнародного права.

З метою надання можливості особам, які навчалися у закладах вищої освіти, що розташовані у населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, здобувати вищу освіту у закладах вищої освіти, розташованих на території, підконтрольній органам державної влади України, Міністерством затверджено Порядок продовження навчання осіб, які навчалися у закладах вищої освіти, що розташовані на тимчасово окупованих територіях (наказ Міністерства освіти і науки України від 19 січня 2017 року № 74, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 13 квітня 2017 року за № 490/30358 (зі змінами)), яким визначено механізм продовження навчання осіб, які навчалися у закладах вищої освіти, що розташовані на тимчасово окупованих територіях.

Так, для продовження навчання у закладі вищої освіти (із збереженням спеціальності, спеціалізації), розташованому в інших адміністративно-територіальних одиницях України, особа зараховується на навчання шляхом поновлення.

Статтею 293 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до частини третьої статті 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Порядок розгляду справ окремого провадження встановлено у статті 294 ЦПК України. Зокрема, частиною шостою зазначеної статті встановлено: якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Діяльність збройних формувань Російської Федерації та окупаційної адміністрації Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що суперечить нормам міжнародного права, є незаконною, а будь-який виданий у зв`язку з такою діяльністю акт є недійсним і не створює жодних правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження або смерті особи на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, які додаються відповідно до заяви про державну реєстрацію народження особи та заяви про державну реєстрацію смерті особи.

В заяві про встановлення юридичного факту ОСОБА_1 вказувала, що судом не враховані приписи «намібійських винятків», згідно з якими суди можуть визнавати акти окупаційної влади в контексті прав мешканців таких територій.

Колегія зазначає, що стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду

ООН сформульовані так звані "намібійські винятки": документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року "Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії" зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але "у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів".

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі "Лоізіду проти Туречиини" (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах "Кіпр проти Туреччини" (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та "Мозер проти Республіки Молдови та Росії" (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що "Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать" (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі "Мозер проти Республіки Молдови та Росії" наголосив, що "першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]" (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Таким чином, суд вважає за можливе застосовувати названі загальні принципи ("Намібійські винятки"), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про народження особи, виданих медичними закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів народження особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини.

Між тими, вказаними приписами «намібійських винятків» не узгоджено беззаперечне та безапеляційне прийняття усіх виданих окупаційною владою документів, крім документів про народження, смерть та шлюб. Отже, обставини навчання заявниці та здобуття нею освіти у Шахтарському педагогічному училищі підлягають доведенню в порядку змагальності, що передбачає наявність спору. Тому, що стосується встановлення факту, що має юридичне значення, а саме, встановлення юридичного факту здобуття ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідного ступеня (освітньо-кваліфікаційного рівня) освіти, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції та вважає, що в даному випадку виник спір про право між заявником та Міністерством освіти і науки України.

Таким чином, не дивлячись на те, що перелік юридичних фактів, що підлягають установленню в судовому порядку, визначений у частині першій статті 315 ЦПК України, не є вичерпним, на думку колегії, встановлення юридичного факту здобуття освіти заявником, зокрема, у періоді 2014-2015рр. на непідконтрольній українській владі території не може розглядатися в порядку окремого провадження.

Відповідно до статті 9 Закону України від 15.04.2014 № 1207-УІІ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режимна тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Отже, колегія суддів погоджується з доводами Міністерства освіти і науки України, що документи у сфері освіти і науки, видані нелегітимними структурами, які знаходяться на тимчасово окупованих територіях України, є недійсними та не визнаються в Україні відповідно до чинного законодавства. Тому обставини, які зазначені у таких довідках, підлягають доказуванню в порядку вирішення спору у позовному провадженні.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваної ухвали суду не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при залишенні заяви ОСОБА_1 без розгляду були допущені порушення норм процесуального права, які відповідно до ст. 376 ЦПК України могли б бути підставами для її скасування.

Зважаючи на все вище наведене, апеляційну скаргу у відповідності до ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 21 січня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 23 червня 2022 року.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Гончар М.С.

Подліянова Г.С.