Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/8044/20
Номер провадження2/711/953/22
РІШЕННЯ
14червня 2022 року Придніпровський районний суд м. Черкаси у складі:
головуючого - судді Казидуб О.Г.
при секретарі Зайцевій О.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним,-
Позивач ОСОБА_2 в листопаді 2020 року звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним.
Свої позовні вимоги обґрунтовували тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько, ОСОБА_3 , який був зареєстрований та постійно проживав за адресою: АДРЕСА_1 .
Після смерті батька відкрилося спадкове майно, серед якого:
- 1/3 частини квартири АДРЕСА_2 ,
- гараж, що знаходиться в авто кооперативі «Маяк» у м. Черкаси,
- земельна ділянка, що знаходиться в Кіровоградській області.
Батьком в 2011 році було складено заповіти, якими він заповів йому свою 1/3 частину вищезгаданої квартири, гараж - середньому сину, ОСОБА_2 , земельну ділянку - теж середньому та старшому сину, ОСОБА_4 .
Спадкова справа за померлим заведена у нотаріуса Другої черкаської державної нотаріальної контори.
Позивач в установлений законом 6-ти місячний строк подав заяву про прийняття спадщини у вигляді 1/3 частини квартири АДРЕСА_2 як спадкоємець за заповітом. Проте, державний нотаріус своєю постановою від 18.09.2020 року відмовив йому у вчиненні цієї нотаріальної дії. З мотивувальної частини постанови вбачається, що 13.03. 2019 року спадкодавець, ОСОБА_3 , склав новий заповіт на згадану 1/3 частку квартири та гараж, яким заповів це майно іншому спадкоємцю, а саме: середньому брату, ОСОБА_2 , про що останній повідомив йому під час зустрічі.
Позивач переконаний, що заповіт батьком було складено в той час, коли він не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними через свій стан.
Окрім того, на його думку, складенню заповіту в 2019 році сприяв примус дружини середнього брата - ОСОБА_5 , яка після тяжкої хвороби батька тимчасово опікувались ним, ізолювала і нікого до нього не допускала. Доставити його до нотаріуса в безпорадному стані могла тільки вона. Він з братом, ОСОБА_6 , на час складання батьком нового заповіту в березні 2019 року перебували за кордоном, працювали у Польщі, звідки повернулись десь у травні 2019 року. Проте, ОСОБА_7 нічого з цього приводу не повідомила, а сам батько був у безпорадному стані, він був дезорієнтованим у просторі та часі.
Позивач зауважував, що батько страждав хронічним алкоголізмом, із-за чого в квітні 2018 року проходив стаціонарне лікування в умовах КНП «Черкаський обласний наркологічний диспансер ЧОР».
Крім того, з 04.12.2018 по 19.12.2018 він перебував на стаціонарному лікуванні у неврологічному відділенні КНП «Третя Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги» з діагнозом: ішемічний інсульт, гіпертонічна хвороба, ішемічна хвороба серця. Після цього, з 19.12.2018 по 02.01.2019 продовжив стаціонарне лікування в неврологічному відділенні КНП «Друга Черкаська міська лікарня відновного лікування», звідки був виписаний з незначним покращенням. У нього дещо зменшився вестибуло-атактичний синдром, але він залишився дезорієнтованим в просторі та часі. Астенізований. Пам`ять і критика у нього залишились зниженими. Йому був рекомендований динамічний нагляд сімейного лікаря та невропатолога за місцем проживання.
Проте, як вбачається із відповіді КНП «Другий Черкаський міський центр ГІМСД», тобто з поліклініки за місцем проживання, батько, ОСОБА_3 , на обліку у сімейного лікаря не перебував, а тому ніякого динамічного нагляду за ним на протязі січня-березня 2019 року, коли був складений оскаржуваний заповіт, не було. Це сталося невипадково. Переконаний, що дружина середнього брата - ОСОБА_8 свідомо не викликала до нього сімейного лікаря чи невропатолога, оскільки, маючи на нього необмежений вплив, була зацікавлена в тому, щоб він, перебуваючи у хворобливому стані, не усвідомлюючи своїх дій та їх наслідків, склав новий заповіт на свою 1/3 частину згаданої квартири на її чоловіка, ОСОБА_2 . Саме вона організувала та забезпечила доставку батька до нотаріуса, який формально віднісся до свого обов`язку, пов`язаного із перевіркою його дієздатності.
На підставі викладеного просив визнати недійсним заповіт ОСОБА_3 від 13.03.2019 року, яким він заповів 1/3 частину квартири АДРЕСА_2 та гараж, що знаходиться в авто кооперативі «Маяк» в м. Черкаси ОСОБА_2
14.12.2020 року ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Вирішено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження. В справі призначено підготовче засідання. Сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті спору.
13.04.2021 року ухвалою суду призначено у справі посмертну судово-психіатричну експертизу, провадження у справі зупинено.
20.07.2021 року ухвалою суду поновлено провадження у справі, призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою суду від 04.10.2021 року відмовлено в задоволенні клопотання адвоката Кучер Ю.В. про призначення повторної посмертної судово-психіатричної експертизи. Вказану ухвалу суду залишено без змін ухвалою Черкаського апеляційного суду від 22.12.2021.
03.02.2022 ухвалою суду підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.
В судове засідання представник позивача адвокат Демиденко А.І. надала заяву з проханням справу розглянути без її участі, позов підтримала в повному обсязі, просила його задоволити. Крім того просила надати їй термін п`ять днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини рішення для подачі доказів про понесення позивачем витрат на правничу допомогу.
У відповіді на відзив адвокат Демиденко А.І. заперечувала доводи адвоката Кучер Ю.В. вказуючи, що належний догляд померлому не надавався оскільки після виписки з лікарні жодної реабілітації та перебування під наглядом у сімейного лікаря не відбувалось, тобто належного медичного догляду померлий не мав. Саме дружина відповідача вплинула на рішення скласти оскаржуваний заповіт. Крім того зауважила, що після повернення в травні 2019 року з Польщі три брати разом вирішили, що батько проживатиме в будинку старшого брата, який знаходиться неподалік будинку відповідача. Тому останній час, до своєї смерті, батько проживав не у відповідача. Позивач працював в Польщі, але періодично повертався в Україну та провідував батька, надавав допомогу по його догляду, в тому числі матеріальну, зокрема оплатив лікування у стоматолога. Поховання батька відбулась за кошти всіх трьох братів. Дійсно договір на поховання був укладений на відповідача, проте особисто позивач передав на ці витрати відповідачу 7000 грн. Щодо медичних документів вказувала, що наявні в переліку захворювання викликають сумніви у позивача щодо здатності померлого усвідомлювати свої дії.
В судове засідання представник відповідача адвокат Кучер Ю.В. надала заяву з проханням судове засідання провести без їхньої участі, заперечувала проти задоволення позовних вимог та просила відмовити в його задоволенні.
У відзиві на позов адвокат Кучер Ю.В. заперечувала доводи позивача та вказувала, що померлий ОСОБА_3 був батьком відповідача та проживав разом з ним та його сім`єю, що підтверджується Актом опитування сусідів від 06.01.21 №004. Відповідач останні роки життя померлого опікувався ним та надавав йому належний догляд, матеріально забезпечував померлого, дбав про стан його здоров`я. Згідно договору-замовлення №447 витрати на організацію та проведення поховання батька поніс лише відповідач. Позивач не цікавився життям та здоров`ям померлого, не надавав йому жодної допомоги та не спілкувався з ним. Тому цілком закономірно, що спадкодавець заповів своє майно сину, з яким проживав та який піклувався про нього. В жодному з наданих позивачем медичному документі не підтверджуються доводи позивача про наявність в померлого психічних захворювань. Твердження позивача, що померлий на момент складання оскаржуваного заповіту не усвідомлював значення своїх дій та/або не міг керувати ними є лише припущенням, яке не має жодного законного підтвердження. А тому просила в позові відмовити.
Суд, дослідивши письмові докази, допитавши свідків, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).
17.11.2011 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Фіщук В.Я. було посвідчено та зареєстровано в реєстрі за №3656 заповіт ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яким останній на випадок своєї смерті заповів належну йому земельну ділянку, що розташована на території Злинської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області своїм синам ОСОБА_4 та ОСОБА_2 в рівних частинах.
Крім того 21.11.2011 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Фіщук В.Я. було посвідчено та зареєстровано в реєстрі за №3676 заповіт ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яким останній на випадок своєї смерті заповів належну йому 1/3 частину квартири АДРЕСА_2 своєму сину ОСОБА_1 , а належний йому гараж, що знаходиться в авто кооперативі «МАЯК» м. Черкаси своєму сину ОСОБА_2 .
13.03.2019 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Михайловською А.А. було посвідчено та зареєстровано в реєстрі за №478 заповіт ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яким останній на випадок своєї смерті заповів належну йому частину квартири АДРЕСА_2 , та гараж, що знаходиться в авто кооперативі «МАЯК» в м. Черкаси своєму сину ОСОБА_2 .
ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 .
Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на належне йому майно.
Відповідно до наданої Другою черкаською державною нотаріальною конторою копії спадкової справи №192/2020 заведеної після смерті ОСОБА_3 , з заявами про прийняття спадщини до нотаріуса звернулись сини померлого ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .
Постановою нотаріуса Другої черкаської державної нотаріального контори Демиденко О.А., від 18.09.2020 року відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом квартиру АДРЕСА_2 , гараж, що знаходиться в авто кооперативі «МАЯК» в м. Черкаси та земельну ділянку, що розташована на території Злинської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області, що залишилися після смерті його батька ОСОБА_3 .
Причиною відмови вказано наявність складеного померлим заповіту від 13.03.2019 року щодо розпорядження зазначеним майном на ім`я іншого спадкоємця.
Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).
Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (стаття 1233 ЦК України).
Заповіт як остання воля особи стосується її розпоряджень на випадок смерті і тому покликаний вирішувати значущі для особи питання щодо призначення спадкоємців, позбавлення спадкоємців за законом права спадкування, визначення обсягу спадщини, що має спадкуватися за заповітом, встановлювати інші розпорядження, які відповідають заповіту та вимогам законодавства про спадкування.
При цьому право дієздатної фізичної особи на заповіт, як і будь-яке суб`єктивне цивільне право, здійснюється нею вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 та стаття 1234 ЦК України).
Свобода заповіту передбачає особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача.
Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання.
На заповіт, який є правочином, поширюються загальні положення про правочини, якщо у Книзі шостій ЦК України немає відповідного правила. Водночас загальні правила про правочин, у тому числі про їх недійсність, можуть бути поширені на заповіт у тому випадку, коли це не суперечить суті заповіту та природі спадкування.
Аналіз норм Книги шостої ЦК України свідчить, що її нормами визначені вимоги до особи заповідача (стаття 1234 ЦК України), змісту заповіту (статті 1236 - 1240, 1246 ЦК України), загальні вимоги до форми заповіту (стаття 1247 ЦК України), порядку його посвідчення нотаріусом (статті 1248, 1249, 1253 ЦК України), для яких законодавцем визначені і наслідки їх порушення.
Згідно зі статтею 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем.
Згідно п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» (далі Постанова ПВСУ №7 від 30.05.2008 року), - заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочини.
Статтею 204 ЦК України встановлена презумпція правомірності правочину, згідно із якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Відповідно до ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.
Системний аналіз ЦК України свідчить, що підстави недійсності правочину, визначені у ст. 225 ЦК України, зумовлюють те, що волевиявлення заповідача не було вільним та не відповідало його внутрішній волі.
Відповідно до п.18 Постанови ПВСУ №7 від 30.05.2008 року, - для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу (ст. 145 ЦПК).
Під час розгляду справи позивачем було заявлено клопотання про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи.
Згідно з Висновком №240 від 31.05.2021 року посмертної судово-психіатричної експертизи проведеної комісією експертів КЗ «Черкаська обласна психіатрична лікарня», - у ОСОБА_3 на час складання заповіту 13.03.2019р., проявів психічного розладу у формі органічного психічного розладу судинного характеру, ускладненого хронічною алкоголю інтоксикацією з постапоплектичним парціальним недоумством, як результат повторних судинних атак із стійкими розладами адаптації (Р- 01.1 за міжнародною класифікацією хвороб 10-го перегляду) - через що на вказаний час він не міг усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними.
Отже висновок експертів не заперечує наявності у ОСОБА_3 ряду захворювань, та зазначають, що ці захворювання позбавляли ОСОБА_3 здатності усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними при складанні заповіту 13.03.2019 року.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду України викладеної у постанові від 29.02.2012 року у справі №6-9цс12, - підставою для визнання правочину недійсним по ст. 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.
Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 17.09.2014 року у по справі №6-131цс14.
Суд у розглядуваній справі не вбачає підстав для відступу від правових позиції Верховного Суду України в справах №6-9цс12 та №6-131цс14.
Надаючи оцінку висновку експертів №240 від 31.05.2021 року посмертної судово-психіатричної експертизи, суд вважає, що цей висновок є належним, допустимим доказом та може бути покладено в основу рішення у розглядуваній справі. При цьому суд враховує, що експертиза проведена компетентними особами трьома судово-психіатричними експертами, які мають стаж експертної роботи від 18 до 33 років, висновок експертів є обґрунтованим та науково-мотивованим, містить докладний опис та аналіз усіх даних які були у розпорядженні експертів, зокрема як показань свідків наданих під час судового розгляду так і даних медичних документів з приводу стану здоров`я та лікування ОСОБА_3 ..
Вказаний висновок експертів №240 від 31.05.2021 року повністю узгоджується з іншими зібраними по справі доказами, так зокрема відповідно до довідки №1726/01-05/1 від 21.10.2020р. КНП «ЧОПНД ЧОР» ОСОБА_3 під наглядом у лікаря-психіатра не перебував і медичну допомогу не отримував.
Згідно довідки №257, структурного підрозділу «Черкаська станція екстреної «швидкої» медичної допомоги» 03.11.2020р., виїзди бригади Черкаської СЄШМД до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в період із січня по квітень 2019 року не зареєстровані.
Згідно епікризу, з 24.04.2018р. по 27.04.2018р. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , знаходився на лікуванні в КЗ «Черкаський обласний наркологічний диспансер» із діагнозом «Розлади психіки і поведінки внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності, активна залежність (Р-10.24 за міжнародною класифікацією хвороб 10-го перегляду)».
Згідно медичної карти стаціонарного хворого №2742, з 19.12.2018р. по 02.01.2019р. ОСОБА_3 знаходився на лікуванні в КНП «Друга Черкаська міська лікарня відновного лікування ЧМТ» із-діагнозом «Відновний період мозкового ішемічного інсульту в басейні правої ЗМА (04.12.2018р.), залишкові явища мозкового ішемічного інсульту в басейні лівої ЗМА з двобічною частковою амбліопією, вестибуло-атактичним синдромом, двобічною пірамідною недостатністю, мнестичним і церебрастенічним синдромами. Ішемічна хвороба серця: атеросклероз аорти, вінцевих судин. Фібриляція передсердь, постійна тахісистолична форма. Атеросклеротичний та постінфактний (невідомої давнини) кардіосклероз, СН І-ІІ А ФК ІУ РКВУ ІУ».
Згідно виписки №012393 з медичної карти стаціонарного хворого неврологічного відділення для хворих з порушенням мозкового кровообігу КНП «Черкаська обласна лікарня ЧОР» (виписку вклеєно в медичну карту амбулаторного хворого №6/145), з 17.12.2019р. по 27.12.2019р. ОСОБА_3 знаходився на стаціонарному лікуванні із діагнозом «Субарахноїдальний крововилив 17.12.2019р. на тлі гіпертонічної хвороби». При поступленні контакту не доступний, дезорієнтований, не виконував прості команди.
Згідно медичної карти амбулаторного хворого №6/145 з КНП «Другий Черкаський міський центр ПМСД», запис в амбулаторній карті 17.01.2020р. про те, що ОСОБА_3 надглядався родичами, син - лікар «швидкої допомоги»,, з діагнозом «Ішемічна хвороба серця, атеросклеротичний кардіосклероз, дисциркуляторна енцефалопатія біля 10 років, гіпертонічна хвороба III Б біля 10 років». Переніс субарахноїдальний крововилив 18.12.2019р., знаходився у лікарні, стан не покращувався, смерть настала ІНФОРМАЦІЯ_3 о 23- 30. В посмертному епікризі вказана причина смерті: «Хронічна серцево-судинна недостатність. Ішемічна хвороба серця, атеросклеротичний кардіосклероз, фібриляція передсердь, постійна форма. Гіпертонічна хвороба III, ст..3, гіпертинзивне серце, ризик ІУ».
Крім того допитана у судовому засідання свідок ОСОБА_5 , яка є дружиною сина померлого та відповідача в справі ОСОБА_2 пояснила, що свекор захворів в кінці 2018, на початку 2019 року. Вона з чоловіком його доглядала. В січні він лежав у лікарні. Захворів в грудні, у нього впав зір. Коли він зрозумів, що за ним ніхто більше не доглядає, то сам написав новий заповіт на її чоловіка. Нотаріус бачила, що він нормальний. За життя ОСОБА_3 почував себе нормально, все розумів. Коли вони з чоловіком забрали його з лікарні, то він жив у них. Вони його годували, купали, лікували. Вона особисто його доглядала, міняла памперси, годувала. Він сам отримував пенсію та розписувався за неї. Він був дієздатний, приймав ліки, до лікаря не возили, бо у нього було все нормально. Свекор сам себе обожував, нормально спілкувався по телефону, впізнавав сусідів. Після прийому препаратів (ліків) його поведінка не змінювалася.
Свідок ОСОБА_9 пояснив, що він знає обидві сторони та знав покійного ОСОБА_3 , практично кожного дня сидів з ним на лавочці. Його стан був не зовсім хорошим. Померлий проживав у сина ОСОБА_10 , доглядала його ОСОБА_8 . Він розмовляв, впізнавав, шуткував. Проте свідок не міг сказати, коли бачив померлого останній раз. Про обставини складання заповіту він нічого не знає.
Свідок ОСОБА_11 пояснила, що вона сусідка і знала ОСОБА_3 , він нормально все усвідомлював та всіх впізнавав. Проживав у старшого сина ОСОБА_12 . Поряд проживали його син ОСОБА_13 з сім`єю. ОСОБА_3 зловживав алкогольними напоями. Проживати з АДРЕСА_3 на Добровольського ОСОБА_3 перебрався весною, і після цього його стан покращився, він почав говорити та приходити в себе.
За таких обставин суд вважає обґрунтованою позицію комісії експертів психіатрів викладену у Висновку №240 від 31.05.2021 року про те, що на час складання заповіту 13.03.2019 року померлий ОСОБА_3 не міг усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними.
На підставі викладеного суд приходить до висновку, що при складанні заповіту від 13.03.2019 року ОСОБА_3 не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, а тому суд не може вважати, що його волевиявлення було вільним та цей заповіт повністю відповідав його внутрішній волі. За таких обставин позов ОСОБА_1 про визнання заповіту складеного його батьком ОСОБА_3 13.03.2019 року підлягає задоволенню.
Крім того, представнику позивача - адвокату Демиденко А.І. необхідно встановити строк по 20.06.2022 року включно для подання доказів щодо розміру понесених судових витрат, враховуючи її заяву про надання доказів в обґрунтування вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача понесених останнім витрат на правничу допомогу адвоката, протягом п`яти днів з дня постановлення судового рішення по справі.
На підставі викладеного, керуючись ст. 204, 225, 1216, 1218, 1233, 1234, 1247 ЦК України, ст. 3, 4, 12, 13, 76, 81, 82, 89, 200, 206, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним задовольнити.
Визнати недійсним заповіт ОСОБА_12 від 13.03.2019 року,яким він заповів свою 1/3 частку квартири АДРЕСА_2 та гараж,що знаходиться в авто кооперативі «Маяк» в м. Черкаси ОСОБА_2 .
Встановити представнику позивача адвокату Демиденко А.І. строк по 20 червня 2022 року включно для подання доказів щодо розміру понесених судових витрат на правничу допомогу.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 840 грн. 80коп.
Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 24.06.2022.

Головуючий: О. Г. Казидуб