Дата документу 17.02.2022 Справа № 334/3668/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/3668/21 Головуючий у 1 інстанції: Добрєв М.В.
Провадження № 22-ц/807/472/22 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«17» лютого 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Кочеткової І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання матері, з якою проживає дитина з інвалідністю,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2021 року позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання матері з якою проживає дитина з інвалідністю.

Вимоги позову обґрунтовані тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі з 12.03.2005 року, від шлюбу мають сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 29.10.2020 року шлюб між сторонами розірвано.

Дитина, яка є дитиною-інвалідом, проживає разом з позивачем, яка здійснює за ним догляд. У зв`язку з відсутністю утримання з боку батька позивач була змушена звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання сина. Відповідач працює офіційно, інших дітей не має, непрацездатних осіб на утриманні не має. Вважає, що стягнення аліментів у розмірі 1/6 частини його доходів на утримання матері, з якою проживає дитина-інвалід, є законною і обґрунтованою.

Згідно з консультативним висновком Комунальної Установи «Запорізька обласна клінічна дитяча лікарня» син має аномалію розвитку головного мозку. Мальформація Денді-Уолкера . Ознаки атрофічної повідомлюючої гідроцефалії у зв`язку із чим потребує постійного стороннього догляду. У зв`язку із цим позивач вимушена звертатись до суду із позовом про стягнення аліментів на своє утримання у зв`язку із здійсненням нею постійного догляду за дитиною-інвалідом, оскільки коштів, які виплачує управління соціального захисту по догляду за дитиною інвалідом не вистачає на мінімальні потреби.

З огляду на викладене, позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частки заробітку (доходу) платника аліментів від дня пред`явлення позовної заяви та протягом всього часу проживання дитини з інвалідністю з нею та вирішити питання судових витрат.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28 жовтня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на її утримання в розмірі 1/12 частини заробітку (доходу) платника аліментів, починаючи з 27.05.2021 року та протягом всього часу проживання з ОСОБА_2 дитини з інвалідністю.

Рішення в частині стягнення аліментів допущено до негайного виконання в межах місячного платежу.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь держави судовий збір в розмірі 454 грн. 00 коп.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що судом не в повній мірі досліджені обставини справи та не надано належної правової оцінки наявним у справі доказам. Просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що суд при ухваленні рішення не врахував, що спільна дитина сторін ОСОБА_3 хоча і є дитиною з інвалідністю, проте навчається у комунальному закладі «Запорізька спеціальна загальноосвітня школа -інтернат «Оберіг» Запорізької обласної ради та перебуває цілодобово з понеділка до п`ятниці на державному забезпеченні. Позивачем не було доведено, що дитина інвалід постійно проживає з нею, так як і позивачка, і дитина зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 , що на праві власності належить відповідачу та його матері. Син сторін відповідно до наявних довідок вміє одягатись може самостійно їсти доглядає за особистими речами. Навички самообслуговування дитини відповідають віку, отже відсутні підстави для стягнення аліментів, що передбачені законом.

12 січня 2022 року позивачем ОСОБА_2 було подано відзив на апеляційну скаргу відповідача, за змістом якого позивач просила рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

У відзиві зазначено, що син сторін будучи дитиною з інвалідністю, має аномалію розвитку головного мозку, Мальформацію Дендід-Уолкера, ознаки атрофічної повідомлюючої гідроцефалії, має незрілу емоційно-вольову сферу, у сина знижена спроможність оцінювати виконану роботу, дитина потребує постійного контролю та уваги, що свідчить про те що дитина не може обходитися без постійного стороннього догляду і є підставою для стягнення аліментів. Наявність вказаних підстав також підтверджено призначенням позивачу держаної соціальної допомоги на дітей з інвалідністю і надбавки на догляд на дитину з інвалідністю. Той факт що син може у своєму шістнадцятирічному віці самостійно вдягатись та їсти не спростовують обґрунтованість судового рішення. Позивач та син сторін не проживають за адресою реєстрації з часу розірвання шлюбу та постійно мешкають за адресою АДРЕСА_2 , що підтверджено відповідними доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За приписами ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: малозначні справи; що виникають з трудових правовідносин; про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ураховуючи зазначене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

За положеннями ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Нормами статті 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Статтею 1 СК України передбачено, що цей Кодекс визначає засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів.

Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (ч. 10 ст. 7 СК України).

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.

За приписами частини 2 статті 91 Сімейного кодексу України, жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 88 Сімейного кодексу України, якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає.

Розмір аліментів тому з подружжя, з ким проживає дитина з інвалідністю, визначається за рішенням суду відповідно до частини першої статті 80 цього Кодексу, без урахування можливості одержання аліментів від своїх батьків, повнолітніх дочки або сина.

Частина 1 даної статті встановлює підстави, за яких виникає зазначене вище право:

1) один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною з інвалідністю;

2) дитина не може обходитися без постійного стороннього догляду;

3) цей з подружжя опікується нею;

4) другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Відсутність хоча б однієї із перерахованих підстав не призводить до виникнення відповідного юридичного складу та не надає особі права на утримання. Доказування у такій категорії справ має ґрунтуватися на сукупності доказів.

Інвалідність дитини підтверджується відповідним висновком МСЕК.

Проживання з дитиною слід доводити довідкою житлово-експлуатаційної організації та показами свідків.

Опікування над дитиною та неможливість дитини обходитись без постійного стороннього догляду слід підтвердити показаннями свідків та відповідними медичними документами, в тому числі рекомендаціями лікарів, випискою з амбулаторної картки хворого, довідкою лікувальної установи тощо.

Особливістю цього права є його тривалий характер, оскільки воно триває протягом всього часу проживання з дитиною-інвалідом та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Судом першої інстанції правильно встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, в якому народився син, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5).

Рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 29.10.2020 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 6-7).

Згідно витягу з реєстру територіальної громади міста Запоріжжя щодо реєстрації місця проживання фізичної особи від 31.05.2021року ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Факт реєстрації ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою АДРЕСА_1 , підтверджено довідкою про реєстрацію місця проживання особи № 04-28/4-2994 (а.с. 28)

Відповідно до ст. 2 Закону «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені цим Законом.

Отже фактичне місце проживання/перебування на території України, її громадян, можуть відрізнятись від адреси зареєстрованого місця проживання/перебування особи.

Місцем фактичного проживання позивача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та сина сторін - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є АДРЕСА_2 , що підтверджується висновком оцінки потреб сім`ї Запорізького міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді № Д-184-Д, який складено 24.05.2021року (а.с.51-53). Вказаним висновком також підтверджено, що ОСОБА_2 у питаннях задоволення потреб дитини здатна їх задовольнити, проте потребує підтримки.

Актом оцінки потреб сім`ї від 07.04.2021 року підтверджено, що ОСОБА_2 не має доступу до помешкання за адресою АДРЕСА_1 , для того, щоб забрати свої власні речі. (а.с. 39-40).

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

28.05.2021 року Ленінським районним судом м.Запоріжжя видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини усіх видів доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму і не більше десяти мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з 25.05.2021 року, і до досягнення дитиною повноліття (а.с.33).

07.06.2021 року постановою державного виконавця Дніпровського відділу ДВС у м. Запоріжжя було відкрито виконавче провадження з примусового виконання вказаного судового рішення (а.с. 34).

Враховуючи не скасований судовий наказ про стягнення аліментів по утриманню неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , 2005 року народження, з відповідача ОСОБА_1 та підтверджений факт проживання позивача ОСОБА_2 разом з сином ОСОБА_3 за однією адресою, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги щодо місця реєстрації дитини за однією з адресою з відповідачем не мають правового значення та на правильність висновків суду першої інстанції не впливають.

ОСОБА_3 , 2005 року народження, є інвалідом з дитинства, що підтверджується посвідченням серія НОМЕР_1 від 24.01.2008р. (а.с.9).

Згідно з консультативним висновком Комунальної Установи «Запорізька обласна клінічна дитяча лікарня» ОСОБА_3 має аномалію розвитку головного мозку. Мальформація Денді-Уолкера . Ознаки атрофічної повідомлюючої гідроцефалії (а.с.13-15).

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_3 , 2005 року народження, є учнем 7-а класу комунального закладу «Запорізька спеціальна загальноосвітня школа-інтернат «Оберіг» Запорізької обласної ради.

Відповідно до наданої суду характеристики ОСОБА_3 навчається за програмою для дітей з порушенням інтелектуального розвитку. Не розв`язує найпростіші задачі, в зошиті не орієнтується, увага мимовільна, нестійка, пам`ять короткочасна механічна. Основні поняття з природознавчих наук не розкриває. Працездатність обмежена. Трудові операції сформовані недостатньо, потребує постійного контролю та уваги педагога. Навички самообслуговування сформовані. ОСОБА_3 систематично відвідує школу, але часто хворіє. Дитина забезпечена всім необхідним. Мати приділяє належну увагу вихованню сина, цікавиться і підтримує його у навчанні (а.с.54).

Позивач ОСОБА_2 знаходиться на обліку в УПСЗН по Дніпровському району та отримує державну соціальну допомогу дітям з інвалідністю в сумі 2435,80 грн. (а.с.8).

Отже позивачем було надано, а відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами того факту, що син сторін ОСОБА_3 не може обходитися без постійного стороннього догляду, в тому числі і через підтверджені розлади та затримку психічного розвитку, після залишення його без стороннього нагляду та догляду може створити для себе небезпеку.

Можливість дитини самостійно вдягтись, поїсти чи дійти до туалету, на які посилався відповідач, як підставу для скасування судового рішення, не свідчать про можливість ОСОБА_3 усвідомлювати небезпеки звичайних для середньостатистичної 16-річної дитини, побутових приладів, речей домашнього вжитку, кухонного придання, наявного у будь-якій квартирі. Перебування дитини у період навчання в школі-інтернаті підтверджують відсутність можливості протягом будь-якого значущого часу перебувати на одинці з собою без стороннього нагляду.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_3 , 2005 року народження, в канікулярні, вихідні, святкові дні знаходиться вдома. Неможливим також є перебування дитини у школі-інтернаті під час хвороб, чи оголошених у школах карантинів.

Отже те, що ОСОБА_3 проходить навчання у школі-інтернаті «Оберіг» і з понеділка по п`ятницю перебуває там цілодобово не спростовує факт його проживання разом із матір`ю ОСОБА_2 , що надає постійне піклування дитині із інвалідністю.

З урахуванням викладеного вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання матері, з якою проживає дитина з інвалідністю.

Під час апеляційного оскарження відповідач не посилався на будь-які нові обставини, що не були предметом дослідження суду першої інстанції, та не долучав інших доказів, а ніж ті, що наявні в матеріалах справи, яким судом першої інстанції була надана належна оцінка.

Відповідно до висновків ЄСПЛ у справі «Якушев проти України» («Yakushev v. Ukraine», заява № 15978/09, пункти 23, 25, 26, рішення ЄСПЛ від 04 грудня 2018 року) Якщо апеляційний суд скасував фактичні висновки суду першої інстанції, не посилаючись на будь-який новий доказ та не пояснивши, чому фактичні висновки суду першої інстанції були невірними, та дійшов нового висновку, який ґрунтувався на тих самих матеріалах справи та доказах, які у повному обсязі були розглянуті судом першої інстанції, то він допустив процесуальні недоліки у провадженні на національному рівні, які вказують на те, що національний суд не забезпечив повагу до приватного життя особи, до якої застосоване зазначене національне правове обмеження, на яку він має право відповідно до Конвенції. Отже, це є порушенням статті 8 Конвенції.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. 376 ЦПК України могли б бути підставами для його скасування, тому апеляційну скаргу у відповідності до ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України судові витрати, у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28 жовтня 2021 року, в цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 17 лютого 2022 року.

Головуючий А.В. Дашковська

Судді: О.М. Кримська

І.В. Кочеткова