КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_____________________________
Справа №760/1310/21
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/8762/2022
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2022 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

при секретарі Баллі Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційні скарги Державного авіаційного підприємства «Україна» на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 8 листопада 2021 року та додаткове рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 18 листопада 2021 року (суддя Козленко Г.О.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного авіаційного підприємства «Україна» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

встановив:

у січні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати незаконним та скасувати наказ №324/о від 14 грудня 2020 року Державного авіаційного підприємства «Україна» про його звільнення; поновити його на посаді старшого бортового провідника служби бортпровідників льотного комплексу Державного авіаційного підприємства «Україна» з 14 грудня 2020 року; стягнути з Державного авіаційного підприємства «Україна» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та судові витрати.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач посилався на те, що з 23 жовтня 2000 року по 7 вересня 2007 року та з 12 березня 2008 року по 14 грудня 2020 року він працював у ДАП «Україна», обіймаючи на момент звільнення посаду старшого бортового провідника служби бортпровідників льотного комплексу. 14 грудня 2020 року його було звільнено на підставі наказу №324/о за прогул без поважних причин (п.4 ст. 40 КЗпП України) за результатами звіту розслідування події з екіпажем вертольоту Мі-8МТВ-1 р/н.UR-РАВ ДАП «Україна» від 14 грудня 2020 року. 21 грудня 2020 року йому був виданий оригінал трудової книжки.

Позивач стверджував, що він 12 грудня 2020 року з 8:00год. до 10:13год. та з 12:00 до 18:00год. перебував на робочому місці, а саме на території ДАП «Україна» та був вписаний у завдання на політ вертольоту відповідача Мі-8МТВ-1 р/н UR-PAB 12 грудня 2020 року лише о 12:00год. другим пілотом ОСОБА_2 для резервування повернення першої посадової особи держави, без чого він не має права перебувати на борту повітряного судна. Скасування рейсу 12 грудня 2020 року Мі-8МТВ-1 р/н UR-PAB відбулося в зв`язку з технічною несправністю вертольота, виконанням перевезення першої посадової особи держави військовим вертольотом замість несправного цивільного вертольоту відповідача, технічною несправністю другого військового вертольоту, і через це відмовою замовника від виконання рейсу, що не завдало шкоди відповідачу.

Крім того, позивач зазначав, що він був відсутній на роботі 12 грудня 2020 року з 10:13год. до 12:00год., а разом одну годину та сорок сім хвилин з поважних причин, крім того його звільнення відбулося з порушенням порядку, передбаченого п. 1.4. посадової

інструкції старшого бортового провідника служби бортпровідників.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 8 листопада 2021 року позов задоволено, визнано незаконним та скасовано наказ Державного авіаційного підприємства «Україна» від 14 грудня 2020 року № 324/о, поновлено ОСОБА_1 на посаді старшого бортового провідника служби бортпровідників льотного комплексу з 14 грудня 2020 року, стягнуто з Державного авіаційного підприємства «Україна» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 374 561грн 35коп. Допущено негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі на посаді старшого бортового провідника служби бортпровідників льотного комплексу Державного авіаційного підприємства «Україна» та стягнення з Державного авіаційного підприємства «Україна» середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі місячної заробітної плати з відрахуванням всіх податків і зборів згідно діючого законодавства. Стягнуто з Державного авіаційного підприємства «Україна» на користь держави судовий збір у розмірі 3 745грн 61коп.

Додатковим рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 18 листопада 2021 року стягнуто з Державного авіаційного підприємства «Україна» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 40 000грн.

У поданій апеляційній скарзі на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 8 листопада 2021 року Державне авіаційне підприємство «Україна» просить рішення суду скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі та стягнути судові витрати, посилаючись на необґрунтованість рішення суду.

У апеляційній скарзі на додаткове рішення суду Державне авіаційне підприємство «Україна» просить додаткове рішення суду скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у стягненні з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 40 000грн та стягнути судові витрати.

Відповідач посилається на те, що у позовній заяві позивач зазначав, що орієнтовний розмір витрат, які він очікує понести на правову допомогу, складає 30 000грн, а не 40 000грн, як про це зазначено у додатковому рішенні, до позовної заяви не були долучені жодні докази на підтвердження заявлених орієнтовних витрат у розмірі 30 тисяч гривень. Крім того, заява від 9 листопада 2021 року не містить доказів надсилання її відповідачу та була розглянута без виклику сторін, що позбавило відповідача можливості надати свої заперечення на спростування заявлених сум витрат.

Відповідач зазначає, що договір про надання професійної правничої допомоги від 22 грудня 2020 року, укладений між ОСОБА_1 та адвокатським об`єднанням «Чучковських», не містить умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, а додаткова угода № 1 до договору від 22 грудня 2020 року констатує лише вартість послуг у розмірі 40 000грн та не містить умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми послуг, що надаються адвокатом, що є підставою для відмови у задоволенні заяви про відшкодування витрат на правничу допомогу.

Відповідач вважає необґрунтованими зазначені в акті-рахунку №1 від 9 листопада 2021 року послуги у виді складання протоколу опитування ОСОБА_3 за її згодою від 28 грудня 2020 року на суму 5 000грн; складання протоколу опитування ОСОБА_4 за її згодою від 28 грудня 2020 року на суму 2 500грн та складання протоколу опитування ОСОБА_1 за його згодою від 4 січня 2021 року на суму 5 000грн, оскільки позивачем не доведено їхньої необхідності та неминучості, а протоколам не була надана належна правова оцінка у рішенні суду. Крім того, Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» не передбачено такий вид адвокатської діяльності, як складання протоколу опитування.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача - адвокат Чучковська А.В. просить залишити її без задоволення, а додаткове рішення суду першої інстанції - без змін, посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, оскільки орієнтовний

попередній розрахунок судових витрат позивача був визначений у розмірі 40 000грн, а посилання у позові на суму 30 000грн є механічною опискою, при цьому відповідач жодних зауважень на орієнтовний розмір витрат на правничу допомогу ні в розмірі 30 000грн, ні в іншому розмірі не заявляв.

Представник позивача зазначає, що до заяви про ухвалення додаткового рішення доданий оригінал поштового чеку на відправлення заяви з додатками відповідачу.

Також представник позивача стверджує, що протоколи опитування ОСОБА_3 та ОСОБА_5 дозволили встановити, що саме другий пілот ОСОБА_5 власноручно вписав позивача у завдання на політ №286 12 грудня 2020 року о 12:00год., а також опитані особи підтвердили, що саме у зазначений час особисто зустріли позивача у адмінбудівлі ДАП «Україна». Вказані протоколи опитування особи за її згодою були виконані відповідно до ч. 1 п. 7 ст. 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

2 вересня 2022 року до канцелярії Київського апеляційного суду надійшла заява Державного авіаційного підприємства «Україна», підписана генеральним директором Мазуренком А.П., про відмову від апеляційної скарги на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 8 листопада 2021 року, посилаючись на право особи, яка подала апеляційну скаргу, відмовитися від неї відповідно до ч. 4 ст. 364 ЦПК України, у зв`язку із чим просить закрити апеляційне провадження та повернути сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Державного авіаційного підприємства «Україна» Заварзіної В.І., яка підтримала заяву про відмову від апеляційної скарги на рішення суду та доводи апеляційної скарги на додаткове рішення суду, пояснення представника ОСОБА_1 - адвоката Чучковської А.В., яка не заперечувала проти задоволення заяви про відмову від апеляційної скарги на рішення суду, та заперечувала проти задоволення апеляційної скарги на додаткове рішення суду, підтримавши доводи відзиву на апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи та надані документи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що заява про відмову від апеляційної скарги на рішення суду підлягає задоволенню, а апеляційна скарга на додаткове рішення суду задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що з 12 березня 2008 року ОСОБА_1 працював у ДАП «Україна», з 1 лютого 2017 року на посаді старшого бортового провідника служби бортпровідників льотного комплексу.

Наказом № 324/О від 14 грудня 2020 року позивача звільнено у зв`язку з прогулом без поважних причин (п.4 ст. 40 КЗпП України).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивача відбулося з порушенням норм трудового законодавства.

Задовольняючи заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення та стягуючи з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 40 000грн, суд першої інстанції виходив з того, що до закінчення судових дебатів представником позивача була подана заява відповідно до вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України, у подальшому у строки, визначені ЦПК України, надані докази у підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу, які є співмірними із заявленими позовними вимогами.

Відповідно до ч. 4 ст. 364 ЦПК України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право відмовитися від неї, а інша сторона має право визнати апеляційну скаргу обґрунтованою в повному обсязі чи в певній частині до закінчення апеляційного провадження. За відмови від апеляційної скарги суд, за відсутності заперечень інших осіб, які приєдналися до апеляційної скарги, постановляє ухвалу про закриття апеляційного провадження.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження особа, яка подала апеляційну скаргу, заявила клопотання про відмову від скарги, за винятком випадків, коли є заперечення інших осіб, які приєдналися до апеляційної скарги.

У разі закриття апеляційного провадження у зв`язку з відмовою від апеляційної скарги на судове рішення, повторне оскарження цього рішення особою, що відмовилася від скарги, не допускається ( ч.5 ст.364 ЦПК України).

Враховуючи, що право відмови від апеляційної скарги особи, яка її подала, передбачено процесуальним законодавством, апеляційна скарга подана генеральним директором ДАП «Україна» Мазуренком А.П., який подав заяву про відмову від апеляційної скарги, наслідки відмови від апеляційної скарги роз`яснені представнику відповідача, особи, які приєдналися до апеляційної скарги, відсутні, колегія суддів приймає заяву ДАП «Україна» про відмову від апеляційної скарги на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 8 листопада 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного авіаційного підприємства «Україна» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, та закриває апеляційне провадження.

Разом з цим, клопотання про повернення суми судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги на рішення суду, задоволенню не підлягає з таких підстав.

Частиною четвертою статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до частини другої статті 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Отже, вказана норма передбачає повернення судового збору в разі закриття (припинення) провадження у справі, а не у зв`язку із закриттям апеляційного провадження.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 820/4918/16 та ухвалах Верховного Суду від 01 липня 2020 року у справі № 756/12935/18, від 06 листопада 2020 року у справі № 215/2218/17.

Отже, повернення судового збору в разі закриття апеляційного провадження п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» не передбачено, що є підставою для відмови відповідачу у поверненні судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 8 листопада 2021 року.

Переглядаючи додаткове рішення суду від 18 листопада 2021 року, колегія суддів виходить з наступного.

Частина перша статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої вказаної статті Кодексу).

Частинами першою, другою статті 134 ЦПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без

розгляду.

Частинами першою, другою, третьою статті 246 ЦПК України встановлено, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Отже, на учасника справи покладено обов`язок у першому зверненні до суду навести попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, а докази у підтвердження понесених витрат учасник справи повинен надати суду до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву і ці докази неможливо подати з поважних причин (частина перша статті 246 ЦПК України).

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 зазначив, що попередній орієнтовний розрахунок витрат на професійну правничу допомогу становить 30 000грн.

До позовної заяви були додані: копія договору №5 про надання професійної правничої допомоги, укладеного 22 грудня 2020 року між ОСОБА_1 та Адвокатським об`єднанням «Чучковських» в особі керуючого партнера Чучковської О.В., ордер серії КС №505065 від 13 січня 2021 року на представлення адвокатом Чучковською А.В. інтересів ОСОБА_1 у Солом`янському районному суді міста Києва та Київському апеляційному суді, а також копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю адвоката Чучковської А.В.

У відзиві на позовну заяву Державне авіаційне підприємство «Україна» заперечення проти заявлених ОСОБА_1 судових витрат на правову допомогу не висловило.

15 вересня 2021 року представником ОСОБА_1 - адвокатом Чучковською А.В. до Солом`янського районного суду міста Києва була подана заява відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, в якій представник позивача зазначила, що докази сплати витрат на правову допомогу у даній справі будуть надані суду протягом 5 днів з моменту ухвалення рішення у справі.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 8 листопада 2021 року позов задоволено.

9 листопада 2021 року представник ОСОБА_1 - адвокат Чучковська А.В. подала до Солом`янського районного суду м. Києва заяву про ухвалення додаткового рішення у справі, яким стягнути з Державного авіаційного підприємства «Україна» на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 40 000грн.

До заяви додані:

- копія додаткової угоди №1 до договору №5 від 22 грудня 2020 року, згідно якої вартість послуг з надання правової допомоги згідно договору № 5 від 22 грудня 2020 року становить 40 000грн;

- акт-рахунок №1 від 9 листопада 2021 року, у якому наведений перелік наданих адвокатом послуг;

- банківські квитанції про оплату ОСОБА_1 наданих послуг: 24 грудня 2020 року - 5 500грн, 11 січня 2021 року та 9 лютого 2021 року - по 16 500грн та 9 листопада 2021 року - 1500грн.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що

сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року, справа № 755/9215/15-ц, принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Відповідачем не було заявлено про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які поніс позивач під час розгляду справи судом першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги, що до позовної заяви не були долучені докази на підтвердження заявлених орієнтовних витрат у розмірі 30 000грн, що позбавило можливості відповідачу надати аргументи на спростування таких витрат, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Частинами 2 та 3 статті 134 ЦПК України визначено, що у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Отже, право на відмову у відшкодуванні витрат належить до дискреційних повноважень суду та вирішується ним у кожному конкретному випадку з урахуванням встановлених обставин справи.

У постанові Верховного Суду від 08 грудня 2021 року у справі № 201/3040/20 зазначено, що частина друга статті 134 ЦПК України вказує лише на право, а не на обов`язок суду відмовити у відшкодуванні судових витрат у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат.

Тобто сам по собі факт неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат разом з першою заявою по суті спору не є безумовною та абсолютною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат.

Крім того, у справі № 922/676/21 Верховний Суд зазначив, що подання попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат забезпечує можливість іншій стороні

належним чином підготуватися до спростування витрат, які вона вважає необґрунтованими та доводити неспівмірність таких витрат, заявивши клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, відповідно, забезпечує дотримання принципу змагальності.

Доводи апеляційної скарги, що заява представника позивача від 9 листопада 2021 року не містить доказів надсилання її відповідачу, заява була розглянута судом без виклику учасників справи, до позовної заяви не були надані докази понесених позивачем витрат на правову допомогу, що позбавило відповідача можливості заявити про зменшення розміру витрат на правову допомогу, колегія суддів вважає безпідставними.

До заяви від 9 листопада 2021 року додана квитанція про направлення заяви на адресу відповідача 9 листопада 2021 року (с.с.150 т.2). Відповідачем не надано доказів, що вказана заява не була ним отримана або отримана без додатків, які підтверджували понесені позивачем витрати.

Діючі норми процесуального права, зміст яких наведено вище, передбачає право учасника справи надати докази у підтвердження понесених витрат на правову допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення у справі.

Позивачем у позовній заяві був заявлений попередній, орієнтовний розрахунок витрат на правову допомогу, до судових дебатів представник позивача подала суду заяву про надання доказів понесених позивачем витрат протягом 5 днів з моменту прийняття судом рішення і вказані строки стороною позивача були дотримані.

Разом з цим, відповідачем до прийняття судом додаткового рішення не було подано заяву про зменшення розміру витрат на правову допомогу.

Посилання у апеляційній скарзі на те, що у позовній заяві позивач зазначав орієнтовний розмір судових витрату сумі 30 000грн, натомість суд у додатковому рішенні неправомірно стягнув 40 000грн, не є підставою для відмови у задоволенні заяви, оскільки згідно ч. 3 ст. 134 ЦПК України попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 5 лютого 2019 року у справі № 906/194/18, необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц зазначено про те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Додані до заяви від 9 листопада 2021 року докази підтверджують розмір понесених позивачем витрат на правову допомогу, а також підтверджують, що надані адвокатом послуги пов`язані з розглядом даного позову.

Твердження в апеляційній скарзі, що додаткова угода №1 до договору від 22 грудня 2020 року констатує лише вартість послуг у розмірі 40 000грн та не містить умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми послуг, що надаються адвокатом, що є підставою для відмови у задоволенні заяви про відшкодування витрат на правничу допомогу, не є підставою для відмови у відшкодуванні позивачу понесених витрат.

У додатковій угоді № 1 до договору № 5 від 22 грудня 2020 року сторони погодили, що надання професійної правничої (правової, юридичної) допомоги та представництво інтересів ОСОБА_1 у цивільній справі щодо захисту трудових прав становить сорок тисяч гривень.

Отже, розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого часу.

Наданим актом-рахунком № 1 та матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката та понесення ним витрат у суді першої інстанції, зокрема, представником позивача складена та підписана позовна заява, протоколи

опитування осіб, складення клопотань, заперечень та додаткових пояснень, участь у судових засіданнях.

Також надані квитанції про оплату позивачем отриманих послуг.

Таким чином, понесені позивачем витрати на правову допомогу у розмірі 40 000грн є реальними та підтверджені належними документами.

Доказів неспівмірності понесених позивачем витрат відповідачем не надано.

Колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що зазначені в акті-рахунку №1 від 9 листопада 2021 року послуги у виді складання протоколів опитування ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 не були необхідними і надання таких послуг адвокатом не передбачено Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

У частині першій статті 1 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність"

встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Відповідно до статті 19 вказаного Закону видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Згідно п. 7 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема збирати відомості про факти, що можуть бути використані як докази, в установленому законом порядку запитувати, отримувати і вилучати речі, документи, їх копії, ознайомлюватися з ними та опитувати осіб за їх згодою.

За змістом пункту 1 частини 2 статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Враховуючи, що рішенням суду першої інстанції позовні вимоги задоволені, представником позивача надані належні докази у підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу, суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку про наявність правових підстав для ухвалення додаткового рішення у справі та стягнення з відповідача судових витрат, понесених на правову допомогу, на користь позивача.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції при ухваленні додаткового рішення правильно застосовані норми матеріального права, не допущено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення суду, тому підстав для задоволення апеляційної скарги на додаткове рішення суду не встановлено.

Керуючись статтями 362, 364, 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного авіаційного підприємства «Україна» на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 8 листопада 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного

авіаційного підприємства «Україна» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, закрити.

Апеляційну скаргу Державного авіаційного підприємства «Україна» на додаткове рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 18 листопада 2021 року залишити без задоволення, додаткове рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 18 листопада 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 грудня 2022 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк