КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 367/4098/21 Головуючий у суді першої інстанції - Мерзлий Л.В.
Номер провадження № 22-ц/824/5087/2022 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Яворського М.А. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», подану представником Власенком Артемом Олександровичем, на заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 15 грудня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

В травні 2021 року представник АТ КБ «Приватбанк» Ляр Д.Ю. звернувся до суду із вказаним позовом, відповідно до якого просив стягнути з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 21 листопада 2016 року у розмірі 53 850,69 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву №б/н від 21 листопада 2016 року. Вказано, що відповідно до виявленого бажання, відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку й у подальшому розмір кредитного ліміту було збільшено до 45 000 грн.

Проте, у зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язань за кредитним договором та з врахуванням внесених відповідачем коштів на погашення кредиту утворилася заборгованість перед банком, яка станом на 12 травня 2021 року становить 53 850,69 грн, що складається із заборгованості за тілом кредиту - 43 444,61 грн, в тому числі 0,00 грн - заборгованості за поточним тілом кредиту, 43 444,61 грн - заборгованості за простроченим тілом кредиту, 0,00 грн - заборгованості за нарахованими відсотками, 10 406,08 грн - заборгованості за простроченими відсотками, 0,00 грн - заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625, 0,00 грн - нарахованої пені, 0,00 грн - нарахованої комісії.

Заочним рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 15 грудня 2021 року позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 21 листопада 2016 року за тілом кредиту у розмірі 43 444,61 грн та судові витрати в розмірі 1831,34 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за простроченими відсотками, АТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, яку мотивовано тим, що судом першої інстанції було допущено порушення норм процесуального та матеріального права, а рішення ухвалено за невідповідності висновків суду обставинам справи. Окрім того, апелянт вказує, що судом не було надано належної правової оцінки наданим доказам, зокрема підписаному відповідачем паспорту споживчого кредиту, який містить інформацію щодо процентної ставки та розміру штрафу, який застосовується у випадку невиконання зобов`язання відповідачем за кредитним договором. Вказане, на думку апелянта, свідчить про те, що відповідач по справі був проінформований про умови кредитування, а тому існують правові підстави для задоволення позовних вимог в частині щодо стягнення відсотків.

Враховуючи вищевикладене, АТ КБ «Приватбанк» просило скасувати заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 15 грудня 2021 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 10 406,08 грн та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, в іншій частині рішення залишити без змін.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» мотивувало своє рішення тим, що в анкеті-заяві позичальника від 21 листопада 2016 року процентна ставка не зазначена, а надані суду позивачем копії Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг містять зміну процентної ставки за кредитними картками, зміну тарифу обслуговування кредитних карт «Універсальних», пені тощо. Відповідачем останнє не підписано. Разом з тим, наданими позивачем документами підтверджується факт того, що позивач надав кредитні кошти відповідачу, останній ними користувався, проте зобов`язання з погашення отриманого кредиту належним чином не виконував, а тому існують правові підстави для стягнення тіла кредиту. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків за користування кредитом суд першої інстанції зазначив, що сторонами не було погоджено розміру відсотків за користування кредитом та порядку їх сплати.

Апеляційний суд не погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, що стосується вирішення позову в частині стягнення відсотків за користування кредитом, виходячи із наступного.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 21 листопада 2016 року підписав анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в «Приватбанк» (а.с.11).

Разом з тим, з вказаної анкети-заяви неможливо встановити яку послуги було обрано та який кредитний ліміт було встановлено, оскільки вказана інформація відсутня у даній анкеті-заяві.

Своїм підписом в анкеті-заяві ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укладення і згоден з його умовами, а також зобов`язується виконувати вимоги Умов і Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті АТ КБ «Приватбанку».

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Разом із позовною заявою банком також було надано розрахунок заборгованості за договором №б/н від 21 листопада 2016 року, укладеного між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 за період з 08 лютого 2018 року по 12 травня 2021 року (а.с.5-8). Відповідно до вказаних розрахунків, станом на 12 травня 2021 року заборгованість становить 53 850,69 грн, що складається із заборгованості за тілом кредиту - 43 444,61 грн, в тому числі 0,00 грн - заборгованості за поточним тілом кредиту, 43 444,61 грн - заборгованості за простроченим тілом кредиту, 0,00 грн - заборгованості за нарахованими відсотками, 10 406,08 грн - заборгованості за простроченими відсотками, 0,00 грн - заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625, 0,00 грн - нарахованої пені, 0,00 грн - нарахованої комісії.

Крім того, банком також було надано виписку по картковому рахунку в АТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_1 за період з 08 лютого 2018 року по 01 квітня 2021 року (а.с.41-44), довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на відповідача щодо розмірів встановленого кредитного ліміту (а.с.9), довідку про видані кредитні картки із зазначенням строку їх дії (а.с.10).

Згідно наданого позивачем витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт вбачається, що клієнту запропоновано оформити на своє ім`я: карту «Універсальна», карту «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», карту «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract», карту «Універсальна GOLD» (а.с.14).

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оскільки АТ КБ «Приватбанк» оскаржує рішення суду першої інстанції лише в частині незадоволених позовних вимог щодо стягнення відсотків у розмірі 10 406,08 грн, то апеляційний суд переглядає оскаржуване рішення лише в цій частині.

Оцінюючи висновки суду по суті позовних вимог та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд керується наступним.

Звертаючись до суду з позовом, АТ КБ «Приватбанк» вказує на те, що позичальник не виконує свої зобов`язання за кредитним договором в частині повернення отриманого кредиту та не сплачує процентів за користування вказаним кредитом, у зв`язку з чим утворилася заборгованість.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Обґрунтовуючи позовні вимоги та апеляційну скаргу, АТ КБ «Приватбанк» зазначало, що сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору, оскільки відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві, і що відповідач поставив підпис в заяві позичальника, яким засвідчив те, що він повністю згодний з умовами кредитування та отриманням кредиту саме на таких умовах. Крім того, апелянт наголошує на тому, що відповідач по справі підписав паспорт споживчого кредиту, який містить, зокрема, розмір відсоткової ставки.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

В анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк» від 21 листопада 2016 року процентна ставка не зазначена.

Також у цій заяві відсутні умови договору щодо строку виконання зобов`язань з повернення кредиту, встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за процентами за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 21 листопада 2016 року, посилався на Витяг з Тарифів Банку та Витяг з «Умов та правил надання банківських послуг» в «Приватбанку», розміщений на сайті: https://privatbank.ua як невід`ємні частини спірного договору.

Судом першої інстанції було правомірно встановлено факт того, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з «Умов та правил надання банківських послуг» в «Приватбанку» розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг «Приватбанку», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Окрім того, правомірним також є висновок про те, що роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (21 листопада 2016 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (21 травня 2021 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу «Умови та правила банківських послуг», відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком Витяг з «Умов та правил надання банківських послуг» в «Приватбанку» не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Вказана позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, провадження №14-131цс19.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи апеляційної скарги щодо неприйняття судом першої інстанції паспорту споживного кредиту, то колегія суддів доходить висновку про їх обґрунтованість.

Так, в матеріалах справи міститься підписаний відповідачем ОСОБА_1 паспорт споживчого кредиту 08 лютого 2018 року (а.с.12-13).

Вказаний паспорт споживчого кредиту передбачає пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування. Відповідно до вказаного паспорту споживчого кредиту розмір процентної ставки у межах пільгового періоду - 0,01%, а за межами пільгового періоду: для типу кредитного продукту «Універсальна» - 43,2%, для типу кредитного продукту «Універсальна ГОЛД» - 42%.

Також зазначено, що розмір процентної ставки, яка застосовується про невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту - 86,4% (для типу кредитного продукту «Універсальна»), та 84% (для типу кредитного продукту «Універсальна ГОЛД»).

Крім того, як вбачається із вказаного документу, він визначає, що у випадку використання суми/ліміту кредиту у розмірі до 50 000 грн, то застосовуються умови для типу кредитного продукту «Універсальна», а у випадку використання суми/ліміту кредиту у розмірі до 75 000 грн, то застосовуються умови для типу кредитного продукту «Універсальна ГОЛД».

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач по справі користувалась кредитними коштами у розмірі до 50 000 грн, а тому до вказаних правовідносин застосовуються умови, які передбачені для типу кредитного продукту «Універсальна».

Відповідач по справі вказані доводи позивача не спростував, а тому апеляційний суд доходить висновку про помилковість висновків суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» щодо стягнення відсотків.

Вказане узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20-ц.

За таких обставин, колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» щодо стягнення відсотків, а тому оскаржуване рішення в цій частині підлягає скасуванню з одночасним ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог банку щодо стягнення відсотків.

Оскільки оскаржуване рішення переглядається апеляційним судом лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків за кредитним договором б/н від 21 листопада 2016 року, то в іншій частині рішення суду першої інстанції перегляду не підлягає.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно до ст. 141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

Оскільки АТ КБ «Приватбанк» сплатило судовий збір за подачу апеляційної скарги 3405 грн, тому суд апеляційної інстанції стягує вказану суму судового збору з відповідача на користь апелянта.

Крім того, оскільки суд першої інстанції лише частково задовольняв позовні вимоги банку та своїм рішенням стягнув з відповідача на користь позивача розмір судового збору пропорційно задоволеним вимогам, то апеляційний суд також стягує суму судового збору, яку банк сплатив до суду першої інстанції в частині щодо оплати позовних вимог про стягнення відсотків, що становить 438,66 грн (2270-1831,34).

Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», подану представником Власенком Артемом Олександровичем, задовольнити.

Заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 15 грудня 2021 року в частині відмови у стягненні відсотків скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д, ) відсотки у розмірі 10 406,08 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д, ) судові витрати у розмірі 3405 грн за розгляд в суді апеляційної інстанції та 438,66 грн за розгляд в суді першої інстанції, а всього 3843,66 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню відповідно до норм п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.

Судді :

_______________ ________________ ______________

М.А.Яворський Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв