Дата документу 22.06.2022 Справа № 328/1017/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№ 328/1017/21 Головуючий у 1 інстанції: Коваленко П.Л.
№ 22-ц/807/190/22 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Онищенко Е.А.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу заапеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі адвоката Майсак Віти Олександрівни на рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 10 серпня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ

В квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 08 вересня 2018 року о 21 год. 50 хв. в м.Токмак по вул.Володимирській ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Опель, н.з. НОМЕР_1 , виконуючи маневр початок руху від лівого узбіччя та виїзд на смугу руху, де рух здійснюється від вул.Центральної до вул.Гоголя, не надав безперешкодний проїзд, не впевнився в безпеці виконуваного маневру, внаслідок чого сталося зіткнення з автомобілем БМВ, н.з. НОМЕР_2 . Внаслідок ДТП автомобілі пошкоджено, ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження легкого ступеню тяжкості. Своїми діями ОСОБА_2 порушив п.10.1 Правил дорожнього руху, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП.

Внаслідок ДТП позивачеві була спричинена матеріальна шкода, так як автомобіль БМВ, н.з. НОМЕР_2 , отримав механічні пошкодження.

Постановою Токмацького районного суду Запорізької області від 12.12.2018 по справі №328/2791/18, ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.124 КУпАП. Провадження в справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 за ст.124 КУпАП закрито у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи строку накладення адміністративного стягнення.

Неправомірними діями ОСОБА_2 позивачеві було завдано майнову шкоду у сумі 69 025,00 (шістдесят дев`ять тисяч двадцять п`ять) гривень, що підтверджується актом виконаних робіт №10 від 08.01.2019 та товарними чеками.

Позивач вважає, що відповідач ОСОБА_2 , як власник джерела підвищеної небезпеки автомобіля Опель, н.з. НОМЕР_1 , повинен відшкодувати витрати, які позивач поніс на відновлення первинного стану свого автомобіля (витрати на його повний ремонт), пошкодженого в ДТП, яка сталася з вини відповідача.

В добровільному порядку відповідач по справі ОСОБА_2 матеріальні збитки не відшкодував.

Посилаючись на вищезазначене просив суд, стягнути з відповідача матеріальну шкоду, заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 10 серпня 2021 року в задоволенні позовної заяви відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 в особі адвоката Майсак В.О. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати, в частині розміру стягнутих з нього аліментів на утримання доньки та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідач скористався своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу. У відзиві зазначає, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що витрати, які він поніс на ремонт автомобіля мають безпосередній причинний зв`язок із ДТП, яка мала місце 08.09.2018 року, не надано доказів економічно обгрунтованих витрат на відновлювальний ремонт транспортного засобу, вартості автомобіля після ДТП, належних та допустимих доказів сплати зазначеної суми. Посилаючись на ці обставини, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Постановляючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з його недоведеності та необґрунтованості.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76 79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом першої інстанції встановлено, що 08 вересня 2018 року о 21 год. 50 хв. в м.Токмак по вулиці Володимирській ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Опель н.з. НОМЕР_1 , виконуючи маневр початок руху від лівого узбіччя та виїзд на смугу руху, де рух здійснюється від вул.Центральної до вул.Гоголя, не надав безперешкодний проїзд, не впевнився в безпеці виконуваного маневру, внаслідок чого сталося зіткнення з автомобілем БМВ, н.з. НОМЕР_2 . Внаслідок ДТП автомобілі пошкоджено, ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження легкого ступеню тяжкості. Своїми діями ОСОБА_2 порушив п.10.1 Правил дорожнього руху, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП.

Постановою судді Токмацького районного суду Запорізької області Новікової Н.В. від 12.12.2018 по справі №328/2791/18, ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.124 КУпАП. Провадження в справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 за ст.124 КУпАП закрито у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи строку накладення адміністративного стягнення.

26.07.2018 відповідач, як власник автомобіля Опель, н.з. НОМЕР_1 , застрахував цивільно-правову відповідальність перед третіми особами на вищевказаний автомобіль терміном дії з 26.07.2018 до 25.07.2019. Страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, становить 100 000 грн. із франшизою в сумі 2000 грн., що підтверджується витягом з Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ4282944 від 26.07.2018 з офіційного сайту МТСБУ та роздруківкою візуального полісу №122.

Транспортний засіб БМВ, н.з. НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_1 , належить ОСОБА_3 на підставі досліджених в судовому засіданні доказів, однак даний автомобіль не зареєстрований в Україні відповідно до закону. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 не застрахована.

Внаслідок ДТП, що сталося 08 вересня 2018 року о 21 год. 50 хв. в місті Токмак по вулиці Володимирській пошкоджено автомобіль БМВ, н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 . Винуватим в ДТП є ОСОБА_2 , цивільно-правова відповідальність якого перед третіми особами на час ДТП була застрахована.

Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно зі статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Аналогічний правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 14-176цс18.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон), страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до ч.1 ст.22 Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Таким чином, відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності особи, якою завдано шкоду, обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що позивач, достовірно знаючи про необхідність звернення до страхової компанії з заявою на виплату страхового відшкодування, в порушення вищевказаних норм звернувся з позовом до суду про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок ДТП з ОСОБА_2 .

Відповідно до ч.2 ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Статтею 1194 ЦК України встановлено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до п.15 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013, якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону №1961-IV, який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди (абзац 2 пункту 15 вказаної вище постанови).

У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди (абзац 3 пункту 15 Постанови Пленуму №4 від 01.03.2013).

Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди (абзац 4 пункту 15 Постанови Пленуму №4 від 01.03.2013).

Статтею 30.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

На підтвердження матеріальних збитків, завданих в результаті ДТП, позивачем надано акт виконаних робіт №10 від 08.01.2019 та товарні чеки №249 від 06.11.2018, №263 від 28.11.2018, №293 від 21.12.2018 на загальну суму 69025,00 грн.

Відповідно до акта виконаних робіт №10 від 08.01.2019 ремонт автомобіля БМВ, н.з. НОМЕР_2 , виконано на суму 14780 гривень, вартість запчастин 54245,00 грн.

Відповідно до матеріалів справи, позивачем придбано автомобіль за 5000 злотих, що станом на час ДТП складає 38020,00 грн. (курс 7,604), станом на день звернення до суду (7,300) 36500,00 грн. А на ремонт автомобіля просить стягнути суму майже в два рази більшу, ніж вартість автомобіля.

До того ж в матеріалах справи відсутні докази огляду автомобіля БМВ, н.з. НОМЕР_2 , з описом виявлених ушкоджень у результаті ДТП, яка сталася 08.09.2018 та докази проведення відповідної (експертної) оцінки даних ушкоджень.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі адвоката Майсак Віти Олександрівни залишити без задоволення.

Рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 10 серпня 2021 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 22 червня 2022 р.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

Е.А. Онищенко