Справа № 545/2074/22
Провадження № 4-с/545/12/22
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.06.2022 року Полтавський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Шелудякова Л.В.,

за участю секретаря Лабовкіній Г.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві скаргу ОСОБА_1 на дії Головного державного виконавця Полтавського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) щодо внесення постанови про накладення арешту, -

встановив:

Скаржник звернувся до суду з скаргою на дії Головного державного виконавця Полтавського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Тіхомірової Ю.В. щодо внесення постанови про накладення арешту.

В обґрунтування своїх вимог скаржник вказував, що Полтавським відділом державної виконавчої служби у Полтавському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) 06.12.2021 року відкрито виконавче провадження № 67750212 щодо стягнення штрафу з ОСОБА_1 в розмірі 102000 грн. на користь держави. Одночасно із відкриттям виконавчого провадження постановою головного державного виконавця Полтавського відділу державної виконавчої служби у Полтавському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Тіхоміровою Ю.В. при примусовому виконанні накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_1 .

Вважає, що держаним виконавцем не було дотримано нормативних положень Закону України «Про виконавче провадження» при винесенні постанови про накладення арешту на все рухоме і нерухоме майно ОСОБА_1 , від 06.12.2021 року, одразу наклавши арешт на все рухоме майно і нерухоме майно боржника, не провівши попередніх необхідних виконавчих дій щодо звернення стягнення на кошти та інше майно боржника.

Враховуючи вказане, просив скасувати постанову Головного державного виконавця Полтавського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Тіхомірової Ю.В. про накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно у виконавчому провадженні № 67750212 від 06.12.2021 року про арешт усього невизначеного майна належному ОСОБА_1 та заборону його реалізації.

Заявник та представник заявника адвокат Зогаль О.М. в судове засідання не з`явилися, повідомлені належним чином, надав до суду заяву про розгляд скарги без його участі.

Головний державний виконавець Полтавського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Тіхомірова Ю.В. в судове засідання не з`явилась, повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Суд, дослідивши матеріали справи приходить до висновку про те, що скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно ст. 41 Конституції України, ст. 321 Цивільного кодексу України кожен має право володіти, користуватися, і розпоряджатися своєю власністю, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно із статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутись до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Із матеріалів справи слідує, що Полтавським відділом державної виконавчої служби у Полтавському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) 06.12.2021 року відкрито виконавче провадження № 67750212 щодо стягнення штрафу з ОСОБА_1 в розмірі 102 000 грн. на користь держави.

06.12.2021 року, одночасно із відкриттям виконавчого провадження Постановою головного державного виконавця Полтавського відділу державної виконавчої служби у Полтавському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Тіхоміровою Ю.В., при примусовому виконанні накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_1 , без зазначення суми та розміру, виду, опису арештованого майна.

В описовій частині постанови про накладення арешту на майно від 06.12.2021 року зазначено, що з метою належного виконання рішення суду необхідно накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника.

За статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 1 статті 56 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна накладається для виконання рішення суду. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, якою накладається арешт на майно боржника та оголошується заборона на його відчуження; винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні в банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

З аналізу розділу VII Закону України «Про виконавче провадження» порядок звернення стягнення на майно боржника повинен відбуватися послідовності відповідно до статей 48-53-1 Закону.

Відповідно до зазначених статей стягнення за виконавчими документами в першу чергу звертається на кошти боржника в гривнях та іноземній валюті, інші цінності, в тому числі кошти на рахунках та вкладах боржника в установах банків та інших кредитних організаціях, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів. Готівкові кошти, виявлені у боржника, вилучаються. За наявності даних про кошти та інші цінності боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах та на зберіганні в банках чи інших кредитних організаціях, на них накладається арешт. У разі відсутності у боржника коштів та цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається на належне боржникові інше майно, за винятком майна, на яке згідно з законом не може бути накладено стягнення. Боржник має право вказати ті види майна чи предмети, на які необхідно звернути стягнення в першу чергу.

Отже, стягнення в межах виконавчого провадження повинно дотримуватися порядку звернення стягнення на майно боржника. Першочергово здійснюється стягнення на кошти та інше майно боржника, далі звернення стягнення на кошти боржника в іноземній валюті та виконання рішень під час обчислення боргу в іноземній валюті, наступним етапом є звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна фізичної особи.

Таким чином, державний виконавець не дотримався нормативних положень розділу VII Закону України «Про виконавче провадження» при винесенні постанови про накладення арешту на все рухоме і нерухоме майно ОСОБА_1 від 06.12.2021 року, одразу наклавши арешт на все рухоме і нерухоме майно боржника, не провівши попередніх необхідних виконавчих дій щодо звернення стягнення на кошти та інше майно боржника, кошти боржника в іноземній валюті.

Крім того, положеннями ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що арешт на майно має бути накладений у розмірі, що не перевищує суму стягнення, і застосовується як крайній захід впливу на боржника, в разі відсутності постійного матеріального доходу. При накладені арешту на майно має бути визначено на яке майно накладається арешт, його оціночна вартість, в разі наявності зазначено індивідуальних особливості.

Частиною 2 статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису.

Положеннями частини 3 статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

У постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника обов`язково зазначаються: 1) якщо опису підлягає земельна ділянка - її розмір, цільове призначення, наявність комунікацій тощо; 2) якщо опису підлягає будівля, споруда, приміщення, квартира - загальна площа, кількість кімнат (приміщень), їх площа та призначення, матеріали стін, кількість поверхів, поверх або поверхи, на яких розташоване приміщення (квартира), інформація про підсобні приміщення та споруди; 3) якщо опису підлягає транспортний засіб - марка, модель, рік випуску, об`єм двигуна, вид пального, пробіг, комплектація, потреба у ремонті, колір тощо.

Копія постанови про опис та арешт майна (коштів) надається сторонам виконавчого провадження.

Відповідно до постанови про накладення арешту на все рухоме і нерухоме майно ОСОБА_1 від 06.12.2021 в зазначеній постанові не було описано на яке саме майно накладається арешт, кількість зазначеного майна, його оціночна вартість, яка не повинна перевищувати суму стягнення за виконавчим провадженням, не зазначено ніяких загальних ознак та індивідуальних особливостей рухового і нерухомого майна ОСОБА_1 .

Однак, головним державним виконавцем Полтавського відділу державної виконавчої служби у Полтавському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Тіхоміровою Ю.В. не дотримано порядку звернення стягнення на майно боржника, закріпленого в розділі VII Закону України «Про виконавче провадження», не здійснено опису майна, на яке накладається арешт, кількість зазначеного майна, його оціночна вартість, яка не повинна перевищувати суму стягнення за виконавчим провадженням (яка становить 102000 грн.), не зазначено загальних ознак та індивідуальних особливостей рухового і нерухомого майна ОСОБА_1 . Накладення арешту на все рухоме і нерухоме майно ОСОБА_1 не відповідає вимогам статті 56 в частині заборони перевищення суми стягнення за виконавчим провадженням сумою арештованого майна.

Неправомірним є також факт накладення такої постанови одразу в день відкриття виконавчого провадження без дослідження можливостей боржника виплатити штраф та наявності в нього постійного матеріального доходу, що унеможливлює накладення арешту на все рухоме і нерухоме майно боржника, адже такийзахід є виключним і застосовується як крайній захід впливу на боржника.

Встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, за фактом якої було розпочато виконавче провадження № 67750212 щодо стягнення штрафу з ОСОБА_1 в розмірі 102000 грн. на користь держави.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 04.01.2022 року по справі № 545/3609/21 було скасовано постанову серії ВМ №00000187 від 18.10.2021 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП у виді штрафу в сумі 51000 грн., а справа про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 - закрито за відсутністю у його діях складу правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 132-1 КУпАП.

Положенням статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

У разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження (ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження»).

Відповідно до статті 38 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження зупиняється виконавцем у разі поновлення судом строку подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, або прийняття такої апеляційної скарги до розгляду (крім виконавчих документів, що підлягають негайному виконанню).

Таким чином головний державний виконавець Полтавського відділу державної виконавчої служби у Полтавському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Тіхомірова Ю.В. повинна була зупинити виконання виконавчих дій по виконавчому провадженню у зв`язку із постановленням рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 04.01.2022 року по справі № 545/3609/21, яким було скасовано постанову серії ВМ №00000187 від 18.10.2021 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП у виді штрафу в сумі 51000 грн., за якою було відкрито виконавче провадження № 67750212 щодо стягнення штрафу з ОСОБА_1 в розмірі 102000 грн. на користь держави. Продовження виконавчих дій у виконавчому провадженні, що було відкрите на підставі постанови серії ВМ №00000187 від 18.10.2021, яку було скасовано рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 04.01.2022 року по справі №545/3609/21 є протиправним на не відповідає нормативним вимогам Закону України «Про виконавче провадження».

Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення.

Отже, існування арешту порушує конституційне право Боржника володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю (стаття 41 Конституції України).

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у цивільній справі № 712/12136/18 (постанова від 24 травня 2021 року) надав висновок, згідно якого відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи, органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Положеннями постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07.02.2014 № 6 визначено, що на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби стороною виконавчого провадження може бути подана скарга, яка підлягає розгляду в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, крім випадків, коли розгляд таких скарг відбувається за правилами іншого судочинства.

Відповідно доч.ч. 2, 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» у випадках не передбачених ч.ч. 1-4 ст. 59 цього Закону арешт майна у виконавчому провадженні може бути знятий за рішенням суду. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Накладення арешту на майно є виключним заходом у виконавчому провадженні, застосовується як крайній захід, обмежує права власника майна на вільне володіння, розпорядження та користування майном, я обмежений у своїх правах власника майна, не маю змоги проводити реєстраційні дії щодо зміни характеристик нерухомого майна, рухомого майна, вчиняти інші правовстановлюючі дії щодо свого рухомого та нерухомого майна, вартість якого значно перевищує суму стягнення, в тому числі не маю змоги отримувати в банківських установах довгострокові кредити.

Системний аналіз зазначених положень Закону дає підстави для висновку, що безпосереднє зняття арешту з майна здійснюється за постановою державного виконавця, яка приймається на підставі відповідного рішення суду.

Виходячи з принципу пропорційності, який є загально правовим принципом, спрямованим на забезпечення у правовому регулюванні розумного балансу приватних і публічних інтересів, відповідно до якого цілі обмежень прав мають бути істотними, а засоби їх досягнення обґрунтованими і мінімально обтяжливими для осіб, чиї права обмежуються та дозволяє досягти розумного співвідношення між цілями державного впливу, та засобами їх досягнення,суд вважає скаргу обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Питання щодо розділу витрат, пов`язаних з розглядом скарги, суд вирішує відповідно до вимог статті 452 ЦПК України.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Велика Палата Верховного Суду у від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16.

Представник скаржника на обґрунтування суми витрат на надання правничої допомоги, яка підлягає стягненню, надав акт надання професійної правничої допомоги від 15.06.2022 року, укладений між адвокатським бюро «Олександра Зогаля» в особі керуючого адвоката Зогаль О.М. діючий на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю виданого радою адвокатів Полтавської області №2209 від 26.06.2018 року та Кучеровим Є.А., про надання правничої допомоги відповідно до договору від 07.06.2022 року, в загальній вартості 3000,00 грн., за період 07.06.2022 року 15.06.2022 року (а.с.19).

Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що витрати на професійну правничу допомогу на вказану суму є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

Керуючись ст.ст. 8, 58 Конституції України, ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст.447-453 ЦПК України, -

ухвалив:

Скаргу ОСОБА_1 на дії Головного державного виконавця Полтавського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) щодо внесення постанови про накладення арешту задовольнити.

Скасувати постанову головного державного виконавця Полтавського відділу державної виконавчої служби у Полтавському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Тіхоміровою Юлією Володимирівною про накладення арешту на все рухоме і нерухоме майно у виконавчому провадженні № 67750212 від 06.12.2021року про арешт усього невизначеного майна належного ОСОБА_1 та заборону його реалізації.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) судові витрати в сумі 3000,00 грн.

Ухвала суду може бути оскаржена до Полтавського Апеляційного суду через Полтавський районний суд Полтавської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя: Л. В. Шелудяков