Справа № 455/775/21 Головуючий у 1 інстанції: Пошивак Ю.П.
Провадження № 22-ц/811/115/22 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Шандри М.М.

суддів: Левика Я.А., Крайник Н.П.

секретаря: Назар Х.Б.

за участю: ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Старосамбірського районного суду Львівської області від 21 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі продажу недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИЛА:

01.06.2021 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння, в якому просила визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення першого поверху (котельня) №6 загальною площею 26,6 кв.м, що становить 3/100 нежитлової будівлі, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , серія номер 773, укладений 16.12.2020 та посвідчений приватним нотаріусом Мельничок С.Є. та зареєстрований в реєстрі за №733; витребувати нежитлове приміщення першого поверху (котельня) №6 загальною площею 26,6 кв.м, що становить 3/100 нежитлової будівлі, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з чужого незаконного володіння, а саме у ОСОБА_3 .

Ухвалою Старосамбірського районного суду Львівської області від 21 грудня 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі продажу недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння, відмовлено.

Вказану ухвалу в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість ухвали суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує на те, що між сторонами існує спір щодо нерухомого майна, право власності на яке зареєстроване за відповідачем, проте позивач ставить під сумнів законність набуття такого права відповідачем. Вважає, що як власник майна відповідач має змогу вчиняти юридично значимі дії щодо спірного майна, тому існує загроза щодо відчуження даного нерухомого майна, а оскільки таке є предметом спору у цій справі, невжиття заходів забезпечення позову може утруднити в майбутньому виконання можливого рішення про задоволення позовних вимог. Відтак, саме з метою унеможливлення подальшого відчуження приміщення котельні, що є предметом спору, з метою забезпечення реального виконання рішення суду щодо визнання недійсним договору купівлі продажу майна та витребування майна з чужого незаконного володіння та унеможливлення порушення прав третіх осіб, які можуть придбати (отримати) спірне майно позивач звернулася до суду із заявою про забезпечення свого позову, оскільки саме такий спосіб забезпечення є ефективним захистом її інтересів у випадку задоволення позову і лише такий спосіб захисту сприятиме безперешкодному поновленню порушених прав. Просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити.

ОСОБА_3 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, ухвалу суду залишити без змін.

У судовому засідання апеляційної інстанції ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 просили апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити.

Відповідач в судове засідання апеляційної інстанції не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, тому його неявка відповідно до положень ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду таким вимогам не повністю відповідає.

Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд виходив з того, що з оцінки обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, обрані позивачем способи забезпечення позову, що не є співмірним із заявленими позовними вимогами у даній справі, ймовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, в задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

Проте з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується з огляду на наступне.

Згідно з частинами першою та другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних (несумлінних) дій відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, у тому числі для запобігання потенційним труднощам щодо подальшого виконання такого рішення.

При цьому, інститут забезпечення позову спрямований проти дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача (заявника).

Заходи забезпечення позову повинні застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу (такі правові висновки викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 543/730/14-ц (провадження № 14-149цс18) та від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19).

У разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення (частини сьома та восьма статті 158 ЦПК України).

Отже, за змістом наведених вище приписів умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (пункт 35 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20).

Види забезпечення позову наведено у статті 150 ЦПК України. Згідно із положеннями пунктів 1, 2 та 4 частини першої цієї статті Кодексу позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії (постанова Великої Палати від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19).

Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Цей спір стосується, зокрема, майнових прав на 1/4 частину будинку. Апеляційний суд встановив, що відповідачка під час розгляду справи зареєструвала право власності на будинок. Тому через ризик його відчуження на користь третіх осіб невжиття заходів забезпечення позову у вигляді арешту 1/4 частини будинку може істотно ускладнити ефективний захист прав позивача у випадку задоволення його позову. Те, що відповідачка проживає у будинку впродовж десяти років і після державної реєстрації її права власності на нього ще не вчинила дії, що могли би підтвердити намір відчужити будинок, зокрема, не зверталася до ріелторів і не розміщувала оголошення про продаж, не спростовують висновки апеляційного суду про наявність у відповідачки як в одноособового власника можливості вільно розпорядитись будинком, якщо не вжити заходи забезпечення позову. Крім того, той вид забезпечення позову, який застосував апеляційний суд, є домірним заявленим позовним вимогам. Немає підстав вважати, що застосування такого заходу призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідачки, оскільки будинок залишається в її володінні та користуванні, а можливість розпоряджатися обмежується на певний час лише щодо частини, якої стосується спір (пункти 36 та 37 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20).

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 909/835/18 зазначено, що "…повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу".

Також під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Однак, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) з урахуванням доказів, наданих стороною для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема у тому, що між сторонами дійсно виник спір, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також співмірність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, що звернулася з таким клопотанням, заявленим позовним вимогам.

Забезпечення позову спрямоване проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, забезпечення ефективного судового захисту та можливості реального поновлення прав у разі прийняття судом рішення про задоволення позову.

Як убачається з матеріалів справи, заява про забезпечення позову подана у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі продажу недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння.

Враховуючи те, що існує достатньо обґрунтована імовірність того, що належне відповідачу нежитлове приміщення, а саме (котельня) №6 загальною площею 26,6 кв.м., що становить 3/100 частини будівлі за адресою АДРЕСА_1 , під час розгляду даної справи може бути відчужена (подарована, продана) третім особам, що може істотно ускладнити або унеможливити виконання ймовірне майбутнє рішення суду, існує об`єктивна необхідність забезпечення позову ОСОБА_1 шляхом накладення арешту на нежитлове приміщення (котельня) №6 загальною площею 26,6 кв.м., що становить 3/100 частини будівлі за адресою АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу нежитлового приміщення, укладеного 16.12.2020 та посвідченого приватним нотаріусом Мельничок С.Є. та зареєстрований в реєстрі за №733.

За таких обставин вжиття вказаних заходів забезпечення позову, які є співмірними із заявленими позовними вимогами, не порушують прав, як сторін, так і третіх осіб, зокрема, враховуючи їх тимчасовий характер.

Враховуючи наведене, вид забезпечення позову, який просив застосувати позивач - накладення арешту на майно, відповідає заявленим позовним вимогам та положенням ЦПК України.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, та дають підстави для висновку, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права під час розгляду даної справи.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів приходить до висновку, що ухвалу Старосамбірського районного суду Львівської області від 21 грудня 2021 року слід скасувати та ухвалити нову постанову, якою заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Старосамбірського районного суду Львівської області від 21 грудня 2021 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі продажу недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння - задовольнити.

Накласти арешт на нежитлове приміщення (котельня) №6 загальною площею 26,6 кв.м., що становить 3/100 частини будівлі за адресою АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу нежитлового приміщення, укладеного 16.12.2020 та посвідченого приватним нотаріусом Мельничок С.Є. та зареєстрований в реєстрі за №733.

Стягувач: ОСОБА_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ).

Боржник: ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 ).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено:29.06.2022.

Головуючий

Судді