Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2022 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі

головуючої судді Усатової І.А.,

при секретарі: Омелько Г.Т.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЮНСЕЛ» про стягнення вартості пошкодженого вантажу, суд

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЮНСЕЛ» про стягнення вартості пошкодженого вантажута просив стягнкти з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЮНСЕЛ» 11278 гривень 00 коп. вартості пошкодженого вантажу та судові витрати.

Заявлені вимоги позивач обґрунтував тим, що між позивачем та відповідачем було укладено договір перевезення вантажу автомобільної запчастини - бамперу артикул 52119-30F20 (521193A998), виробник Тойота для автомобілів LEXUS GS SERIES від 2012 року. Під час виконання відповідачем перевезення за маршрутом м. Київ - м. Дніпро, на розвантаженні в м. Дніпро було виявлено пошкодження - глибокі вм`ятини, розриви пластику, що унеможливлюють його подальше використання за призначенням, тобто шкода заподіяна неналежним перевезенням товару складає вартість самого товару - 11 278,00 грн.Вантаж не був прийнятий одержувачем вантажу. Позивач 03 серпня 2020 року звернувся із претензією до відповідача, проте йому було відмовлено у відшкодуванні заподіяної шкоди.

За викладених обставин позивач вважає, що шкода майну заподіяна внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань, а тому підлягає відшкодуванню у повному обсязі.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справі між суддями від 02.10.2020 справу передано у провадження судді Усатовій І.А.

Ухвалою суду від 07 жовтня 2020 року у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

22.03.2021 до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач позов не визнав і вказав на безпідставність заявлених вимог. Таку свою позицію обґрунтував тим, що при прийманні вантажу до перевезення відповідач не оглядав товар та не може визначити чи був він цілий, окрім того сам вантаж був упакований та промаркований позивачем без додержання умов перевезення, а тому саме позивач несе відповідальність за таке пакування, якщо воно не є пошкодженим. Окрім того відповідач апелював до того, що умовами перевезення ТОВ «Гюнсел» встановлено, що із застосуванням особливих умов перевезення транспортується скло, скловироби та інші ламкі предмети, на які гарантія збереження цілісності не поширюється. Вантаж поданий до перевезення позивачем був ламким пластиковим бампером, а тому перевізник не міг гарантувати його цілісність при перевезенні. Враховуючи наведене, просив у задоволенні позову відмовити.

29.03.2021 до суду позивачем було подано відповідь на відзив, в якому вказав, що доводи відповідача щодо відсутності спеціального маркування на упакуванні не відповідають дійсності, а Акт приймання-передачі вантажу від 31 липня 2020 року не відображає обставин та причин заподіяння шкоди, а тому суд має оцінювати їх критично. Окрім того, вважає безпідставними твердження відповідача щодо можливості пошкодження товару за відсутності пошкодження пакування. Також наголошує на тому, що перевідник не скористався свої правом оглянути вантаж, а тому він не має права заявляти про недоведеність вимог позивача щодо вартості та стану вантажу. Водночас, вважає, що відповідачем не підтверджено жодними доказами невідповідність пакування, а тому такі доводи є безпідставними та необґрунтованими.

Оскільки, розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 29 липня 2020 року між ОСОБА_1 та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ГЮНСЕЛ» укладено договір перевезення вантажу шляхом приєднання Позивача до Договору про надання послуг з перевезення багажу (вантажу) шляхом оформлення декларації №12422023 від 29 липня 2020 року та передачі вантажу на перевезення.

За декларацією №12422023 від 29 липня 2020 року був переданий вантаж бамперу артикул 52119-30F20 (521193A998), виробник Тойота для автомобілів LEXUS GS SERIES від 2012 року, який був запакований виробником товару - автоконцерном Тойота у бульбашкову плівку, яка містить маркування: нічого не ставити зверху (в оригіналі «do not place anything on top») та фірмовий логотип виробника.

Як вбачається, 30 липня 2020 року вантаж надійшов до відділення перевізника у місті Дніпро. 31 липня 2020 року одержувачем при отриманні виявлені пошкодження вантажу - вм`ятина та тріснувший край, про що ним та адміністратором перевізника складено акт.

03 серпня 2020 року позивач звернувся із претензією до перевізника із вимогою про сплату вартості пошкодженого вантажу у сумі 11278 грн. 08 вересня 2020 року від перевізника надійшов лист, відповідно до якого, відправнику відмовлено у відшкодуванні заподіяної шкоди, у зв`язку із неналежним пакуванням вантажу.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач посилається на те, що відповідач в силу положень ст.ст. 22, 920, 1166 ЦК України повинен відшкодувати майнову шкоду в загальній сумі 11 278,00 гривень.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частин 1, 2 статті 908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно з частиною 1 статті 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Статтею 920 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до пункту 3.1. Умов перевезення, перевізник зобов`язаний здійснювати своєчасну доставку багажу (вантажу) замовника по маршруту, який вказується у декларації в рамках напрямків, що обслуговуються виконавцем; зберігати вантаж замовника під час надання послуги, з моменту отримання до часу видачі; прийняти багаж (вантаж) до перевезення в «офісі відправлення»; в разі виконання замовником всіх необхідних умов, забезпечити цілісність доставки багажу (вантажу) до пункту призначення.

Відповідно до пункту 2.4. Умов перевезення огляд цілісності багажу та наявності необхідних документів до нього проводиться, коли вартість вантажу складає суму понад 3.000,00 (три тисячі) гривень, або коли існує інформація про приховування вмісту вантажу, або за інших обставин передбачених діючим законодавством України.

Відповідно до пункту 4.6. Умов перевезення при декларуванні вартості багажу на суму понад 3 000, 00 (три тисячі) гривень, перевізник має право оглянути вантаж та ознайомитися з документами, які відображають його фактичну вартість.

Відповідно до пункту 5.1. Умов перевезення, вантаж приймається до перевезення в упаковці чи пакувальній тарі, яка повинна відповідати його характеристикам й забезпечувати його збереження під час завантаження, розвантаження та транспортування.

Пунктом 7 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14 жовтня 1997 року передбачено, що правила маркування вантажів, зокрема при поданні вантажів в тарі чи упаковці і штучних вантажів дрібними відправками замовник зобов`язаний завчасно замаркувати кожне вантажне місце відповідно до державного стандарту. У маркуванні зазначаються: а) знак одержувача - повне чи часткове найменування вантажоодержувача чи позначення, яке використовується одержувачем (при перевезеннях дрібних партій); б) номер заявки (замовлення) на перевезення вантажів; в) місце призначення - зазначається пункт (при міжміських перевезеннях); г) маса вантажного місця - позначається цифрами маса брутто і нетто в кілограмах.

При поданні вантажів, які вимагають особливого поводження з ними під час вантажних операцій та зберігання, відправник зобов`язаний нанести на всіх вантажних місцях додатково спеціальне маркування написом. Спеціальне маркування може бути вказане також особливими знаками.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені у статті 1166 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

У пункті 2 постанови Пленум Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» вказано, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

В обґрунтування своїх заперечень щодо позову, відповідач посилається на недотримання замовником - Правил перевезень вантажів в частині відсутності маркування та вказує на те, що ним вантаж не оглядався та не перевірявся перед відправкою, що може свідчити про факт пошкодження вантажу до приймання до перевезення. Однак, такі твердження є необґрунтованими та не приймаються судом до уваги, оскільки правилами перевезення, які затверджені відповідачем зазначено його право оглянути вантаж, який має значну цінність перед відправкою. Таке право відповідачем реалізовано не було та відповідач не навів достатні та належні докази того, що вантаж був пошкоджений не з його вини.

Частиною 1 статті 924 Цивільного кодексу України визначено, що перевізник відповідає за збереження вантажу з моменту прийняття його до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало.

Отже відповідач, при завантаженні повинен був звірити стан вантажу, а в разі виявлення вад або пошкоджень такого вантажу, повинен був інформувати замовника і не приступати до перевезення. При розвантаженні, повинен був внести свої зауваження до транспортної накладної. Тому, відповідач, приступивши до перевезення вантажу, взяв на себе відповідальність за його збереження.

Відповідач не навів обставин та не надав доказів того, що пошкодження вантажу сталось внаслідок обставин, яким відповідач як перевізник не міг запобігти. Твердження відповідача щодо цілісності зовнішнього упакування є безпідставними, оскільки збитки відповідачем були завдані не внаслідок недостачі вантажу, а внаслідок його пошкодження. Відсутність пошкоджень на транспортному засобі та на упаковці не спростовують вину перевізника, адже пошкодження вантажу (пластик) в силу своєї природи, могло відбутись і без ушкодження транспортного засобу або упаковки.

Суд вважає, що наявні збитки підтверджені позивачем належними та допустимими доказами. Отже, вантаж відповідачем було прийнято цілісним, а доставлено у пошкодженому вигляді, що свідчить про те, що перевізник має відшкодувати завдану шкоду, так як пошкодження вантажу відбулось під час його перевезення.

Таким чином, матеріали справи свідчать про наявність усіх елементів складу правопорушення: протиправної поведінки; збитків та їх розміру; причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками; вини.

Також, позивач просив стягнути з відповідача на його користь понесені судові витрати.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 141 ЦПК України).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 137 ЦПК України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Відповідно до чч. 4-6 ст. 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ст. 59 Конституції України кожному гарантується право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Представництво інтересів в суді як форма правничої допомоги полягає у сприянні особі у здійсненні нею права на захист, що є способом реалізації нею її прав та обов`язків, у разі неможливості з певних причин взаємодіяти із учасниками правових відносин. Одним із видів представництва є представництво за договором, тобто письмовою угодою, якою особа уповноважує іншу особу представляти її інтереси у правових правовідношеннях, як із судом так і з учасниками судового процесу.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Згідно з п. 4 ч. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

У відповідності зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц зроблено висновки, що «розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Велика Палата Верховного Суду зазначила, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 28.12.2020 у справі № 640/18402/19 вказано, що «суд з огляду на умови договору про надання правової допомоги, враховуючи складання і підписання адвокатом всіх процесуальних документів від імені і в інтересах позивача, дійшов висновку, що в даній конкретній справі витрати на правову допомогу в сумі 12 350,00 грн є реальними, підтвердженими матеріалами справи. Щодо відсутності детального опису робіт на виконання положень частини четвертої статті 134 КАС України, суд звертає увагу на зміст цієї норми, яка запроваджена «для визначення розміру витрат», в той час як в межах цієї справи розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним».

У частинах ч.ч. 1, 3 ст. 12, ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що у матеріалах справи містяться договір про надання професійної правничої допомоги №2020/48 від 15.09.2020 року, додаток №1 до Договору №2020/48 від 15.09.2020 року, в якому зазначено, що за надання правничої допомоги клієнт сплачує фіксовану винагороду (гонорар) у розмірі 5 000 (П`ять тисяч) гривень. Витрати були фактично понесені Позивачем відповідно до банківської виписки за 18.09.2020 року.

При цьому суд акцентує, що відповідач не звертався до суду з заявою про зменшення розміру адвокатських витрат.

З огляду на викладене, враховуючи відсутність у справі обґрунтованих заперечень щодо неспівмірності заявленого розміру витрат на оплату правничої допомоги та погодження сторін договору про надання правової допомоги щодо оплати адвокату, суд вважає вимоги позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у сумі 5 000,00 грн обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню шляхом їх стягнення з відповідача на користь позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, з ТОВ «Гюнсел» на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн. а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 840,80 грн.

Керуючись ст. ст. 16, 23, 908-909, 920, 924, 1166 ЦК України, ст.ст. 81, 141, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЮНСЕЛ»(, адреса: 03048 м.Київ, вул. Федора Ернста, 3-Б) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) вартість пошкодженого вантажу в розмірі 11 278 (одинадцять тисяч двісті сімдесят вісім) грн.. 00 коп., 5000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу та 840,80 грн. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.А.Усатова