ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2022 року

м. Черкаси

справа № 703/2775/21 провадження № 22-ц/821/546/22 категорія 310000000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Бородійчука В.Г.,

суддів: Сіренка Ю.В., Карпенко О.В.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 23 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів.

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

27 серпня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення з нього на її користь аліментів на утримання синів ОСОБА_3 , 2010 року народження, та ОСОБА_4 , 2012 року народження, у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 мотивувала тим, що 11 червня 2010 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, який зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Смілі Смілянського міськрайонного управління юстиції Черкаської області (актовий запис № 104).

Від шлюбу сторони у справі мають спільних малолітніх дітей, сина ОСОБА_3 , 2010 року народження, та сина ОСОБА_4 , 2012 року народження.

Сімейні та шлюбні відносини між ними припинені. Сім`я носить лише формальний характер, в зв`язку з чим позивач ОСОБА_1 просила розірвати шлюб.

Крім того, в позовній заяві зазначено, що діти перебувають на повному утриманні позивача, оскільки відповідач матеріальної допомоги не надає.

В зв`язку з вищевикладеним, ОСОБА_1 просила також стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку щомісяця але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до досягнення дітьми повноліття. Допустити рішення до негайного виконання в межах стягнень аліментів за один місяць.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 23 листопада 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 11 червня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Сміла Смілянського міськрайонного управління юстиції Черкаської області, актовий запис № 104.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 залишено прізвище « ОСОБА_5 ».

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання двох дітей: сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду, тобто з 27 серпня 2021 року і до досягнення дітьми повноліття.

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць допущено до негайного виконання.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 судові витрати по оплаті судового збору за подачу позовної заяви в сумі 908 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 908 грн.

Рішення суду мотивоване тим, що під час судового розгляду було встановлено, що спільне життя позивача з відповідачем не склалося, оскільки вони мають різні погляди на сімейне життя та обов`язки, в зв`язку з чим продовження шлюбних стосунків є неможливим. Спільного господарства сторони не ведуть, позивач миритись та відновлювати подружні стосунки не бажає. Крім того, судом враховано, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення аліментів, суд виходив з того, що діти проживають на даний час з матір`ю та перебувають на її утриманні. Оскільки, батьки в рівній мірі забезпечують права дітей, тому вимоги про стягнення аліментів є такими, що підлягають до задоволення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати заочне рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга ОСОБА_2 мотивована тим, що під час розгляду справи судом не було враховано, що відповідач категорично заперечує проти розірвання шлюбу, про що двічі вказував в своїх заявах, які були подані до суду.

Суд всупереч вимогам закону не надавав сторонам строк для примирення, а відтак позбавив позивача та відповідача права на примирення.

Крім того, відповідач надає дітям допомогу по їх утриманні, тому підстав для стягнення з нього аліментів не вбачає.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив

Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів з розгляду цивільних справ дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно ст. 1 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

В силу положень ст. 13 розділу І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції врахував, що відповідно до ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно ч. 3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, з урахуванням вимог ст.110 Сімейного Кодексу.

Статтею 112 СК України встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони з 11 червня 2010 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.6). Від шлюбу мають двох малолітніх дітей: сина ОСОБА_8 , 2010 року народження, та сина ОСОБА_9 , 2012 року народження, що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження (а.с. 7, 8).

Позивач у своїй позовній заяві зазначила, що спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки вони мають різні погляди на сімейне життя та обов`язки, в зв`язку з чим продовження шлюбних стосунків є неможливим. Спільного господарства не ведуть. Вважає, що її з відповідачем сім`я розпалась остаточно, миритись та відновлювати подружні стосунки не бажає.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції позовні вимоги в частині розірвання шлюбу задовольнив та розірвав шлюб між сторонами.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 зазначив, що категорично заперечує проти розірвання шлюбу, тому вважає, що суд передчасно дійшов висновку про задоволення позовних вимог в цій частині. Крім того, враховуючи, що у справі було ухвалено заочне рішення вказав, що він був позбавлений можливості надати свої заперечення про позову в частині розірвання шлюбу та просив надати строк на примирення, який судом першої інстанції не надавався.

Враховуючи доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції застосував положення ч. 1 ст. 111 СК України, яка передбачає, що вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду та зупинив своєю ухвалою від 12 квітня 2022 року провадження у справі надавши сторонам строк для примирення терміном два місяці з моменту постановлення ухвали суду.

07 червня 2022 року на адресу Черкаського апеляційного суду надійшла заява позивачки ОСОБА_1 , в якій вона висловила категоричну позицію щодо відсутності намірів на примирення з відповідачем, наполягала на задоволенні своїх позовних вимог в частині розірвання шлюбу та просила справу розглядати у її відсутність. В заяві зазначено, що з 2021 року сторони у справі спільно не проживають, сімейних стосунків не підтримують і відновити сім`ю вона не вбачає можливості та не має таких намірів.

Судом апеляційної інстанції враховуючи заяву ОСОБА_1 , ту обставину, що примирення не відбулося, приймаючи до уваги вимоги закону, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається, дійшов висновку, що районний суд правомірно задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 в частині розірвання шлюбу.

Крім того, відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Враховуючи, що позивач при реєстрації шлюбу з відповідач своє дошлюбне прізвище не змінювала, підстав для застосування положень ст. 113 СК України суд не встановив та правильно залишив позивачці прізвище « ОСОБА_5 ».

Розглядаючи спір в частині стягнення аліментів на дітей, суд першої інстанції врахував, що відповідно до Витягу № 4213 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб (а.с. 9), що виданий Відділом державної реєстрації виконавчого комітету Смілянської міської ради 25 серпня 2021 року позивач ОСОБА_1 разом зі своїми дітьми ОСОБА_6 2010 року народження та ОСОБА_10 2012 року народження зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно довідки № 16-11/1894, виданої Відділом державної реєстрації виконавчого комітету Смілянської міської ради 08 вересня 2021 року, відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за іншою адресою: АДРЕСА_2 (а.с.16).

Доказів проживання відповідача спільно з дітьми та перебування їх на його утриманні матеріали справи не містять і сторони даної обставини не заперечили.

Будь-яких доказів перебування на утриманні відповідача інших неповнолітніх дітей, сплати останнім аліментів, стягнень з відповідача за виконавчими документами, матеріали цивільної справи не містять.

Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, доньки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.2 та ч.3 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Враховуючи, що позивач в позовній заяві просила стягувати аліменти у відсотковому співвідношенні до заробітку відповідача, суд дійшов правильного висновку про можливість стягувати на користь позивача аліменти на утримання двох дітей у заявленому розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з дня звернення з заявою до суду і до досягнення дітьми повноліття.

Крім того, суд правильно допустив у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України стягнення аліментів у межах суми за один місяць до негайного виконання.

Будь-яких доказів, які б спростували висновки суду про задоволення позовних вимог в цій частині відповідачем до суду апеляційної інстанції не подано. В апеляційній скарзі лише констатовано факт, що він надає допомогу дітям, а відтак підстав для стягнення з нього аліментів не має. Однак, такі доводи не підтверджені будь-якими належними доказами та не дають підстав для зміни чи скасування висновку суду в цій частині.

Розподіл судових витрат здійснено судом у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

У відповідності ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами колегія суддів не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Заочне рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 23 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлено 22 червня 2022 року.

Головуючий В.Г. Бородійчук

Судді Ю.В. Сіренко

О.В. Карпенко