КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ _______________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/3030/22
Київський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого судді Калініченко Л.В.,
при секретарі Матвієвої А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою
до Одеської міської ради,
третя особа державний нотаріус Київської державної нотаріальної контори
у місті Одесі Лесогоров Дмитро Олександрович,
про визначення додаткового строку
для прийняття спадщини,
14.09.2022 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Київської державної нотаріальної контори у місті Одесі, третя особа Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Одеса), про визнання за позивачем права власності на автомобіль марки «Ніссан», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу було розподілено судді Калініченко Л.В.
Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 19.09.2022 року вказану позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення недоліків поданої заяви.
22.09.2022 року до суду надійшла заява від позивача на усунення недоліків поданої заяви, до якої додано позовну заяву в новій уточненій редакції, в якій ОСОБА_1 пред`явлено позов до Одеської міської ради, третя особа державний нотаріус Київської державної нотаріальної контори у місті Одесі Лесогоров Дмитро Олександрович, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном в два місяці.
В обґрунтування позову позивач посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , після смерті якої відкрилась спадщина на належне останній за час життя майно.
Крім того, ОСОБА_2 за життя, а саме 18.03.2015 року склала заповіт, яким заповіла усе належне їй майно, йому позивачеві ОСОБА_1 .
Позивач стверджує, що зі спадкодавцем разом не мешкав,а тому не знав ані про смерть ОСОБА_2 , ані про складений на його ім`я заповіт. Про зазначені обставини, позивачеві стало відомо лише після спливу шестимісячного строку на прийняття спадщини, за наслідком чого, як зазначає позивач, він одразу ж звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, однак йому було роз`яснено право на звернення до суду для вирішення цього питання.
Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 23.09.2022 року прийнято вказану позовну заяву в уточненій редакції до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання.
Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 22.11.2022 року за клопотанням позивача витребувано з Київської державної нотаріальної контори у місті Одесі належним чином завірену копію спадкової справи №608/2022, номер у спадковому реєстрі №69477029, заведену до майна ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . Витребувано з Приморської державної нотаріальної контори міста Одеси та з Одеського державного нотаріального архіву належним чином завірену копію заповіту, складеного 18.03.2015 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , посвідченого державним нотаріусом Шостої Одеської державної нотаріальної контори Ільницькою Г.П., зареєстрованого в реєстрі за №9-122.
На виконання вказаної ухвали суду, до суду надійшли витребувані судом докази, а саме 13.12.2022 року з Одеського державного нотаріального архіву належним чином завірена копія заповіту та належним чином завірена копія спадкової справи №608/2022 з Київської державної нотаріальної контори у місті Одесі.
13.12.2022 року судом було ухвалено закрити підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.
У судове засідання призначене на 22.12.2022 року позивач не з`явився, однак до суду надійшла заява від останнього про підтримання заявлених вимог та розгляд справи за його відсутності.
Представник відповідача та третя особа у судове засідання також не з`явились, про дату, час і місце проведення якого повідомлені належним чином, однак про причини неявки суд не повідомили, відповідач відзив на позовну заяву не надав.
Згідно з ч. 2 ст. 282 ЦПК України, розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З урахуванням викладеного, судом було ухвалено провести розгляд справи в судовому засіданні за відсутності сторін по справі, за відсутності відзиву на позов, на підставі наявних документів в матеріалах справи та у відповідності до ст.ст. 280, 281 ЦПК України, Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи.
Дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 .
З поданого свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , вбачається, що 16.12.2015 року за ОСОБА_2 було зареєстровано право власності на транспортний засіб марки «Ніссан», 1999 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Доказів на підтвердження того, що вказаний транспортний засіб був зареєстрований за ОСОБА_2 , станом на день смерті останньої до суду не надано.
Внаслідок смерті особи або оголошення її померлою відкривається спадщина (ч.1 ст.1220 ЦК України).
Згідно зі ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Отже, з дня смерті ОСОБА_2 , а саме станом на ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкрилась спадщина на належне останній усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок її смерті.
Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст.1270 ЦК України).
У відповідності з ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.
У відповідності до статті 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.
У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (ч.1 ст.1258 ЦК України).
З аналізу вказаної статті вбачається, що спадкування за законом особами, визначеними у статтях 1261-1265 ЦК України здійснюється лише у разі відсутності заповіту.
Так, судом встановлено, що після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , державним нотаріусом Київської державної нотаріальної контори у місті Одесі 15 липня 2022 року було заведено спадкову справу №608/2022 року, на підставі заяви ОСОБА_1 про прийняття спадщини.
У відповідності до відомостей Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради №Д1-113560-ю/л від 23.08.2019 року, вбачається, що станом на 23.08.2019 року за адресою: АДРЕСА_1 , була зареєстрована лише ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Матеріали спадкової справи №608/2022 року не містять інформації та заяв про наявність інших спадкоємців до майна ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , як і спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, чи були зареєстровані з ОСОБА_2 за однією адресою, на момент її смерті.
Щодо наявність у ОСОБА_1 прав на отримання спадщини після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , суд зазначає наступне.
У відповідності до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру за №69482031 від 15.07.2022 року вбачається, що у спадковому реєстрі наявні зареєстровані наступні заповіти, складені від імені ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 :
- заповіт від 11.10.2007 року, посвідчений Шостою Одеською державною нотаріальною конторою, зареєстрований в реєстрі за №3-1742, номер у спадковому реєстрі: 43247420;
- заповіт від 28.05.2012 року, посвідчений Другою Одеською державною нотаріальною конторою, зареєстрований в реєстрі за №1-1121, номер у спадковому реєстрі: 52866662;
- заповіт від 18.03.2015 року, посвідчений Шостою Одеською державною нотаріальною конторою, зареєстрований в реєстрі за №9-122, бланк серії НАК 460364, номер у спадковому реєстрі: 57236330.
В матеріалах спадкової справи №608/2022, наявна належним чином завірена, зі справ нотаріального архіву, копія заповіту від 18.03.2015 року, посвідченого Шостою Одеською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за №9-122, бланк серії НАК 460364, відповідно до якого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , заповіла усе належне їй за життя майно і права ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Статтею 1254 ЦК України передбачено право заповідача на скасування та зміну заповіту.
Так, заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт.
Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить.
Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним.
Скасування заповіту, внесення до нього змін провадяться заповідачем особисто.
Отже, приймаючи, що складений ОСОБА_2 заповіт від 18.03.2015 року стосується усього майна і прав, а відтак змінює умови складених раніше заповітів, суд доходить до висновку, що у відповідності до положень ст. 1254 ЦК України, заповіти складені ОСОБА_2 від 11.10.2007 року та від 28.05.2012 року, втратили чинність та вважаються скасованими з моменту посвідчення заповіту від 18.03.2015 року.
Отже, позивач - ОСОБА_1 є спадкоємцем до майна ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , за заповітом.
За правилами частини першої статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Відповідно до статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
На підставі викладеного вбачається, що з моменту смерті ОСОБА_2 , а саме з ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкрилась спадщина до майна останньої, спадкоємцем за заповітом якого є позивач ОСОБА_1 .
З поданих до суду доказів вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до державного нотаріуса Київської державної нотаріальної контори у місті Одесі з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_2 , лише 15.07.2022 року, тобто після спливу шестимісячного строку на прийняття спадщини.
13.08.2022 року державним нотаріусом Київської державної нотаріальної контори у місті Одесі Лєсогоровим Д.О. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою відмовлено ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії з видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на автомобіль марки «Ніссан», реєстраційний номер НОМЕР_1 , після смерті ОСОБА_2 , з підстав пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини.
Відповідно до статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.
Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008, «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини.
У постанові Верховного Суду України від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17 зроблено висновок, що «право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними».
Отже, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд має досліджувати поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.
Верховний Суд у постанові від 22.12.2021 року по справі № 703/4978/19 дійшов до висновку, що законодавство не встановлює конкретний перелік поважних причин пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини та такі причини оцінюються судом на власний розсуд, в кожному конкретному випадку та з урахуванням усіх обставин справи.
Тобто суд, розглядаючи такі позови встановлює саму по собі наявність причин, що унеможливили своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини, та оцінює їх з точки зору поважності.
Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Виходячи із змісту ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Оцінюючи доводи позивача про поважність причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини, судом приймається, що дійсно ОСОБА_1 не є родичем померлої ОСОБА_2 , доказів в спростування чого матеріали справи не містять, а також не мешкав з померлою за однією адресою, а відтак суд вважає обґрунтованими доводи, що позивач дійсно не мав можливості знати про наявність про його ім`я складеного заповіту.
Також, матеріали спадкової справи не містять доказів, що нотаріусом здійснювались дії з повідомлення позивача про наявність складеного на його ім`я заповіту.
Отже, дослідивши надані позивачем докази та враховуючи пояснення останнього, суд вважає наявними об`єктивні, непереборні та істотні труднощі для подання ОСОБА_1 заяви про прийняття спадщини у межах передбаченого законодавством шестимісячного строку, зокрема те, що він не проживав спільно зі спадкодавцем, не мав спільного побуту, не знав про заповіт на своє ім`я і дізнався про нього лише у липні 2022 року, вже після спливу передбаченого законом строку для прийняття спадщини, нотаріус про заповіт позивача не повідомив, що свідчить про поважність причини пропуску такого строку.
Зазначена правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду викладеними у постанові від 22.12.2021 року по справі № 703/4978/19.
Також, судом враховуються наступні обставини та події, що мали місце в Україні, які припадають на час для прийняття спадщини до майна ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» установлено з 12 березня 2020 року на усій території України карантин.
Постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів» з 22.05.2020 до 22.06.2020 на території Автономної Республіки Крим, Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Кіровоградської, Київської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, м. Києва, м. Севастополя (далі - регіони) із урахуванням епідемічної ситуації в регіоні установлено карантин, продовживши на всій території України дію карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».
Підпунктом 7 п. 2 вищевказаної постанови на період дії карантину було також заборонено здійснення регулярних та нерегулярних перевезень пасажирів автомобільним транспортом у міському, приміському, міжміському, внутрішньообласному та міжобласному сполученні, зокрема пасажирські перевезення на міських автобусних маршрутах у режимі маршрутного таксі.
У подальшому (з 22.06.2020), постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 № 392 установлено до 31.07.2020 карантин, продовживши на всій території України дію карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211.
Також на період дії карантину заборонено здійснення регулярних та нерегулярних пасажирських перевезень автомобільним транспортом, зокрема пасажирських перевезень на міських автобусних маршрутах у режимі маршрутного таксі, в електричному (трамвай, тролейбус), залізничному транспорті, у міському, приміському, міжміському, внутрішньообласному та міжобласному сполученні, в кількості більше ніж кількість місць для сидіння, що передбачена технічною характеристикою транспортного засобу, визначена в реєстраційних документах на цей транспортний засіб (підпункт 7 пункту 3).
Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 1 серпня до 31 серпня 2020 на території Автономної Республіки Крим, Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Кіровоградської, Київської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, м. Києва, м. Севастополя (далі - регіони) карантин, продовживши на всій території України дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та від 20.05.2020 № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».
Підпунктом 2 п. 11 зазначеної постанови було продовжено заборони на здійснення регулярних та нерегулярних перевезень пасажирів автомобільним транспортом, зокрема перевезень пасажирів на міських автобусних маршрутах у режимі маршрутного таксі, в електричному (трамвай, тролейбус), залізничному транспорті, у міському, приміському, міжміському, внутрішньообласному та міжобласному сполученні, в кількості більшій, ніж кількість місць для сидіння, що передбачена технічною характеристикою транспортного засобу, визначена в реєстраційних документах на цей транспортний засіб.
В тому числі введені обмеження, передбачені п.п. 1 п. 15 на регулярні та нерегулярні перевезення пасажирів автомобільним, залізничним транспортом, міським електротранспортом, метрополітеном у міському, приміському, міжміському, внутрішньообласному та міжобласному сполученні.
Подальшими змінами до вказаної постанови карантин було продовжено до 31.10.2020, в тому числі продовжено обмеження щодо пасажирських перевезень.
Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 09.12.2020 року за №1236, із змінами, внесеними згідно з Постановами КМ № 104 від 17.02.2021, № 405 від 21.04.2021, № 611 від 16.06.2021, № 855 від 11.08.2021, № 981 від 22.09.2021, № 1336 від 15.12.2021, № 229 від 23.02.2022, № 630 від 27.05.2022, № 928 від 19.08.2022, установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 19 грудня 2020 р. до 31 грудня 2022 р. на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (Офіційний вісник України, 2020 р., № 23, ст. 896, № 30, ст. 1061), від 20 травня 2020 р. № 392 Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (Офіційний вісник України, 2020 р., № 43, ст. 1394, № 52, ст. 1626) та від 22 липня 2020 р. № 641 Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (Офіційний вісник України, 2020 р., № 63, ст. 2029).
Згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» №530-ІХ від 17.03.2020 року, з дня оголошення карантину зупиняється перебіг строків звернення за отриманням адміністративних та інших послуг. Від дня припинення карантину перебіг цих строків продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення. Положень щодо поширення дій цього закону на вчинення нотаріальних дій, зокрема й тих, що пов`язані з можливим пропуском передбачених законодавством строків, немає.
Крім того, загальновідомою та такою, що не потребує доказування є обставина, що у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години З0 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Законом України № 7168 від 15.03.2022 року Верховна Рада України затвердила Указ Президента "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" №133/2022 від 14.03.2022 р. на період з 26 березня 2022 р. ще на 30 днів (до 24 квітня включно).
Законом України № 7300 від 19.04.2022 року Верховна Рада України затвердила Указ Президента "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" №259/2022 від 18.04.2022 на період з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком ще на 30 діб (до 25 травня 2022 р.).
Законом України № 7389 від 18.05.2022 року Верховна Рада України затвердила Указ Президента "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" №141/2022 від 17.05.2022 на період з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком ще на 90 діб (до 23 серпня 2022 року включно).
Законом України № 2500-ІХ від 15.08.2022 року Верховна Рада України затвердила Указ Президента «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 573/2022 від 12.08.2002 року на період з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком ще на 90 діб (до 23 листопада 2022 року включно).
Законом України № 2738-ІХ від 16.11.2022 року Верховна Рада України затвердила Указ Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 757/2022 від 7 листопада 2022 року на період з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб.
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану", воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Враховуючи, що з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, в Україні з березня 2020 року були запроваджені протиепідемічні заходи, у зв`язку з чим на період дії карантину у різні періоди заборонялося здійснення регулярних та нерегулярних перевезень пасажирів автомобільним транспортом у міському, приміському, міжміському, внутрішньообласному та міжобласному сполученні, а також, що з 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан у зв`язку з широкомасштабним вторгненням Російської Федерації на територію України, суд вважає зазначені обставини додатковими поважними причинами пропуску позивачем строку для подання заяви про прийняття спадщини, що ускладнювало вчинення дій для отримання інформації стосовно померлої, встановлення інформації щодо заповіту та вчинення дій, для прийняття спадщини, які є дійсно об`єктивними та непереборними.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.
Прецендента практика ЄСПЛ містить принцип «належного урядування». Цей принцип,як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskalv. Poland), п. 73).
Стаття 1 Першого протоколу до конвенції закріплює захист власності і встановлює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Згідно з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або ілюзорних прав, а прав практичних та ефективних (рішення від 9 жовтня 1979 року в справі Ейрі (пункт 24), рішення від 30 травня 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України (пункт 32). У розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції «майном» визнаються активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (рішення ЄСПЛ у справі «Стретч проти Сполученого Королівства» (пункт 32). «Законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (рішення у справі «Копецький проти Словаччини» (Kopecky v. Slovakia).
Отже, враховуючи принцип автономного тлумачення понять, застосовний в практиці Європейського суду, отримане (хоча і не оформлений належним чином) спадкове майно охоплюється поняттям «майно» в розумінні ст. 1 Першого протоколу.
Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Ураховуючи принцип пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою, якою є захист порушених прав заявника в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримуючись загальних засад цивільного законодавства, таких як справедливість, добросовісність та розумність, та на забезпечення виконання завдань цивільного судочинства щодо ефективного захисту порушених, невизнаних прав та інтересів, суд приходить до висновку про поважність причин пропуску позивачем строку для прийняття спадщини, обґрунтованість заявлених вимог та наявність підстав для визначення ОСОБА_1 додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , терміном в два місяці, що суд вважає достатнім для реалізації позивачем своїх прав на подання заяви для прийняття спадщини, за наслідком чого позов підлягає задоволенню.
Згідно з ч.1, 2, 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Позивачем у позові не заявлено вимоги про відшкодування судових витрат, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави для покладання цих витрат на відповідача.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 77, 81, 141, 206, 211, 263-265, 280-282, 352, 354 ЦПК України, суд,
Визначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом,до майна ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , встановивши його тривалістю два календарних місяця, з дня набрання цим рішенням законної сили.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення може бути оскаржено позивачем до Одеського апеляційного суду шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий Калініченко Л. В.