ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2022 року м. Чернівці

Справа № 713/1631/21

Провадження №22-ц/822/428/22

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Литвинюк І.М.,

суддів: Владичана А.І., Лисака І.Н.,

секретар Тодоряк Г.Д.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 24 березня 2022 року, головуючий у І-й інстанції Осокіна А.Л.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину.

Посилалась на те, що вироком Садгірського районного суду м. Чернівці від 18 травня 2021 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.125 КК України.

Вироком встановлено, що ОСОБА_2 11 вересня 2019 року о 18 год. 00 хв., перебуваючи в офісному приміщенні, що розташоване по АДРЕСА_1 , умисно наніс їй декілька ударів в область тіла, чим спричинив легкі тілесні ушкодження.

Оскільки внаслідок протиправних дій відповідача вона понесла значні матеріальні витрати, тимчасово втратила працездатність, також їй завдана моральна шкода, просила стягнути з відповідача на її користь 100 000 грн на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину. Також стягнути на її користь витрати на правничу допомогу в розмірі 14 000 грн.

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 24 березня 2022 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану вчиненням злочину, в розмірі 7 000 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями суду першої інстанції, ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що суд самостійно вдався до диференціації розмежування матеріальної та моральної шкоди, що говорить про упередженість суду та застосування подвійних стандартів до предмету доказування, скориставшись нормою про свої дискреційні повноваження, які суд використовує в нарадчій кімнаті.

Судом самостійно було відокремлено від загальної суми в 100 000 грн вартість моральної шкоди, яку зазначала позивач, в розмірі 7 000 грн.

Просить рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 24 березня 2022 року скасувати та постановити нове рішення яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 24 березня 2022 року - без змін.

Вважає, що немає жодних підстав для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки судом ретельно вивчено всі обставини справи та докази по справі та прийнято рішення, яке відповідає нормам чинного законодавства.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, пояснення представника відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах її обґрунтувань та заявлених в суді першої інстанції вимог, приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції, керуючись статтею 367 ЦПК України, переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, внаслідок завдання тілесних ушкоджень відповідачем, перенесла душевний біль і фізичні страждання, а тому їй спричинено моральну шкоду. На думку суду, моральна шкода в розмірі 7 000 грн відповідає глибині душевних та фізичних страждань позивача та принципам розумності та справедливості. У зв`язку з тим, що позивач не довела суду наявність матеріальної шкоди, суд визнав її необгрунтованою та відмовив у її задоволенні.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що вироком Садгірського районного суду м. Чернівці від 18 травня 2021 року ОСОБА_2 визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, та призначено покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки з іспитовим строком 2 роки.

Вироком встановлено, що ОСОБА_2 11 вересня 2019 року о 18 год. 00 хв., перебуваючи в офісному приміщенні, що розташоване по АДРЕСА_1 , умисно наніс декілька ударів в область тіла ОСОБА_1 , чим спричинив тілесні ушкодження останній, що відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Згідно з Актом судово-медичної експертизи №888 від 17 вересня 2019 року ОСОБА_1 було спричинено синці: навколо правого ока, навколо лівого ока з переходом на ліву щічну ділянку, в лобній ділянці зліва по боковій поверхні шиї зліва у верхній її третині ділянці нижньої губи; справа по внутрішній поверхні правого передплічча, у середній третині посильній поверхні правої кисті проекції 1,2, 3 п`ясткової кістки з-адній поверхні правого плеча у нижній третині; поперековій ділянці зліва; садна по задній поверхні лівого ліктьового згину; ділянці верхнього внутрішнього квадранту правої сідниці; проекції верхньо-зовнішнього квадранту лівої сідниці; крововилив в ділянці зовнішнього кута білкової оболонки лівого ока.

Відповідно до статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Частиною 1 статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 цієї статті особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Для застосування такого виду цивільно-правової відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) шкоди та її розміру; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою; 4) вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.

Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 25 лютого 2019 року у справі №466/4051/15-ц.

Згідно із статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає в тому числі: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням майна, в фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим пошкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Згідно з частиною 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, заподіяна фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини, крім випадків встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушені права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушені нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої).

Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав і інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України, частиною 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання в порядку встановленому ЦПК України.

Приписами статті 12, частини 1, 5-7 статті 81, частини 1 статті 89 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відмовляючи в задоволенні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди, суд першої інстанції правильно виходив з того, що позивачка не надала доказів на підтвердження цих вимог.

Аналізуючи фактичні обставини справи, колегія суддів приходить до висновку, що у зв`язку з протиправними діями відповідача, а саме нанесення позивачці легких тілесних ушкоджень, останній було спричинено моральну шкоду.

Встановивши обсяг спричинених страждань, характер душевних страждань, яких позивачка зазнала внаслідок неправомірних дій відповідача, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про справедливість заявлених позивачкою вимог щодо стягнення з відповідача моральної шкоди.

Також суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про стягнення на користь позивачки справедливої сатисфакції завданої їй моральної шкоди, визначивши її в розмірі 7 000 грн.

Доводи апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_3 про те, що судом першої інстанції самостійно відокремлено від загальної суми в 100 000 грн вартість моральної шкоди, яку зазнала позивач, в розмірі 7 000 грн, є безпідставними, оскільки судом при визначенні розміру моральної шкоди враховано всі обставини справи, наявні в ній докази, яким дано належну оцінку згідно зі статтями 77-82, 89 ЦПК України.

Зазначена сума є достатньою компенсацією за спричинені позивачці душевні страждання, а розмір шкоди в сумі 100 000 грн, заявлений позивачкою, з урахуванням встановлених судом обставин, є завищеним та не відповідає засадам розумності та справедливості.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції, переглянуте в межах доводів та вимог апеляційної скарги, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 без задоволення, а рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 24 березня 2022 року - без змін.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 24 березня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.М. Литвинюк

Судді: А.І. Владичан

І.Н. Лисак