ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6434/22 Справа № 202/1741/22 Суддя у 1-й інстанції - Кухтін Г.О. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого- судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу акціонерного товариства «Акцент-банк» на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 19 липня 2022 року та апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 09 вересня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Акцент-банк», товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» про стягнення коштів, -

в с т а н о в и л а:

У квітні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до акціонерного товариства «Акцент-банк» (далі - АТ «Акцент-банк»), товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» (далі - ТОВ «Автокредит Плюс») про стягнення коштів, мотивуючи його тим, що 27 квітня 2021 року між нею та відповідачем АТ «Акцент-банк» було укладено договір про надання послуг з фінансового лізингу №АРК132853 зі строком дії лізингу в 60 місяців із погодженим графіком внесення сум платежів.

Вказує, що на виконання умов договору відповідач АТ «Акцент-банк» передав їй автомобіль марки Mercedes-Benz Vito 111 CDI, номер кузова НОМЕР_1 , 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , а нею з квітня 2021 року по січень 2022 року вносилися платежі на користь банку, а саме перший платіж 23 700 грн., і наступні платежі у розмірах згідно графіку та відповідно до квитанцій на суму 79 067,74 грн.

Зазначає, що у зв`язку із неоплатою, нею було отримано Повідомлення про подію дефолт та одностороннє розірвання договору, внаслідок чого було вилучено транспортний засіб. В той же час, після отримання відповідного повідомлення, нею вчинялися дії з метою погашення заборгованості та отримання предмету лізингу назад у користування, для чого 07 квітня 2022 року вона сплатила 9 000 грн., що відповідало компенсації вартості юридичних послуг з повернення предмету лізингу. Крім того, нею було погашено заборгованість перед банком на суму 6 860 грн.

Таким чином, загальна сума сплачених нею коштів по договору лізингу на користь АТ «Акцент-банк» склала 85 927,74 грн., а на користь ТОВ «Автокредит Плюс» - 9 000 грн.

Посилаючись на те, що спірний договір фінансового лізингу не був нотаріально посвідчений, отже є нікчемним, просила суд першої інстанції стягнути на власну користь сплачені на користь відповідачів суми за договором, а саме з АТ «Акцент-банк» - 85 927,74 грн., з ТОВ «Автокредит Плюс» - 9 000 грн.

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 19 липня 2022 року позов задоволено частково. Стягнуто з АТ «Акцент-банк» на користь ОСОБА_1 кошти у розмірі 81 940,00 грн., а також стягнуто з ТОВ «Автокредит Плюс» на користь ОСОБА_1 кошти у розмірі 9 000 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору.

Додатковим рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 09 вересня 2022 року у задоволенні заяви адвоката позивача про розподіл судових витрат відмовлено.

В апеляційній скарзі на рішення суду по суті, відповідач АТ «Акцент-банк», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що до договору лізингу можуть застосовуватися тільки норми параграфу 1 глави 58 ЦК України, а не інших параграфів цієї глави, отже стаття 799 ЦК України не є застосовною до спірних правовідносин. Отже, допустимим є укладення договору лізингу у простій формі, що відповідає висновкам Верховного Суду. Крім того, вказує, що 13 червня 2021 року набув чинності новий закон про фінансовий лізинг №1201-ІХ, прийнятий Верховною Радою України 04 лютого 2021 року, в якому правочин підлягає нотаріальному посвідченню лише на вимогу однієї із сторін.

Позивачем надано відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, посилаючись на те, що наведена в апеляційній скарзі практика Верховного Суду з приводу необхідності нотаріального посвідчення договорів лізингу стосується саме господарських спорів між юридичними особами, а тому не є застосовною до спірних правовідносин. Спірний договір лізингу був укладений до набрання чинності Закону №1201-ІХ від 04 лютого 2021 року. Наполягає на тому, що договір фінансового лізингу без його нотаріального посвідчення є нікчемним, а тому в силу статті 215 ЦК України лізингодавець має повернути усе отримане за договором. АТ «Акцент-банк» не здійснює представництва ТОВ «Автокредит Плюс», а тому не може просити апеляційний суд скасувати рішення і в частині задоволених вимог щодо ТОВ «Автокредит Плюс». Просила стягнути на власну користь понесені нею судові витрати в розмірі 9 600 грн.

ТОВ «Автокредит Плюс» правом на надання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Крім того, позивачем було подано апеляційну скарга на додаткове рішення суду, відповідно до якого просила його скасувати, стягнути на її користь, понесені судові витрати в суді першої інстанції у сумі 12 405 грн.

Вказана апеляційна скарга обґрунтована тим, що положення ЦПК України не містять процесуального обов`язку учасника справи надсилати копії клопотання (заяви) про стягнення витрат на правничу допомогу та доданих до нього документів іншим учасникам справи по суті. Отже клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу у розумінні положень ЦПК України не є доказом у розумінні ст.83 ЦПК України, а тому не виникає обов`язок його надіслання учасникам справи та надання про це відповідних доказів.

Правом на надання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 відповідачі по справі не скористалися.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених позовних вимог, колегія суддів доходить висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги АТ Акцент Банк на рішення суду по суті спору та задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 на додаткове рішення суду шляхом його скасування.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Встановлено судом та це підтверджується матеріалами справи, що 27 квітня 2021 року ОСОБА_1 підписано заяву №АРК132853 про надання послуги з фінансового лізингу. Підписанням цієї заяви ОСОБА_1 підтвердила, що вона ознайомилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг АТ «Акцент-банк», Тарифами до укладання цієї угоди. Дана заява разом з додатками та Умовами та правилами надання банківських послуг між позивачем та банком становить договір фінансового лізингу.

Пунктами 1.1.2. договору встановлено, що строк лізингу 60 місяців з моменту підписання додатку №2 (графіку платежів).

Погашення щомісячних платежів здійснюється на рахунок: 29421, відкритий в АТ «Акцент-банк».

Згідно п.п.1.1.3., 1.1.6. щомісячні платежі включають в себе платіж по відшкодуванню частини вартості предмету лізингу, відсотки за користування предметом лізингу, щомісячна комісія та інші платежі (винагорода, одноразова комісія).

Додатком №1 до договору лізингу узгоджено специфікацію та акт приймання-передачі автомобіля Mercedes-Benz Vito 111 СDI, 2008 року.

Додатком №2 до договору лізингу встановлено графік лізингових платежів.

Також судом встановлено, що на виконання договору лізингу на рахунок 29097-9421, в інтересах ОСОБА_1 , платниками ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та самою ОСОБА_1 були сплачені наступні кошти з призначенням «погашення кредиту», а саме: 28 квітня 2021 року 23 700 грн., 25 травня 2021 року 6 500 грн., 25 червня 2021 року у розмірі 6 500 грн., 23 липня 2021 року 6 500 грн., 19 серпня 2021 року 6 500 грн., 24 вересня 2021 року 6 500 грн., 19 листопада 2021 року 6 500 грн., 6 січня 2022 року 12 800 грн., 25 січня 2022 року 6 440 грн., а разом 81 940 грн.

28 грудня 2021 року між АТ «Акцент-банк» та ОСОБА_1 підписано акт приймання-передачі предмету лізингу Mercedes-Benz Vito 111 СDI, 2008 року, на підставі події «Дефолт», у зв`язку із наявністю простроченої заборгованості у розмірі 21 762,49 грн.

7 квітня 2022 року позивачем на рахунок ТОВ «Автокредит Плюс» було сплачено 9 000 грн. компенсації вартості юридичних послуг, з повернення предмету лізингу Mercedes-Benz Vito 111 СDI, 2008 року, за договором №АРК132853.

Крім того, 7 квітня 2022 року позивачем на рахунок ТОВ «Автокредит Плюс» було сплачено 6 860 грн. за договором №АРК132853.

Судом першої інстанції встановлено, що обставини щодо здійснення оплат на виконання умов за договором №АРК132853 АТ «Акцент-банк» не спростовуються та не заперечуються.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що у разі застосування реституції за нікчемним договором лізингу, лізингодавець зобов`язаний повернути лізингоодержувачу сплачені ним платежі на виконання умов договору, а лізингоодержувач, у свою чергу, зобов`язаний повернути лізингодавцю передане за договором майно, а саме об`єкт лізингу, яким він користувався. Оскільки позивачем 28 грудня 2021 року було повернуто АТ «Акцент-банк» предмет лізингу Mercedes-Benz Vito 111 СDI, 2008 року, на підставі події «Дефолт», у зв`язку із наявністю простроченої заборгованістю у розмірі 21 762, 49 грн., про що сторонами було складено відповідний акт, з відповідачів, а саме з АТ «Акцент-банк» на користь ОСОБА_1 мають бути стягнуті грошові кошти, що були сплачені, в тому числі в інтересах позивача, на виконання умов нікчемного договору, що підтверджені належними та достатніми доказами у розмірі 81 940 грн. (тобто за вирахуванням суми 3 987,74 грн. з огляду на відсутність належного доказу на отримання АТ «Акцент-банк» відповідної суми на виконання умов нікчемного договору), а з ТОВ «Автокредит Плюс» на користь позивача 9 000 грн., що були сплачені позивачем на рахунок ТОВ «Автокредит Плюс» в рахунок компенсації вартості юридичних послуг, з повернення предмету лізингу Mercedes-Benz Vito 111 СDI, 2008 року, за договором № АРК132853.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відносини, що виникають у зв`язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг».

За частиною другою статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Виходячи з аналізу норм чинного законодавства, договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню (стаття 799 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Такі правові висновки висловлені Верховним Судом України у постановах від 19 жовтня 2016 року у справі №6-1551цс16 та від 22 листопада 2017 року у справі №6-428цс17.

За статтею 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна зі сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а у випадку неможливості такого повернення (зокрема, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі) необхідно відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Отже, у разі застосування реституції за нікчемним договором лізингу, так званий «лізингодавець» зобов`язаний повернути так званому «лізингоодержувачу» сплачені ним платежі на виконання умов договору, а лізингоодержувач, своєю чергою, зобов`язаний повернути лізингодавцю майно, а саме об`єкт лізингу.

Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є видом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

За частиною першою статті 1212 глави 83 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події, у тому числі до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином (частини друга, третя статті 1212 ЦК України).

Правовідносини за нікчемним договором фінансового лізингу на підставі якого відбулося фактичне користування відповідачем транспортним засобом позивача за своїм змістом є кондикційними.

Оскільки договір є нікчемним з моменту його укладення, то фактичний користувач предмета лізингу, який без достатньої правової підстави за рахунок власника предмета лізингу зберіг у себе кошти, які мав заплатити за весь час користування предметом лізингу, зобов`язаний повернути ці кошти власнику на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.

Позивач користувалася транспортним засобом, що сторонами не заперечується та в силу частини першої статті 82 ЦПК України не потребує доведення.

У справі, яка переглядається, судом установлено, що ОСОБА_1 перерахувала банку 81 940 грн., зокрема, щомісяця сплачувала платежі за користування предметом лізингу згідно з графіком сплати лізингових платежів, до складу якого входило: платіж по відшкодуванню частини вартості предмету лізингу, відсотки за користування предметом лізингу, щомісячна комісія лізингодавця.

Факт сплати ОСОБА_1 саме цієї суми не оспорюється сторонами та підтверджується також долученими до матеріалів справи квитанціями.

Будь-яких заперечень щодо розміру сплачених позивачем платежів апелянтом в апеляційній скарзі не зазначалося.

Згідно з договором фінансового лізингу від 27 квітня 2021 року №АРК132853 сторони погодили плату за користування автомобілем.

Отже, позивач обґрунтовано пред`явила позов про стягнення з відповідача АТ Акцент Банк грошових коштів, сплачених на підставі договору про фінансовий лізинг, який з моменту його укладення був нікчемним, а тому суд першої інстанції правильно дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача АТ Акцент Банк на користь позивача коштів у розмірі 81 940 грн

Аналогічні висновки викладені у численних постановах Верховного Суду, зокрема, від 16 листопада 2022 року по справі №405/5213/20, провадження №61-19376св21 та 01 грудня 2021 року по справі №521/127/19. Вказана практика є незмінною.

Посилання АТ Акцент Банк, як на підставу апеляційного оскарження, на застосування норм права без урахування висновків у подібних правовідносинах, викладену у постанові Верховного Суду №910/2240/19, не заслуговує на увагу, оскільки у справі, яка переглядається, та у справі, на які посилається заявник, встановлені різні фактичні обставини та виникає з господарських правовідносин.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що Закон 1201-IX набрав чинності 13 червня 2021 року, тобто після виникнення спірних правовідносин, а тому не може бути застосовний до них, як такий, що немає зворотної сили.

А тому апеляційна скарга АТ Акцент Банк задоволенню не підлягає, а рішення суду по суті спору підлягає залишенню без змін.

Щодо апеляційної скарги ОСОБА_1 на додаткове рішення суду першої інстанції, яким відмовлено у задоволенні заяви позивача про стягнення на її користь витрат на правничу допомогу, колегія суддів зауважує наступне.

Так, ухвалюючи додаткове рішення про відмову у задоволенні заяви про стягнення на користь позивача витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було надано доказів направлення відповідної заяви іншим учасникам справи.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п.268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року N5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон N5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону N5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону N5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону N5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону N5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Досліджуючи матеріали справи, колегія суддів доходить висновку, що позивачем було своєчасно та в повному обсязі надано документи, що підтверджують понесення нею витрат на правничу допомогу, заявлено відповідне клопотання та про що було відомо відповідачу АТ Акцент Банк, будь-яких зауважень з цього приводу останнім не заявлялося.

Так, представництво позивача по справі здійснювалося адвокатом Базалицьким Р.В., що підтверджується ордером про надання правової допомоги серії АВ №1034274 від 27 квітня 2022 року, на підставі договору про надання правової допомоги №25/04-1 від 25 квітня 2022 року (а.с.7).

Звертаючись до суду із дійсним позовом, в прохальній частині позову ОСОБА_1 заявлялися вимоги про стягнення на її користь витрат на правничу допомогу (а.с.5).

Разом із позовом до матеріалів було надано орієнтовний розрахунок суми судових витрат. Які позивач понесе у зв`язку із розглядом справи (а.с.21).

Зазначено наступні витрати та їх вартість: консультація клієнта, узгодження правової позиції по справі, отримання та ознайомлення з документи витрачений час 2 години, вартість 2 481 грн., підготовка та подання до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська позовної заяви про стягнення коштів, тривалість надання послуги - 6 годин, вартість 7 443 грн., участь у судових засіданнях (орієнтовно розраховується із розрахунку відвідування 3 судових засідань з розрахунку 1 судове засідання 1 400 грн.), тобто вартість 4 200 грн., а всього 14 124 грн.

Зазначено, що розрахунок здійснено із тарифів погодинної оплати за надання послуг згідно додатку №1 від 25 квітня 2022 року до договору №25/04-1 про надання професійної правничої допомоги від 25 квітня 2022 року у розмірі 50% прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на день складення акту надання правничої допомоги на 1 годину 1 240,50 грн. та 1 400 грн. за участь адвоката в одному судовому засіданні (а.с.21).

Вказаний пакет документів, разом із заявою про розподіл судових витрат та орієнтовних витрат на правничу допомогу, було направлено на користь відповідачів, що підтверджується відповідним супровідним листом, а також рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.27,38,60).

27 травня 2022 року представником відповідача АТ Акцент Банк було здійснено ознайомлення із матеріалами цивільної справи, що свідчить про обізнаність останнього про подання позивачем відповідної заяви та відповідний розрахунок. Будь-яких зауважень щодо необґрунтованості розміру відповідних витрат в матеріалах справи відсутні (а.с.28).

27 травня 2022 року позивачем повторно було подано заяву про розподіл судових витрат (а.с.34).

19 липня 2022 року було ухвалено відповідне рішення по справі (а.с.66-70).

25 липня 2022 року позивачем було подано заяву про стягнення витрат на користь позивача витрат на правничу допомогу із відповідними додатками (а.с.75-80).

Зокрема, надано, остаточний розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс у зв`язку із розглядом справи, відповідно до яких зазначено наступні витрати та їх вартість: консультація клієнта, узгодження правової позиції по справі, отримання та ознайомлення з документи витрачений час 2 години, вартість 2 481 грн., підготовка та подання до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська позовної заяви про стягнення коштів, тривалість надання послуги - 6 годин, вартість 7 443 грн., підготовка, подання до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська відповіді на відзив відповідача, час витрачений адвокатом складає 2 години, вартість послуги 2 481 грн., а в всього 12 405 грн.

Крім того, надано договір №25/04-1 про надання професійної правничої допомоги, відповідно до якого встановлено, що адвокат надає клієнту правничу допомогу за договором на основі відповідних додатків, підписаних сторонами (п.1.2-1.4 договору). За результатами наданої правничої допомоги сторони підписують акт наданої правничої допомоги (акт приймання-передачі наданих послуг)) в якому вказується обсяг та зміст (опис) наданої правничої допомоги та її вартість, а також перелік та вартість фактичних витрат відповідно до п.4.1.3 договору (п. 3.1 договору).

Клієнт зобов`язується протягом 5-ти календарних днів з моменту отримання від адвоката акта наданої правничої допомоги розглянути його, підписати та повернути адвокату. У випадку,т якщо у зазначений строк клієнт не поверне адвокату підписаного акту, останній вважається таким, що підписаний та погоджений обома сторонами, а надана правнича допомога такою, що прийнята та підлягає оплаті в повному обсязі. При цьому, у клієнта залишається обов`язок надати адвокату підписаний зі свого боку акт наданої правничої допомоги (п.3.2).

Розділом 4 договору встановлено порядок здійснення оплати за надану професійну правничу допомогу.

Так, оплата правничої допомоги, наданої адвокатом за цим договором, здійснюється клієнтом в такому порядку:

На визначення вартості правничої допомоги впливають, зокрема, обсяг правничої допомоги, необхідної для досягнення бажаного результату та належного виконання окремих завдань клієнта, рівень складності такої допомоги, а також строки та результати її надання, узгоджена сторонами ціна (вартість) правничої допомоги зазначається у відповідних додатках до цього договору (п.4.1.1).

Клієнт оплачує правничу допомогу у порядку та розмірах, передбачених відповідними додатками до цього договору та на підставі виставленого рахунку, який надається клієнту разом із актом наданої правничої допомоги (п. 4.1.2).

Оплата правничої допомоги адвоката здійснюється шляхом безготівкового переказу на поточний банківський рахунок адвоката у валюті України гривні протягом 30 календарних днів з дати виставлення рахунку та/або акту наданої правничої допомоги, якщо інші умови не будуть вказані у конкретному додатку до цього договору (п. 4.3).

20 липня 2022 року між позивачем ОСОБА_1 та адвокатом Базалицьким Р.В. було підписано акт приймання-передачі наданих послуг до договору №25/04-1 про надання професійної правничої допомоги від 25 квітня 2022 року, що відтворює за своїм змістом остаточний розрахунок витрат на правничу допомогу на загальну суму 12 405 грн. (а.с.79 зворот).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Колегія суддів апеляційного суду приймає до уваги положення частини третьої статті 141 ЦПК України, згідно з якою при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи та вважає, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають частковому задоволенню.

За змістом ст.1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Так, закон виділяє, що гонорар адвоката може бути або фіксований, тобто вартість послуг визначається під час підписання договору про надання правничої допомоги та є незмінною в залежності від наданих в подальшому послуг, або погодинній оплаті, що розраховується згідно часу адвоката на представництво по справі.

Згідно договору про надання правничої допомоги №25/04-1 від 25 квітня 2022 року, додаток №1 до договору правничої допомоги №25/04-1 від 25 квітня 2022 року, акту приймання-передачі наданих послуг до договору №25/04-1 вбачається, що правова допомога надавалася за погодинною оплатою послуг адвоката.

При цьому, кожний із вказаних документів містить порядок оплати, надані послуги, час витрачений на їх надання та їх вартість, погодинну та сукупну.

Факт надання, визначених у вказаних документах послуг, підтверджується самими матеріалами справи, розмір такої оплати адвокатських послуг є співмірним як з ринком цін на адвокатські послуги так і складності справи, часу витраченого на її розгляд.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для їх стягнення з відповідача на користь позивача та скасування рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів зауважує, що відсутність доказів оплати відповідних послуг не є підставою для відмови у їх стягненні, зважаючи на те, що договором був обумовлений строк їх оплати в 30 календарних днів, який на час ухвалення додаткового рішення судом першої інстанції ще не сплив, отже підстави для відмови у їх стягненні були відсутні.

Також, колегія суддів звертає увагу, що посилання суду першої інстанції, що відсутність доказів надіслання відповідної заяви про стягнення витрат на правничу допомогу іншим учасникам справи є підставою для відмови у їх стягненні, є безпідставними, оскільки згідно статті 270 ЦПК України, суд повідомляє сторони про наявність підстав для ухвалення додаткового рішення чи наявність такої заяви з боку однієї зі сторін, з матеріалів справи вбачається, що суд інформував сторін про розгляд заяви та час та дату проведення судового засідання. В той же час сторони в судове засідання не з`явилися.

Крім того, колегія суддів зауважує, що відповідна заява про стягнення витрат на правничу допомогу подавалася позивачем ще із позовною заявою, в той же час не була вирішена на час прийняття судового рішення.

Окремо, колегія суддів наголошує, що у разі відмови у прийнятті додаткового рішення, тобто задоволення заяви сторони про це, виноситься відповідна ухвала, в той час як судом першої інстанції було постановлено додаткове рішення по справі.

Таким чином, додаткове рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового додаткового рішення про стягнення з відповідачів на користь ОСОБА_1 витрат на правову допомогу.

Так, враховуючи, що розмір позовних вимог позивача до АТ Акцент Банк складав 85 927 грн., а до ТОВ Автокредит Плюс - 9000 грн. (сукупний розмір 94 927,74 грн.), то у відсотках розмір вимог до АТ Акцент Банк складає 90,52%, а до ТОВ Автокредит Плюс - 9,48%. Отже розмір витрат на правничу допомогу підлягає розподілу у відповідному процентному відношенні, тобто максимальна сума стягнення витрат на правничу допомогу з АТ Акцент Банк складає 11 229 грн., а з ТОВ Автокредит Плюс - 1 176 грн. Враховуючи, розмір задоволених позовних вимог, зокрема в частині вимог до відповідача АТ Акцент Банк (95,36%), з АТ Акцент Банк на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в розмірі 10 707,97 грн., а з ТОВ Автокредит Плюс в розмірі 1 176 грн.

Щодо вимог позивача про стягнення витрат на правничу допомогу за подання відзиву на апеляційну скаргу в розмірі 9 600 грн., колегія суддів вважає, що останні підлягають стягненню на користь позивача частково з огляду на наступне.

Так, позивачем надано орієнтовний розрахунок суми судових витрат, які позивач понесе у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, зазначивши загальний розмір витрат на суму 9 600 грн.. яка складається з 7 800 грн. за підготовку та подання до Дніпровського апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу та 1 800 грн. за участь адвоката у судовому засіданні.

Зважаючи на те, що адвокат участі в судовому засіданні не приймав, оскільки розгляд справи проводився у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін, вказані виплати до стягнення не підлягають.

Щодо витрат на підготовку та подання відзиву, то колегія суддів вважає, що останні підлягають до стягнення зважаючи на відсутність з боку апелянта заяви про зменшення вказаних витрат.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Акцент-банк» залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 19 липня 2022 року залишити без змін.

Стягнути з акціонерного товариства «Акцент-банк» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу, понесені в суді апеляційної інстанції, в розмірі 7 800 грн.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Додаткове рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 09 вересня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 про стягнення витрат на правову допомогу.

Стягнути з акціонерного товариства «Акцент-банк» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу під час розгляду в суді першої інстанції в розмірі 10 707,97 грн.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю Автокредит Плюс на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу під час розгляду в суді першої інстанції в розмірі 1 176 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 20 грудня 2022 року.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.