Справа № 368/923/20
Провадження № 4-с/758/29/22
У Х В А Л А

22 листопада 2022 року місто Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого - судді Ларіонової Н.М.,

при секретарі судового засідання Волошиній А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві матеріали скарги ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Кагарлицький районний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) на постанову державного виконавця Околот Наталії Іванівни, -

В С Т А Н О В И В :

В вересні 2020 р. заявник ОСОБА_1 , як боржник у виконавчому провадженні, звернувся до Кагарлицького районного суду Київської області зі скаргою, в якій просить: 1) визнати незаконною постанову державного виконавця Кагарлицького РВ ДВС ЦМРУ МЮ м.Київ) Околот Н.І. від 19.08.2020 р. про встановлення тимчасового обмеження у праві керування, прийняту у виконавчому провадженні № 6632078; 2) зобов`язати державного виконавця поновити порушене право заявника.

Ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 03.09.2020 р. вищевказану скаргу передано для визначення підсудності до Київського апеляційного суду.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 26.10.2020 р. підсудність вищевказаної скарги визначена Подільському районному суду м.Києва.

Заявник в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду скарги повідомлявся відповідно до вимог закону, про причини неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не подав.

Заінтересовані особи в судове засідання повторно не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені відповідно до вимог закону, про причини неявки суд не повідомили.

Вивчивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

Приписами частини 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи, заявник, будучи у встановленому законом порядку повідомленим про час та місце розгляду справи, в судові засідання 12.08.2022 р. та 22.11.2022 р. не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомляв, заяву про розгляду справи за його відсутності не подавав.

Пунктом 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 р. № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» дано судам роз`яснення на те, що із врахуванням положень ст.11, ч.3 ст.169 та ч.2 ст.386 ЦПК України у разі повторної неявки до суду заявника чи його представника, які належним чином повідомлені про дату судового засідання, без поважних причин скарга залишається без розгляду відповідно до п.3 ч.1 ст.207 ЦПК України, що не перешкоджає заявникові повторно звернутися до суду на загальних підставах.

Стаття 207 ч.1 п.3 ЦПК України (2004 р.) є аналогічною статті 257 ч.1 п.3 ЦПК України (2017 р.).

Згідно із п.3 ч.1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання та від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його не з`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Тим самим, право суду на залишення позовної заяви без розгляду з підстав, передбачених п.3 ч.1 ст. 257 ЦПК України, можливе лише за відсутності заяви позивача про розгляд справи без його участі, і його нез`явлення перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України сторона може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Згідно з вимогами ЦПК України суд не повинен з`ясовувати причини повторної неявки належним чином повідомленого позивача в судове засідання і у випадку повторної неявки позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду в разі неможливості розгляду справи за відсутності позивача.

Як вбачається з матеріалів справи, суд повідомляв заявника за зазначеною ним у скарзі адресою.

Приписами ст.131 ч.2 ЦПК України визначено, що у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією більше не проживає або не знаходиться.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ст.43 ч.2 п.2 ЦПК України заявник, як учасник справи, зобов`язаний сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи.

Відповідно до ст.44 ч.1 ЦПК України позивач, як учасник судового процесу, повинен добросовісно користуватись процесуальними правами та не зловживати ними.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 р. у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Позивач має сприяти розгляду справи, оскільки він є найбільш зацікавленим в її розгляді.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 р. та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 р. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Як вбачається з матеріалів справи, справа тривалий час перебуває в провадженні суду, але заявник, після надходження справи до Подільського районного суду м.Києва (02.11.2020 р.), жодного разу не з`являвся в судові засідання та не цікавився рухом справи.

При цьому, дата та час судового засідання щодо конкретної справи є відкритою інформацією для учасників справи та міститься на сайті «Судова влада України».

Тим самим, беручи до уваги строк перебування скарги на розгляді суду, заявником не ед При цьому суду не повідомлено, після і про те, що

Відповідно до ст.12 ч.4 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

З огляду на те, що заявник повторно не з`явився в судове засідання та не подав заяву про розгляд справи за його відсутності, беручи до уваги строк перебування скарги в провадженні, суд дійшов висновку, що вищевказана скарга підлягає залишенню без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

Залишення скарги без розгляду не позбавляє заявника права повторного звернення до суду для захисту своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів в установленому законом порядку.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.257 ч.1 п.3, 258-260, 261, 353 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Кагарлицький районний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) на постанову державного виконавця Околот Наталії Іванівни - залишити без розгляду.

Ухвалу може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Подільський районний суд м. Києва з подачею апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня складання ухвали.

Учасник справи, якому копія ухвали не була вручена в день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення йому копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяН. М. Ларіонова