Номер провадження: 22-ц/813/1331/22
Справа № 521/5659/18
Головуючий у першій інстанції Поліщук І. О.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Комлевої О.С.,

Цюри Т.В.

за участю секретаря Хухрова С.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, у відсутність учасників справи, апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «Теком» на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 06 грудня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Поліщук І.О., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «Теком» про стягнення страхового відшкодування за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та пені за своєчасне виконання зобов`язання,

встановив:

05.04.2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з первісним позовом до Приватного акціонерного товариства страхова компанія «Теком» (далі ПрАТ СК «Теком»), двічі уточнивши який та збільшивши позовні вимоги (т.2, а.с.1-3, 124-128, 139-141) просив стягнути з відповідача на його користь суму страхового відшкодування у розмірі 553 043 грн., пеню за неналежне виконання зобов`язання у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день такої прострочки за період з 07.12.2017 року по 30.07.2019 року у розмірі 325 946,88 грн., а також суму сплаченого судового збору у розмірі 8810,00 грн.

Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що 23.06.2016 року між ПрАТ СК «Теком» та ОСОБА_1 було укладено Договір № 244-16 ДТ/Т/АТ добровільного страхування наземного транспортного засобу, згідно з яким застраховано транспортний засіб Chevrolet Express, державний номер НОМЕР_1 , № кузова НОМЕР_2 , належний позивачу на праві власності.

За умовами договору Страхувальник зобов`язаний сплатити річний страховий платіж в розмірі 74568 грн. Свої зобов`язання ОСОБА_1 виконав у повному обсязі, що підтверджується квитанцією № 2659 від 23.09.2016 року, квитанцією № 3681 від 22.12.2016 року, квитанцією № 850 від 24.03.2017 року, квитанцією № 2029 від 23.06.2017 року. В період часу з 18:00 години 17.06.2017 року по 11:00 годину 18.06.2017 року, невстановлена особа, незаконно заволоділа належним позивачу на праві власності автомобілем Chevrolet Express, державний номер НОМЕР_3 , № кузова НОМЕР_2 білого кольору, який знаходився позаду дому № 25 по вулиці Рекордна в м. Одесі.

18.06.2017 р. по телефону ПрАТ СК «Теком» було повідомлено про крадіжку автомобілю, а 20.06.17 року позивач письмовою заявою повідомив страховика про настання страхового випадку - незаконного заволодіння ТЗ - Chevrolet Express, державний номер НОМЕР_3 , № кузова НОМЕР_2 .

18.06.2017 року від ПрАТ СК «Теком» позивачу надіслано листа з проханням надати відповіді на певні питання та додаткові документи, що позивачем було виконано своєчасно. ОСОБА_1 вказав, що пунктом 7 Договору визначена страхова сума у розмірі 1 560 000,00 грн., Вид страхування - КАСКО, до переліку ризиків відноситься, у тому числі незаконне заволодіння (угон, крадіжка) застрахованого транспортного засобу. Пунктом 3.1 Договору встановлено, що страховим випадком є подія (ризик, визначений ч. 1 Договору), що відбулася в період дії Договору страхування, з настанням якої виникає обов`язок Страховика здійснити виплату страхового відшкодування Страхувальнику.

З 19.06.2017року у Малиновському ВП в м. Одесі ГУ НП в Одеській області знаходяться матеріали кримінального провадження № 0002502 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3. ст. 289 КК України, в якому позивача визнано потерпілим. 16.11.2017 року ОСОБА_1 направив до ПрАТ СК «Теком» лист з останніми відповідями на запитання та додатковими документами. На відповідну заяву ПрАТ СК «Теком» перерахувала позивачу на розрахунковий рахунок 118 000,00 грн. без пояснення.

З моменту подання заяви до Страховика щодо сплати страхового відшкодування пройшло багато часу, однак страхове відшкодування у повному обсязі ПрАТ СК «Теком» не виплатило, що стало приводом для звернення з даним позовом до суду.

В уточненому позові вказується, що 20.08.2018 року ОНДІСЕ Міністерства юстиції України було складено висновок № 18-2657 судової авто-товарознавчої експертизи колісного т/с-Chevrolet Express, державний номер НОМЕР_3 , № кузова НОМЕР_2 , згідно з яким ринкова вартість вказаного ТЗ станом на момент настання страхового випадку становить 827 043,00 грн. Виходячи з норм діючого законодавства та висновку експертизи, яка визначила ринкову вартість ТЗ, несплаченою залишилася страхова сума у розмірі 553 043,00 грн. (827 043 (вартість)-156 000 франшиза)-118 000 (виплачено)=553 043) (т.2, а.с.139-141).

Згідно з ч.4 ст.16 Закону України «Про страхування» однією з істотних ознак договору страхування є визначення в ньому відповідальності за невиконання або неналежне виконання умов договору. Позивач зазначив, що у відповідності до п.11.4.3 Договору страхування при настанні страхового випадку Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхового відшкодування шляхом сплати Страхувальнику пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочки.

Враховуючи вимоги законодавства України, позивач також просив стягнути пеню за період з 07.12.2017 року по 30.07.2019 року у розмірі 307 037,35 грн., розраховану у розмірі подвійної ставки НБУ за вказаний період.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 06.12.2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені частково.

Стягнуто з ПрАТ СК «Теком» на користь ОСОБА_1 330 400,68 грн., яка складається з наступного:

211 446,24 грн. - сума доплаченого страхового відшкодування заподіяної шкоди внаслідок крадіжки застрахованого належного ОСОБА_1 автомобіля;

118 954,44 грн. - пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ з простроченої суми боргу за період з 17.12.2017 року по 30.07.2019 року.

Стягнуто з ПрАТ СК «Теком» на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 3304,68 грн.

В апеляційній скарзі ПрАТ СК «Теком» ставить питання про скасування рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 06.12.2019 року, ухвалення нового рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, в частині стягнення пені у розмірі 118 954,44 грн. у період з 17.12.2017 року по 30.07.2019 року, посилаючись на те, що вказані позовні вимоги були заявлені з пропуском строку позовної давності (т.3, а.с.1-6).

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 06.12.2019 року залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на законність та обґрунтованість судового рішення (т.3, а.с.19-20).

Вирішуючи питання про слухання справи в прядку спрощеного позовного провадження, у відсутність учасників справи, колегія суддів виходить із того, що всі учасники справи належним чином повідомлені про час і місце судового засіання (т.3, а.с. 94-96).

Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Таким чином, розгляд даної справи здійснений 14.12.2022 року в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, у відсутність учасників справи, оскільки учасники справи повідомлені про час і місце судового засідання належним чином, про що вказано вище. Повний текст судового рішення складений 23.12.2022 року.

Крім того, відповідно до ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність. Згідно зі ст. 12-2 вказаного Закону в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Згідно зі ст. 26 вказаного Закону правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. Явка сторони до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, а тому перешкоди для розгляду справи в даному випадку відсутні.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що дана справа перебуває на розгляді суду апеляційної інстанції майже три роки (т.3, а.с. 11), від учасників справи не надходило заяв або клопотань про відкладення слухання справи, колегія суддів вирішила дану справу розглядати судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами, у відсутність учасників справи.

При цьому колегією суддів враховано, що як від представника позивача адвоката Суворової Ю.І., так і від представника ПрАТ СК «Теком» до суду апеляційної інстанції надійшли заява і відповідно клопотання про слухання справи в їх відсутність (т.3, а.с.97-98)

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, судове рішення оскаржується в апеляційному порядку лише в частині задоволення позовних вимог про стягнення пені у розмірі 118 954,44 грн. за період з 17.12.2017 року по 30.07.2019 року.

Задовольняючи позовні вимоги в цій частині, судом першої інстанції не було в достатній мірі враховано, що до позовних вимог про стягнення пені застосовується спеціальний строк позовної давності, тобто 1 рік.

Так звертаючись до суду з відзивом на позовну заяву про збільшення позовних вимог, 14.08.2019 року представником відповідача ПрАТ СК «Теком» також було подано заяву про застосування строків позовної давності (т.2, а.с.156).

У заяві вказується, що відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно положень ст. 258 ЦК України, для окремих видів вимог, законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно з загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Оскільки позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення пені з пропуском строку спеціальної позовної давності 1 рік, відповідач просив відмовити у задоволенні позову в цій частині саме з цих підстав.

Розглядаючи дану заяву, суд першої інстанції відмовив в її задоволенні, виходячи з наступного.

За правилами ст. 261 ч.1 ЦК України перебіг строку позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. Документами підтверджується, що відповідач визначив суму страхового відшкодування у розмірі 118 000 грн. та сплатив Страховику 18.12.2017р. згідно платіжного доручення № 5188 від 18.12.2017року. Оскільки судом встановлено, що розрахунок страхового відшкодування відповідачем зроблено з порушенням умов Договору Страхування та ЗУ «Про Страхування», то позивач дізнався про порушення свого права саме в день отримання вказаної суми 18.12.2017 року, тобто перебіг позовної давності щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) починається з 17.12.2017 року, з цієї ж дати має бути нарахована пеня за не належне виконання зобов`язань.

Матеріалами справи підтверджується, що 10.10.2018 року позивачем подано уточнену позовну заяву, вхідний номер 45513 від 10.10.2018 року, зі змісту якої виплаває, що позивач пред`являє вимоги щодо стягнення пені.

Враховуючи вище викладене, суд не погодився з правою позицію сторони відповідача щодо пропуску строку позовної давності позивачем щодо вимог про стягнення пені за не належне виконання грошового зобов`язання, оскільки уточнена позовна заява подана до 18.12.2018 року.

Проте, з таким висновком суду погодитись не можна, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що після одержання всіх необхідних документів страховиком було визнано страховим випадком вказану в заяві подію та складено страховий акт № 8255 від 14.12.2017р. про виплату страхового відшкодування Страхувальнику у розмірі 118 000 грн.

Страхове відшкодування було сплачено Страховиком 18.12.2017р., що підтверджується платіжним дорученням № 5188 від 18.12.2017р. (т.1, а.с.17).

При цьому колегією суддів враховано, що представник позивача наголошувала, що причиною звернення ОСОБА_1 до суду з вказаним позовом, є те, що в день подання позову до суду та і в подальшому, позивач не отримав страхової виплати у належному розмірі.

Таким чином, матеріалами справи встановлено і сторонами не заперечується, що строк позовної давності по даним правовідносинам почав свій перебіг 19.12.2017 року і стосовно вимог про стягнення пені закінчується 18.12.2018 року.

Колегія суддів погоджується з доводами заявника апеляційної скарги про те, що вперше з вимогами про стягнення пені позивач ОСОБА_1 звернувся лише в липі 2019 року (т.2, а.с. 124-128, 139-141), а не 10.10.2018 року, як про це вказав суд в оскаржуваному судовому рішенні, що вбачається із прохальної частини уточненої позовної заяви про стягнення страхового відшкодування (т.2, а.с.1-3).

В описовій частині вищевказаної уточненої позовної заяви про стягнення страхового відшкодування йдеться про неустойку, яка за змістом ст. 549 ЦК України включає в себе не тільки пеню, про яку мови у вказаній позовній заяві взагалі не йдеться.

Так, відповідно до частин 1 та 3 ст. 549, а також ст. 992 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. У разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку у розмірі, встановленому договором або законом. При невиконанні страховиком обов`язку щодо здійснення страхової виплати застосовуються неустойка, розмір якої може визначатися законом або договором. У разі якщо спеціальними правилами про страхування не визначено конкретного розміру неустойки, то можуть застосуватися загальні правила про невиконання зобов`язань, зокрема грошових зобов`язань (ст.ст. 612, 625 ЦК України та Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань»).

Саме на ст. 625 ЦК України було посилання у вищевказаній уточненій позовній заяві про стягнення страхового відшкодування.

В свою чергу, відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку позовної давності починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Як було вказано вище, в оскаржуваному рішенні судом встановлено та не заперечувалося сторонами, що 18.12.2017 року ПрАТ СК «Теком» сплатило позивачу суму страхового відшкодування у розмірі 118 000,00 грн.

Таким чином, перебіг строку позовної давності щодо нарахування пені розпочався з наступного дня після виконання Страховиком своїх зобов`язань за Договором страхування щодо виплати страхового відшкодування позивачу як Страхувальнику, тобто з 19.12.2017 року, у зв`язку з чим останнім днем для пред`явлення вимог про стягнення пені є 19.12.2018 року.

Оскільки позовні вимоги про стягнення пені за Договором страхування позивачем вперше були заявлені лише у липні 2019 р., про що вказано вище, ним було пропущено строк позовної давності до вимог про стягнення з відповідача пені.

З огляду на те, що в матеріалах справи наявна заява відповідача про застосування строків позовної давності від 12.08.2019 року, згідно ч.4. ст. 267 ЦК України суд мав відмовити позивачу ОСОБА_1 в позові в цій частині, у зв`язку з пропуском ним строку позовної давності до ПрАТ СК «Теком» про стягнення пені.

Що стосується твердження представника позивача про переривання строку позовної давності пред`явленням позовної заяви слід зазначити наступне.

За змістом ч.2 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається при пред`явленні позову щодо частини вимог, на які має право позивач, а тому дане положення застосовується тільки в тому випадку, коли йдеться про одне й те саме зобов`язання. Так, вимога до страховика про стягнення недоплаченого страхового відшкодування та вимога про стягнення пені випливають із різних правовідносин і по суті є різними вимогами.

Так, згідно ст. 9 Закону України «Про страхування» страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

В той час, положенням ст. 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Тобто, страхове відшкодування саме по собі не включає в себе будь-яку неустойку, у тому числі пеню.

З цих підстав слід дійти висновку про те, що звернення з позовною заявою про стягнення недоплаченого страхового відшкодування не перериває строку перебігу позовної давності щодо вимог про стягнення пені, яка є видом забезпечення виконання зобов`язання.

Також слід зазначити, що стягнення недоплаченого страхового відшкодування не має строку позовної давності, як то передбачено п.5 ч.1 ст. 268 ЦК України а строк позовної давності для стягнення пені становить 1 рік.

Таким чином, твердження позивача про переривання строку позовної давності є безпідставним, так як строк позовної давності щодо стягнення пені не переривається пред`явленням позовної заяви про стягнення недоплаченого страхового відшкодування.

Що стосується посилань представника позивача на постанови Верховного суду України в обґрунтування розрахунку пені, слід зазначити наступне.

Верховний Суд розпочав свою роботу з 15 грудня 2017 року і почалась процедура ліквідації Верховного суду України.

Так, в постанові Верховного Суду від 20.08.2020 року, на яку посилався представник позивача,справу №902/959/19 направлено на новий розгляд до Господарського суду Вінницької області. Рішенням Господарського суду Вінницької області у частині стягнення пені відмовлено. У рішенні зазначено, що з огляду на позицію Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, суд зазначає, що приписами частини шостої ст. 232 Господарського кодексу України передбачено період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане. Водночас, хоча законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду, однак його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу такого строку не може бути змінений за згодою сторін.

За висновками Верховного Суду, викладених у його Постанові у справі №916/612/19 від 11.02.2020 року сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови в позові (частина четверта ст. 267 ЦК України). За таких обставин суди обґрунтовано відмовили частково в задоволені вимоги про стягнення пені і повністю - в задоволенні вимоги про стягнення штрафу у зв`язку зі спливом позовної давності.

За змістом висновків, які викладені в Постанові Верховного Суду у справі №911/1563/18 від 22.07.2019 року йдеться про те, що положеннями ч.6 ст.232 ГК України передбачено особливість порядку застосування господарських штрафних санкцій, відповідно до якої нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

У висновках, викладених у Постанові Верховного Суду від 22.08.2018 року по справі № 914/508/17 вказано, що положення ч.2 ст. 258, ст. 266 ЦК України про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду у межах строку позовної давності за основною вимогою, до господарських санкцій не застосовується.

Аналогічна правова позиція наведена також у постанові Верховного Суду від 08.02.2017 у справі 910/29752/15.

Постановою Верховного Суду від 22.08.2018 року по справі № 914/508/17 відмовлено в задоволенні позовних вимог повністю, у зв`язку з чим посилання позивача на зазначену Постанову є хибним, оскільки вказаною Постановою спростовуються наведені позивачем доводи.

Відповідно до висновків, викладених у Постанові Верховного Суду у справі № 904/1038/19 від 11.11.2019 року, зазначено, що якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, то суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення ст. 267 ЦК України та вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або, за наявності поважних причин її пропущення, - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму ЦК України).

У Постанові Верховного суду України № 6-1138цс15 від 25.05.2016 року вказано, що спеціальна позовна давність застосовується за умови подання стороною у спорі відповідної заяви, зробленої до винесення судом рішення.

Постановою Верховного суду України у справі №6-100цс14 від 03.09.2014 року встановлено, що стягнувши пеню за весь час прострочення, суд неправильно застосував норму пункту першого частини другої ст. 258 ЦК України.

Постановою Верховного Суду у справі №359/3435/15-ц від 19.12.2018 року рішення Апеляційного суду Київської області від 20 вересня 2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. В подальшому, постановою Київського апеляційного суду від 06.03.2019 року враховано наявність заяви про застосування строку позовної давності.

Постановою Верховного Суду від 07.07.2020 року справу №712/8916/17 передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду. Крім того, зазначена постанова не може бути застосована при розгляді даної справи за позовом до ПрАТ СК «Теком», оскільки нею визначаються підстави застосування позовної давності в наказному провадженні.

Відповідно до Постанови ВС України у справі №663/2070/15-ц від 23.05.2018 року, позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників. Однак, у зазначеній справі переривання строку позовної давності застосовано щодо стягнення заборгованості, а не стягнення пені.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що стягнення пені судом першої інстанції з ПрАТ СК «Теком» є необґрунтованим, що в сукупності підтверджується вказаними висновками Верховного суду України та Верховного Суду.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовної заяви, оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване судове рішення частково не відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги його спростовують, оскільки рішення у справі, в частині стягнення з відповідача на користь позивача пені ухвалено не у відповідності до вимог матеріального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржуване судове рішення, в частині задоволення позовних вимог про стягнення пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ з простроченої суми боргу за період з 17.12.2017 року по 30.07.2019 року, в сумі 118 954,44 грн. слід скасувати і прийняти в цій частині постанову про відмову ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог до ПрАТ СК «Теком» про стягнення пені.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України колегія суддів також вважає за необхідне стягнути зОСОБА_1 на користь ПрАТ СК «Теком» судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 1 784,31грн. (т.3, а.с.7)

В решті рішення в апеляційному порядку не оскаржується, а тому його слід залишити без змін.

Відповідно до ст.258, 267 ЦК України, керуючись ст.ст. 141, 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п.4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 375, 381 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «Теком» задовольнити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 06 грудня 2019 року, в частині задоволення позовних вимог про стягнення пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ з простроченої суми боргу за період з 17.12.2017 року по 30.07.2019 року, в сумі 118 954,44 грн. скасувати.

Прийняти в цій частині постанову, якою відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог до Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «Теком» про стягнення пені в сумі 118 954,44 грн. (сто вісімнадцять тисяч дев`ятсот п`ятдесят чотири гривні 44 копійки).

В решті рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 06 грудня 2019 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_4 , на користь Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «Теком», код ОКПОУ 25050281, судовий збір у сумі 1 784,31 грн. (одна тисяча сімсот вісімдесят чотири гривні, 31 копійка).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 23.12.2022 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

О.С. Комлева

Т.В. Цюра