Справа № 452/1737/21
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"04" липня 2022 р. м.Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області

у складі: головуючого судді Пташинського І.А.,

з участю секретаря судового засідання Терлецької І.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про солідарне стягнення пені за договором кредиту за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання,

встановив:

13.05.2021 р. ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про солідарне стягнення на його користь за договором №22/2008 ЛФ про надання кредиту від 04.04.2008 р. пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання : за травень 2020 р. у розмірі 11625 грн.; за червень 2020 р. 11250 грн., а всього 22875 грн.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 04.04.2008 р. між кредитною спілкою «Либідь» в особі Львівської філії та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, згідно якого відповідачу надано кредит на суму 20 000 грн. на строк до 04.04.2010 року зі сплатою за користування кредитними коштами 0,13699 % від суми залишку кредиту, за кожен день користування. В якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 04.04.2008 р. між КС «Либідь» в особі Львівської філії та ОСОБА_3 і ОСОБА_4 укладено договори поруки, за умовами яких поручителі зобов`язались відповідати перед кредитором в повному обсязі за виконання позичальником зобов`язань, що випливають з кредитного договору. В разі невиконання позичальником зобов`язань за договором, позичальник та поручителі відповідають перед кредитодавцем як солідарні боржники. Спілкою виконано зобов`язання за кредитним договором та видано відповідачу грошові кошти, обумовлені договором, однак останнім не виконано обов`язку по його поверненню.Згідно договору про відступлення права вимоги від 29.03.2013р., до ОСОБА_1 перейшло право вимоги за вищезгаданим кредитним договором.

Як зазначено в п. 1.2 цього договору, до нового кредитора переходять всі права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, які існували на момент переходу цих прав, а також ті, які в подальшому будуть виникати на підставі основного договору. Термін повернення грошових коштів згідно п.2.1 умов договору настав 04.04.2010 р., однак позичальник та поручителі проігнорували вимогу позивача про повернення кредиту.

07 жовтня 2014 р. рішенням Личаківського районного суду м.Львова у цивільній справі №463/3808/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості позов задоволено частково: - стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 за Договором № 22/2008 ЛФ про надання кредиту від 04.04.2008 року 12 500 грн. тіла кредиту, 20 972,25 грн. процентів за користування кредитом та 12 500 грн. пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, а всього на суму 45 972,25 грн.; - стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 за Договором № 22/2008 ЛФ про надання кредиту від 04.04.2008 року 12 500 грн. тіла кредиту, 20 972,25 грн. процентів за користування кредитом та 12 500 грн. пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, а всього на суму 45 972,25 грн.

12 лютого 2015 р. ухвалою апеляційного суду Львівської області вказане рішення Личаківського районного суду м.Львова від 07.10.2014 р. залишено без змін.

На сьогоднішній день відкриті виконавчі провадження у Личаківському ВДВС м.Львова ГТУЮ у Львівській області, Сокальському ВДВС ГТУЮ у Львівській області, Самбірському ВДВС ГТУЮ у Львівській області, але відповідачі ухиляються від виконання рішення суду і кошти не повертають.

Згідно правової позиції ВС України, висловленої в постанові №6-2739цс15 від 21 вересня 2016 р. у справі за позовом ПАТ «ПриватБанк» до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором, зазначено, що виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору, можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє кредитодавця права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. При цьому ВС України виходив з того, що, відповідно до ст.599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до п.4.3 кредитного договору, в разі виникнення заборгованості в погашенні кредиту та/або процентів за користування кредитом. Через 14 днів з дня обумовленої дати сплати наведеної в п.5.1 договору. Позичальник сплачує додаткові проценти за користування коштами кредитодавця в розмірі 3% від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. За своєю правовою природою така сума є неустойкою.

Як зазначила Велика Палата ВС під час розгляду цивільної справи №444/9519/12 (постанова від 28.03.2018) за змістом приписів параграфу 2 глави 49 ЦК України особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Тобто, вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання протягом усього періоду прострочення, якщо інше не визнано в законі чи в договорі.

Зазначає, що вимога про стягнення пені за порушення відповідачами виконання грошового зобов`язання за кредитним договором, підтвердженого рішенням суду, яке набрало законної сили, передбачено на підставі п.4.3. кредитного договору, і просить її стягнути з посиланням на ст.549, ч.2 ст.551, п.3 ч.1 ст.611, ч.1 ст.624 ЦК України.

Ухвалою судді Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 04.06.2021 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, надано позивачу строк для усунення зазначених недоліків.

Ухвалою судді Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 23.06.2021позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачу.

Постановою Львівського апеляційного суду від 11.11.2021 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, ухвалу судді Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 23.06.2021 скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою судді Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 21.02.2022 прийнято до розгляду, відкрито провадження у дані справі та постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Також даною ухвалою було визначено строки для подання сторонами відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечення.

Від відповідачів не надійшло заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзиву на позовну заяву.

Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилися, були належним чином повідомленні про дату час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомили, а тому суд вважає за можливе розгляд справи проводити у їх відсутності.

Згідно із ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали цивільної справи та наявні у справі докази, вирішуючи спір на підставі наданих доказів та в межах заявлених позовних вимог, суд дійшов до наступних висновків.

За визначенням ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Встановлено, що 07 жовтня 2014 р. рішенням Личаківського районного суду м.Львова у цивільній справі №463/3808/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості позов задоволено частково: - стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 за Договором № 22/2008 ЛФ про надання кредиту від 04.04.2008 року 12 500 грн. тіла кредиту, 20 972,25 грн. процентів за користування кредитом та 12 500 грн. пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, а всього на суму 45 972,25 грн.; - стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 за Договором № 22/2008 ЛФ про надання кредиту від 04.04.2008 року 12 500 грн. тіла кредиту, 20 972,25 грн. процентів за користування кредитом та 12 500 грн. пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, а всього на суму 45 972,25 грн. Вирішено питання стягнення судового збору.

12 лютого 2015 р. ухвалою апеляційного суду Львівської області вказане рішення Личаківського районного суду м.Львова від 07.10.2014 р. залишено без змін.

Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як встановлено рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 07 жовтня 2014 р. у цивільній справі №463/3808/14-ц, 04.04.2008р. між КС «Либідь» в особі Львівської філії та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, згідно якого відповідачу надано кредит на суму 20 000 грн. на строк до 04.04.2010 року зі сплатою за користування кредитними коштами 0,13699 % від суми залишку кредиту, за кожен день користування. В якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 04.04.2008р. між КС «Либідь» в особі Львівської філії та ОСОБА_3 і ОСОБА_4 укладено договори поруки № 22/2008ЛФ/1 та № 22/2008ЛФ/2 відповідно, за умовами яких поручителі зобов`язались відповідати перед кредитором в повному обсязі за виконання позичальником зобов`язань, що випливають з кредитного договору. В разі невиконання позичальником зобов`язань за договором, позичальник та поручителі відповідають перед кредитодавцем як солідарні боржники.

Згідно договору про відступлення права вимоги внаслідок прощення боргу від 29.03.2013р., до ОСОБА_1 перейшло право вимоги за згаданим вище кредитним договором, укладеним між відповідачами і КС «Либідь». Як зазначено в п. 1.2 цього договору, до нового кредитора переходять всі права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, які існували на момент переходу цих прав (12 500 грн. тіла кредиту та 11 453,53 грн. процентів), а також ті, які в подальшому будуть виникати на підставі основного договору.

Відповідно до п. 4.3 кредитного договору, в разі виникнення заборгованості в погашенні кредиту та/або процентів за користуванням кредитом, через 14 днів з дня обумовленої дати сплати наведеної в п. 5.1 договору, позичальник сплачує додаткові проценти за користування коштами кредитодавця в розмірі 3 % від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання, відповідно до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно ч.1 ст.624 ЦК України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Позивач ОСОБА_1 , звернувшись в Личаківський районний суд м.Львова із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, на власний розсуд визначив правові наслідки, розмір неустойки за порушення відповідачами зобов`язання за кредитним договором, із чим погодився й суд, який задовольнив його позовні вимоги (рішення від 07 жовтня 2014 р. (набрало законної сили 12.02.2015 р.)).

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такі висновки містяться й у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18 (№444/9519/12)) та від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18).

Таким чином, оскільки кредитний договір №22/2008 ЛФ від 04.04.2008 р. припинив свою дію ще 04.04.2010 року і дані обставини підтвердив в позовній заяві сам позивач ОСОБА_1 ( «Термін повернення грошових коштів згідно п.2.1 умов договору настав 04.04.2010 р., однак позичальник та поручителі проігнорували вимогу позивача про повернення кредиту»), а рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 07 жовтня 2014 р. (справа №463/3808/14-ц), яке набрало законної сили з 12.02.2015 р., було стягнуто всю суму заборгованості по тілу кредиту, процентах за користування кредитом та пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, тому вимоги про стягнення пені (додаткових процентів як зазначено позивачем на 3 арк. позовної заяви перед проведеним розрахунком суми), нарахованих за період : травень та червень 2020 р. в загальній сумі 22875 грн. 00 коп. є безпідставними і задоволенню не підлягають.

При цьому суд не приймає до уваги покликання позивача на правову позицію Великої Палати ВС під час розгляду цивільної справи №444/9519/12 провадження № 14-10цс18 (постанова від 28.03.2018) : «за змістом приписів параграфу 2 глави 49 ЦК України особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Тобто, вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання протягом усього періоду прострочення, якщо інше не визнано в законі чи в договорі», оскільки таке покликання не відповідає дійсному змісту висновків Великої Палати Верховного Суду : «право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання».

Також суд не приймає покликання позивача на правову позицію ВС України, висловлену в постанові №6-2739цс15 від 21 вересня 2016 р. у справі за позовом ПАТ «ПриватБанк» до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій зазначено, що : «виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору, можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє кредитодавця права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. При цьому ВС України виходив з того, що, відповідно до ст.599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином», оскільки, керуючись однією з аксіом цивільного судочинства: «Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem», що означає «У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права», Велика Палата Верховного Суду вважала за необхідне відступити від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15, яка аналогічна правовому висновку ВС України, висловленому в постанові №6-2739цс15 від 21 вересня 2016 р.

Інших належних та допустимих доказів, які б спростовували вказані висновки суду позивачем до позовної заяви не долучено і безпосередньо суду не надано.

Враховуючи встановлені обставини, суд вважає, що в задоволені позову слід відмовити за безпідставністю.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати у справі слід віднести за рахунок держави, з урахуванням повної відмови у задоволенні позовних вимог позивача та його звільнення від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях на підставі п.9 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 141, 247, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,

ухвалив:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 - відмовити.

Судовий збір віднести на рахунок держави.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя