Провадження №2/523/4576/22
У Х В А Л А

"12" грудня 2022 р. м. Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді Далеко К.О.,

за участю секретаря судового засідання: Ахламової А.С.,

розглянувши заяву представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Драгун А.С. про забезпечення позовупо цивільній справі № 523/12464/22 за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування Київської адміністрації Одеської міської ради, про визначення місця проживання дитини,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Суворовського районного суду м. Одеси перебуває цивільна справа №523/12464/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування Київської адміністрації Одеської міської ради про визначення місця проживання дитини з матір`ю.

08.12.2022 року на адресу суду надійшла заява представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Драгун А.С. про забезпечення позовупо цивільній справі №523/12464/22 за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування Київської адміністрації Одеської міської ради, про визначення місця проживання дитини з батьком, шляхом:

- заборони ОСОБА_3 вивезення малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за межі України, без згоди батька ОСОБА_1 ;

- заборони ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у будь-чиєму супроводі, перетинати державний кордон України, без згоди батька ОСОБА_1 .

В обґрунтування заяви про забезпечення позову, адвокат Драгун А.С. зазначила, що наразі між батьками малолітнього ОСОБА_4 наявний спір, що стосується визначення місця проживання дитини. З інформації наявної у батька дитини, мати дитини ОСОБА_5 має намір без згоди батька виїхати за межі України з дитиною сторін ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що є грубим порушенням прав та законних інтересів батька дитини. Мати дитини повідомила ОСОБА_1 , що має білети до Молдови, та вже збирається покинути територію України, додатково зазначила, що користуючись введенням в країні військового стану, зможе без проблем покинути територію України, разом із дитиною, за відсутності жодного дозволу батька. В підтвердження своїх слів, направила скрин-шоти квитка. Батько дитини не надавав згоди матері на перетин кордону України його малолітнім сином. Вивезення малолітнього сина сторін фактично унеможливить виконання ухваленого в майбутньому можливого рішення суду в частині задоволення зустрічного позову. Додатково просив суд врахувати, що ОСОБА_2 ( ОСОБА_6 ) перебуває на обліку у лікаря-психіатра з 21.07.2016 року, що підтверджується відповідними довідками.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування Київської адміністрації Одеської міської ради про визначення місця проживання дитини з батьком, надійшов до суду разом із заявою про забезпечення позову.

Питання відкриття провадження та прийняття зустрічного позову для спільного розгляду з первісним, станом на момент розгляду судом заяви про забезпечення позову, судом ще не вирішено.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову до прийняття рішення по зустрічній позовній заяві, суд керується правовими висновками Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, визначеними у постанові від 14 червня 2021 року по справі № 308/8567/20, згідно яких:

-у випадку одночасного подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову розгляд заяви про забезпечення позову не залежить від вирішення питання про відкриття провадження у справі. Законодавець не покладає обов`язку на суд відкрити провадження у справі, а тільки вже потім вирішувати питання про забезпечення позову;

у разі повернення позовної заяви, відмови у відкритті провадження у справі передбачений процесуальний механізм скасування заходів забезпечення позову.

Сторони до суду не викликались, в порядку ч.1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, в провадженні якого перебуває справа, без виклику учасників справи.

Вивчивши доводи заяви про забезпечення позову та матеріали справи № 523/12464/22, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: забороною вчиняти певні дії.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Крім того, ст. 150 ЦПК України імперативно встановлює, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позовними вимогами.

При цьому, співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне вчинення таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (п.3-4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року N 9).

Під - час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.

Суд виходить із того, що відповідно до частини першої статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

У статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» передбачено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли: 1) він обізнаний з відомостями, які становлять державну таємницю, - до закінчення терміну, встановленого статтею 12 цього Закону; 3) стосовно нього у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, застосовано запобіжний захід, за умовами якого йому заборонено виїжджати за кордон, - до закінчення кримінального провадження або скасування відповідних обмежень; 4) він засуджений за вчинення кримінального правопорушення - до відбуття покарання або звільнення від покарання; 5) він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів; 9) він перебуває під адміністративним наглядом Національної поліції - до припинення нагляду. Тимчасове обмеження права громадянина України на виїзд з України у випадках, передбачених частинами першою та шостою цієї статті, запроваджується в порядку, передбаченому законодавством. У разі запровадження такого обмеження орган, що його запровадив, в одноденний строк повідомляє про це громадянина України, стосовно якого запроваджено обмеження, та центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Тлумачення вказаних норм свідчить про те, що заборона виїзду за межі України не може належати до видів забезпечення позову, оскільки відповідно до статті 33 Конституції України свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України можуть бути обмежені лише законом.

Таким чином, суд зазначає, що в цивільному процесуальному законодавстві відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження в порядку, передбаченому статтями 149-150 ЦПК України, застосувати заборону виїзду за межі України, як спосіб забезпечення позову.

Суд зауважує на тому, що питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень, ухвалених зокрема, за позовами, що випливають із стягнення аліментів, у порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження» та статтею 441 ЦПК, зокрема в разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання.

Відповідно до вимог ч.1, 2 ст. 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею.

Відповідно до ч. 3 ст. 441 ЦПК України, суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що заява про забезпечення позову шляхом заборони виїзду малолітнього за межі України без згоди батька, не може бути задоволена, оскільки, суд вживає лише ті заходи забезпечення позову, які передбачені ЦПК України.

Такий висновок суду відповідає правовим висновкам Верховного Суду з аналогічних спорів: постанова Верховного Суду від 27 березня 2019 року по справі № 643/5842/16-ц, постанова Верховного Суду від 12 лютого 2020 року по справі № 288/162/19, які враховуються судом під-час вирішення заяви про забезпечення позову, згідно ч.4 ст. 263 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.149-153, 259-260, 353-355 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Драгун А.С. про забезпечення позовупо цивільній справі № 523/12464/22 за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування Київської адміністрації Одеської міської ради, про визначення місця проживання дитини з батьком, шляхом: заборони ОСОБА_3 вивезення малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за межі України, без згоди батька ОСОБА_1 ; заборони ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у будь-чиєму супроводі, перетинати державний кордон України, без згоди батька ОСОБА_1 ; - відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно з дня її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня складання повного тексту ухвали.

Ухвала складена 12.12.2022 року.

Суддя: К.О. Далеко