Ухвала

21 грудня 2022 року

м. Київ

справа № 694/1571/15-ц

провадження № 61-12249ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Шиповича В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Черкаського апеляційного суду від 29 листопада 2022 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з указаним позовом та просило стягнути солідарно із відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 заборгованість по кредитному договору в сумі 90 652 доларів США 70 центів, що за курсом Національного банку України відповідно до службового розпорядження від 20 серпня

2015 року складає 1 999 798 грн 52 коп.

Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 31 серпня 2016 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_2 , на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № CSZ0GI у сумі 90 652 доларів США

70 центів, що за курсом Національного банку України на 20 серпня 2015 року складало 1 999 798 грн 52 коп.

У задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 29 листопада 2022 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 31 серпня 2016 року у справі за позовом

ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Повернуто ОСОБА_1 судовий збір у сумі 2 067,00 грн, який був сплачений згідно з квитанцією № 52 від 28 листопада 2022 року.

У грудні 2022 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

ОСОБА_1 на ухвалу Черкаського апеляційного суду

від 29 листопада 2022 року, в якій вона просить скасувати оскаржуване судове рішення та направити справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Касаційна скарга мотивована неправильним застосуванням судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з статтею 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Відповідно до частини другої статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Згідно з частиною першою статті 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами.

Сторона, яка бере участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до правових висновків Європейського суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг.

Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою

(пункт 33 рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України»

від 21 грудня 2010 року, заява №45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункти 22-23 рішення у справі «Мельник проти України» від 28 березня 2006 року, заява №23436/03).

Отже, Європейський суд з прав людини зауважив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте, навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип

res judicata (принцип юридичної визначеності).

З огляду на приписи статей 2 та 4 Закону України від 22 грудня 2005 року

№ 3262-IV «Про доступ до судових рішень», кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Це право забезпечується офіційним оприлюдненням судових рішень на офіційному веб-порталі судової влади України в порядку, встановленому цим Законом. Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що у матеріалах справи містяться відомості адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС УДМС України в Черкаській області, відповідно до яких ОСОБА_1 23 червня 2015 року знято з реєстрації за адресою: квартира

АДРЕСА_1 , тобто за адресою проживання відповідача, вказаною у позовній заяві.

Іншої адреси проживання чи перебування відповідача

ОСОБА_1 , або місця її роботи суду першої інстанції повідомлено не було.

Відповідно до частини дев`ятої статті 74 ЦПК України (в редакції чинній на час постановлення оскарженого рішення суду) відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікування оголошення про виклад відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи.

Судом апеляційної інстанції встановлено, та з матеріалів справи вбачається, що у примірнику газети «Урядовий кур`єр» від 28 листопада 2015 року було опубліковано оголошення Звенигородського районного суду Черкаської області про виклик у судове засідання ОСОБА_2 , отже про існування судового розгляду спору у справі скаржник була обізнана з 2015 року.

Зазначені обставини спростовують доводи відповідача (скаржника) у цій справі про те, що вона не була повідомлена про розгляд судом цієї справи належним чином.

Слід також врахувати, що рішення суду оскаржується більш ніж через п`ять років після його ухвалення.

Також скаржником не надано доказів на підтвердження наявності обставин непереборної сили, що спричинили такий значний пропуск строків на апеляційне оскарження (пункт 2 частини другої статті 358 ЦПК України).

З огляду на вищенаведене, доводи касаційної скарги є безпідставними, висновків суду апеляційної інстанції не спростовують та на законність і обґрунтованість постановленого судового рішення не впливають.

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України визначено, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову

у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Оцінивши доводи касаційної скарги та мотиви судового рішення, якими вирішено питання про відмову у відкритті апеляційного провадження, колегія суддів дійшла висновку, що правильність застосування судом апеляційної інстанції вищенаведених положень ЦПК України не викликає розумних сумнівів, а касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Черкаського апеляційного суду від 29 листопада 2022 року є необґрунтованою.

Керуючись частинами першою, четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Черкаського апеляційного суду від 29 листопада 2022 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ф. Хопта

Є. В. Синельников

В. В. Шипович