Справа № 161/6457/20 Головуючий у 1 інстанції: Філюк Т. М.
Провадження № 22-ц/802/990/22 Категорія: 8 Доповідач: Шевчук Л. Я.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Шевчук Л. Я.,

суддів Данилюк В. А., Киці С. І.,

секретар с/з Трикош Н. І.,

з участю:

представника позивачки ОСОБА_1 ,

представника відповідачки ОСОБА_2 ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , Луцької міської ради про поділ житлового будинку та визначення порядку користування земельною ділянкою, за апеляційними скаргами відповідачки ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 вересня 2022 року та на додаткове рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 жовтня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2020 року ОСОБА_4 звернулась в суд із зазначеними позовними вимогами, які обгрунтувала тим, що їй на праві власності належить 41/100 частки будинку з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а відповідачці ОСОБА_2 у цьому будинку належить 59/100 частки. Біля житлового будинку знаходиться (а прибудова, а1 прибудова) та розташовані такі надвірні будівлі і споруди: б-сарай, Б-1 сарай, В-1 гараж, Г убиральня, Д убиральня, № 1 ворота № 2 ворота, № 3-6 огорожа.

Позивач також зазначала, що житловий будинок фактично поділений між ними на дві квартири. Вона користується приміщеннями в квартирі АДРЕСА_2 , а саме: 2-1 коридором площею 3,4 кв м, 2-2 кімнатою площею 8,2 кв м, 2-3 кімнатою площею 12,4 кв м, 2-4 кухнею площею 5,7 кв м. Відповідачка ОСОБА_2 користується приміщеннями в квартирі АДРЕСА_3 , а саме: 1-1 кухнею площею 5,1 кв м, 1-2 кімнатою площею 7,7 кв м, 1-3 кімнатою площею 13.9 кв м, 1-4 кімнатою площею 13,8 кв м. У їх спільному користуванні перебувають коридор площею 2,7 кв м, паливна площею 3,6 кв м.

Позивачка просила суд виділити в її користь із спільної часткової власності в натурі 41/100 частки житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та припинити право спільної часткової власності на житловий будинок.

Крім того позивачка зазначала, що вони з відповідачкою не можуть дійти згоди щодо встановлення нового порядку користування земельною ділянкою, на якій розташований житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, а тому просила суд встановити право користування земельною ділянкою на АДРЕСА_1 відповідно до її частки в житловому будинку, а саме відповідно до 41/100 частки житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами.

03 серпня 2022 року позивачка подала суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій просила припинити право спільної часткової власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , виділивши їй із спільної часткової власності в натурі 41/100 частки цього нерухомого майна згідно з варіантом розподілу № 1 судової будівельно-технічної експертизи, встановити право користування земельною ділянкою площею 367 кв м на АДРЕСА_1 згідно з варіантом № 1 порядку користування земельною ділянкою в АДРЕСА_1 (до варіанту № 1 виділу домоволодіння) судової будівельно-технічної експертизи відповідно до її частки, яка виділяється в житловому будинку з господарськими будівлями і спорудами, що складає 476/1000 частки, стягнути з неї в користь відповідачки ОСОБА_2 компенсацію за відхилення від ідеальних часток в сумі 37574 грн (тридцять сім тисяч п`ятсот сімдесят чотири гривні), які внесені нею на депозитний рахунок Луцького міськрайонного суду Волинської області.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 вересня 2022 року у цій справі позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено.

Ухвалено виділити позивачці ОСОБА_4 у власність 476/1000 часток житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, а саме по житловому будинку літ. (А-1) кімнату 2-2 площею 8,2 кв м; по прибудові літ. (а) коридор 1, площею 2,7 кв м; по прибудові літ. (а1) коридор 2-1 площею 3,4 кв м, кімната 2-3 площею 12,4 кв м, кухня 2-4 площею 5,7 кв м; по надвірних спорудах: вбиральня літ. (Г); ворота літ. (№ 1); 41 % огорожі літ. (№ 3-6).

Відповідачці ОСОБА_2 виділено у власність 524/1000 часток житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, а саме по житловому будинку літ. (А-1) кімната 1-2 площею 7,7 кв м, кімната 1-3 площею 13,9 кв м, кімната площею 13,8 кв м, паливна ІІ площею 3,6 кв м; по прибудові літ. (а) кухня 1-1 площею 5,1 кв м; по надвірних спорудах сарай літ. (б), гараж літ. (В-1), вбиральня літ. (Д), ворота літ. (№ 2), 59 % огорожі (№ 3-6).

Зобов`язано позивачку ОСОБА_4 і відповідачку ОСОБА_2 провести будівельні роботи по переобладнанню житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами на АДРЕСА_1 .

Припинено право спільної часткової власності відповідачки ОСОБА_2 та позивачки ОСОБА_4 на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться в АДРЕСА_1 .

Стягнуто в користь відповідачки ОСОБА_2 з депозитного рахунку у Територіальному управлінні ДСА України у Волинській області 37574 грн, як компенсацію за відхилення від ідеальної частки.

Виділено в користування позивачки ОСОБА_4 земельну ділянку площею 255 кв м, яка знаходиться в АДРЕСА_1 , що дорівнює 41/100 частки і складається з однієї частини.

Виділено в користування відповідачки ОСОБА_2 земельну ділянку площею 367 кв м, яка знаходиться в АДРЕСА_1 , що дорівнює 59/100 частки і складається з однієї частини.

Додатковим рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 жовтня 2022 року у цій справі ухвалено стягнути з відповідачки ОСОБА_2 в користь позивачки ОСОБА_4 понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2115,19 грн та понесені витрати за проведення судової будівельно-технічної експертизи у розмірі 14000 грн.

Не погоджуючись із постановленими судовими рішеннями, відповідачка ОСОБА_2 подала апеляційні скарги на рішення суду від 14 вересня 2022 року та на додаткове рішення суду від 13 жовтня 2022 року, в яких, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду встановленим обставинам справи, просила скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 .

У відзиві на апеляційну скаргу позивачка ОСОБА_4 просила апеляційні скарги відповідачки ОСОБА_2 залишити без задоволення, а судові рішення без змін.

Апеляційний суд доходить висновку, що апеляційні скарги відповідачки ОСОБА_2 слід задовольнити, рішення суду від 14 вересня 2022 року та додаткове рішення суду від 13 жовтня 2022 року у цій справі скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 з таких підстав.

За матеріалами справи судом встановлено, що житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності позивачці ОСОБА_4 і відповідачці ОСОБА_2 .

Поняття спільної часткової власності визначено у частині 1 статті 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності.

Право спільної часткової власності це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у повних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою у праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні.

Згідно з частиною 3 статті 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Частиною 1 статті 86 ЗК України передбачено, що земельна ділянка може знаходитися у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).

Згідно зі статтею 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.

У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Виходячи з аналізу змісту наведених норм права, поняття «поділ» та «виділ» не є тотожними.

При поділі майно, що знаходиться у спільній частковій власності, поділяється між всіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються.

При виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняється лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, тоді має місце поділ спільного майна.

Тобто поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку у спільному майні однією суттєвою ознакою у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється.

Такі правові висновки зроблені у постанові Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 501/2148/17 (провадження № 61-22087св19).

У справі, що переглядається, ОСОБА_4 пред`явила позовні вимоги саме про виділ належної їй частки у праві спільної часткової власності на домоволодіння за правилами статті 364 ЦК України, визначення порядку користування земельною ділянкою між співвласниками відповідно до часток у житловому будинку. Позовних вимог про поділ житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами в натурі між сторонами в порядку статті 367 ЦК України ОСОБА_4 не заявляла.

Суд першої інстанції на наведене увагу не звернув, постановив рішення про поділ спільного нерухомого майна між двома співвласниками, хоча позовних вимог про поділ спільного майна ОСОБА_4 не заявляла.

За таких обставин суд апеляційної інстанції доходить висновку, що із-за неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, рішення суду першої інстанції про задоволення позову про поділ спільного майна шляхом виділу частки слід скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову в позові.

Колегія суддів також не погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ОСОБА_4 щодо визначення порядку користування земельною ділянкою з огляду на таке.

Судом встановлено, що рішенням Виконавчого комітету Луцької міської ради депутатів трудящих від 17 жовтня 1958 року (т. 1, а. с. 65) за ОСОБА_5 закріплена земельна ділянка під індивідуальне будівництво, яка розташована в АДРЕСА_4 загальною площею 500 кв м та зобов`язано ОСОБА_5 погодити проект будинку та забудови земельної ділянки з головним архітектором м. Луцька.

В подальшому на підставі рішення Виконавчого комітету Луцької міської ради депутатів трудящих від 1959 року № 301 було змінено нумерацію зазначеного будинку на «№ 42 а», а згідно довідки Луцького міськжитлоуправління ЖЕК № 6 від 17 грудня 1974 року знову змінено нумерацію цього будинку на « АДРЕСА_1 ».

Позивачка ОСОБА_4 на підставі договору купівлі - продажу від 08 червня 1983 року придбала у ОСОБА_6 (який є спадкоємцем ОСОБА_5 ) 17/100 часток житлового будинку АДРЕСА_1 . Рішенням Виконавчого комітету Луцької міської ради від 02 червня 1987 року ОСОБА_4 дозволено провести добудову до придбаної нею частки житлового будинку АДРЕСА_1 .

У серпні 1988 року ОСОБА_6 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_7 про встановлення порядку користування земельною ділянкою, посилаючись на те, що йому на праві особистої власності належить 83/100 часток жилого будинку, розташованого в АДРЕСА_1 , а відповідачці у цьому будинку належить 17/100 часток цього будинку. З врахуванням того, що між ними виник спір щодо межі користування земельною ділянкою та про її розмір, позивач просив суд визнати за ним право користування земельною ділянкою в розмірі 83/100 часток відповідно до схеми, запропонованої міськвиконкомом.

Рішенням Луцького міського народного суду Волинської області від 21 жовтня 1988 року, залишеним без змін ухвалою судової колегії в цивільних справах Волинського обласного суду від 08 грудня 1988 року, визнано за позивачем ОСОБА_6 право користування земельною ділянкою в розмірі 83/100 часток, що становить 415 кв м, яка розташована в АДРЕСА_1 , згідно із запропонованою схемою Луцького міськвиконкому.

Визнано за відповідачкою ОСОБА_7 право користування земельною ділянкою в розмірі 17/100 часток жилого будинку, що становить 85 кв м, яка розташована на АДРЕСА_1 (т.1, а. с. 25-33).

Отже, судом ще у 1988 році встановлено порядок користування земельною ділянкою між співвласниками житлового будинку ОСОБА_6 і ОСОБА_7 .

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 серпня 1993 року за позивачем ОСОБА_4 визначено долю у розмірі 41/100 часток у спільній частковій власності на житловий будинок, за відповідачем ОСОБА_6 визначено долю у розмірі 59/100 часток у спільній частковій власності на цей житловий будинок.

Відповідно до статті 91 ЗК України (в редакції 1970 року, яка була чинна на час виникнення спільної часткової власності) особи, яким належить будинок на праві спільної власності, користуються земельною ділянкою спільно. Порядок користування нею визначається співвласниками будинку залежно від розміру часток у спільній власності на будинок. Наступні зміни в розмірі часток в спільній власності на будинок, які сталися у зв`язку з прибудовою, надбудовою або перебудовою, не тягнуть за собою змін встановленого порядку користування земельною ділянкою. Угода про порядок користування земельною ділянкою є обов`язковою і для особи, яка згодом придбає відповідну частку в спільній власності на цей будинок. Якщо згоди на користування земельною ділянкою не досягнуто, спір вирішується в судовому порядку.

За положеннями частини 2 статті 120 ЗК України, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на яких вони розміщені, на тих саме умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Верховний Суд у своїй постанові від 09 жовтня 2019 року у справі № 653/3433/16-ц зробив висновок про те, що при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивачка, слід виходити з розміру її частки у вартості домоволодіння на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої.

При цьому судом встановлено, що позивач ОСОБА_4 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 08 червня 1983 року придбала у ОСОБА_6 17/100 часток житлового будинку АДРЕСА_1 і лише у 1987 році виконавчий комітет Луцької міської ради дозволив їй провести добудову до придбаної нею частини цього будинку, а тому при визначенні частини спільної земельної ділянки слід виходити з розміру її частки у домоволодінні, а саме із того, що позивачка ОСОБА_4 08 червня 1983 року набула у власність 17/100 часток житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами на АДРЕСА_1 і та обставина, що відбулися наступні зміни у розмірі часток у спільній сумісній власності на будинок, які сталися у зв`язку з добудовою, не тягнуть за собою змін встановленого порядку користування земельною ділянкою.

Крім того, як було встановлено судом, за будинком АДРЕСА_4 (в подальшому змінена нумерація будинку на « АДРЕСА_1 у 1958 році рішенням Виконавчого комітету Луцької міської ради депутатів трудящих закріплена земельна ділянка площею 500 кв м.

Будь-яких доказів щодо збільшення у встановленому законом порядку площі земельної ділянки, закріпленої за будинком АДРЕСА_1 , сторона позивача суду не надала, хоча при визначенні порядку користування земельною ділянкою судовий експерт враховував площу земельної ділянки в розмірі 622 кв м.

Суд першої інстанції на зазначене увагу не звернув, а тому дійшов помилкового висновку про визначення порядку користування земельною ділянкою площею 622 кв м, яка розташована у АДРЕСА_1 , відповідно до ідеальних часток співвласників ОСОБА_4 (41/100) та ОСОБА_2 (59/100).

За таких обставин суд апеляційної інстанції доходить висновку, що із-за неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права рішення суду першої інстанції і додаткове рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвали нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 .

Керуючись статтями 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги відповідачки ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 вересня 2022 року та додаткове рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 жовтня 2022 року у цій справі скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , Луцької міської ради про поділ житлового будинку та визначення порядку користування земельною ділянкою відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді