Ухвала

Іменем України

15 грудня 2022 року

м. Київ

справа № 368/1230/19

провадження № 61-12067ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Крата В. І., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 03 листопада 2022 року у складі колегії суддів: Желепи О.В., Кравець В. А., Мазурик О. Ф. у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 28 січня 2020 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» (далі - ТОВ «АВТО ПРОСТО») задоволено. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на користь ТОВ «АВТО ПРОСТО» кошти в сумі 193 721,96 грн заборгованості за Договором № 716635 від

20 серпня 2015 року.

У жовтні 2022 року до Київського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Кагарлицького районного суду Київської області від

28 січня 2020 року.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 03 листопада 2022 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що оскаржене рішення Кагарлицького районного суду Київської області ухвалене 28 січня 2020 року, в тексті повного рішення не зазначена дата його складання, проте, повний текст рішення від 28 січня 2020 року оприлюднено в ЄДРСР 22 вересня 2021 року, а апеляційну скаргу подано у жовтні 2022 року, тобто після спливу одного року з дня складення повного тексту рішення. При цьому, у матеріалах справи, містяться рекомендовані повідомлення про отримання поштової кореспонденції особисто ОСОБА_1 : судова повістка у засідання призначене на 09 січня 2020 року, яка отримана відповідачем 05 грудня 2019 року та судова повістка у засідання призначене на 28 січня 2020 року, отримана відповідачем 16 січня 2020 р.

02 грудня 2022 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на Київського апеляційного суду від 03 листопада 2022 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом неправильно застосовано норми ЦПК України, копію рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 28 січня 2020 року він не отримував, крім того повний текст оскарженого рішення був оприлюднений в ЄДРСР з порушенням лише 22 вересня 2021 року, що унеможливлює застосування судом річного строку.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Відповідно до частини першої статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили (частина друга статті 358 ЦПК України).

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 361/161/13-ц (провадження

№ 61-37352сво18) вказано, що «загальновизнане положення про дію цивільних процесуальних норм у часі передбачає, що незалежно від часу відкриття провадження у справі, при здійсненні процесуальних дій застосовуються той процесуальний закон, який діє на момент здійснення таких дій».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 березня 2020 року у справі № 296/3261/17 (провадження № 61-678св20) зазначено, що «виходячи з аналізу частини другої статті 358 ЦПК України у разі подання апеляційної скарги після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, особа, яка подає скаргу має довести, а апеляційний суд перевірити наявність випадків передбачених пунктами 1-2 вказаної норми. ЄСПЛ у рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» зазначив, що у кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип остаточності судового рішення. Сама по собі відсутність рішення суду від 06 лютого 2018 року в Єдиному державному реєстрі судових рішень до жовтня 2019 року не свідчить про наявність випадків, передбачених частиною другою статті 358 ЦПК України, та не було перешкодою для отримання відповідачем або його представником безпосередньо в суді інформації стан відомого їм судового провадження».

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 був обізнаний про розгляд справи, повідомлений про дату та час розгляду справи на 28 січня 2020 року, коли оскарженим рішенням Кагарлицького районного суду Київської області задоволено позов ТОВ «АВТО ПРОСТО», а апеляційну скаргу подано після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення.

Тому суд апеляційної інстанції обґрунтовано відмовив у відкритті апеляційного провадження.

Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженої ухвали свідчить, що правильне застосовування судом норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від

03 листопада 2022 року у справі № 368/1230/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , про стягнення боргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Краснощоков

І. О. Дундар

В. І. Крат