ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.06.2022 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер справи №1522/29748/12

Апеляційне провадження № 22-ц/813/238/22

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого-Колеснікова Г.Я.(суддя-доповідач),

суддів- Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря - Кузьмук А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Дмитра Миколайовича на ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 21 січня 2021 року, постановлену під головуванням судді Свяченої Ю.Б.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст подання приватного виконавця та заперечення на нього

У листопаді 2020 року приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М. (далі-приватний виконавець) звернувся до суду з поданням про встановлення порядку виконання рішення Приморського районного суду м.Одеси від 12 грудня 2012 року, визначивши, що заінтересованими особами у справі є боржник ОСОБА_1 та стягувач ТОВ «Фінансова Компанія «ПРОКСИМА».

Подання обґрунтовано тим, що у нього на примусовому виконання перебуває виконавчий лист по справі №1522/29748/12, виданий 15 жовтня 2014 року Приморським районним судом м.Одеси, про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 солідарно на користь публічного акціонерного товариства «МАРФІН БАНК» (далі - ПАТ «МАРФІН БАНК») суму боргу за кредитним договором №00667/RО від 30 серпня 2007 року з додатковими угодами в загальному розмірі 118 032,86 доларів США що за курсом НБУ на день пред`явлення позову складає 943 082,55 грн.

Приватним виконавцем зазначено, що боржник ОСОБА_3 жодного разу не намагалась сплатити заборгованість за кредитом або вчинити дії, спрямовані на добровільне (самостійне) виконання виконавчого документа.

Для погашення заборгованості за вищевказаним виконавчим документом стягнення може бути звернено на квартиру, загальною площею 90,2 кв.м., житловою площею 57,2 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності боржнику ОСОБА_3 .

Зазначав, що первісний стягувач ПАТ «МТБ БАНК», правонаступником якого є ТОВ «Фінансова Компанія «ПРОКСИМА», листом від 26 жовтня 2020 року надав згоду на реалізацію зазначеної квартири, що знаходиться в іпотеці банку за іншим кредитним договором №00012R44 від 09 жовтня 2008 року, та яка належить майновому поручителю ОСОБА_1 .

Вказував, що звернути стягнення на вказане майно шляхом його примусової реалізації він позбавлений можливості, у зв`язку з реєстрацією за вказаною адресою малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також у зв`язку з тим, що рішенням виконавчого комітету Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради від 02 листопада 2020 року йому (заявнику) було відмовлено у наданні такого дозволу.

Посилаючись на зазначені обставини, а також на правову позицію, викладену у низці постанов Верховного Суду України та Верховного Суду, просив встановити порядок виконання рішення Приморського районного суду м.Одеси від 12 грудня 2012 року шляхом надання дозволу на примусову реалізацію (продаж) на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження нерухомого майна боржника ОСОБА_1 , а саме квартири, яка складається з чотирьох кімнат, загальною площею 90,2 кв.м., житловою площею 57,2 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , в якій зареєстрований малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без отримання попереднього дозволу органу опіки та піклування (т.3 а.с.1-6).

У запереченнях на подання приватного виконавця представник боржника ОСОБА_1 адвокат Гуляєва А.А. просила відмовити у його задоволенні посилаючись на те, що малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був зареєстрований у квартирі добросовісно, оскільки обидва його батьки, які не є боржниками, проживають у вказаній квартирі в порядку ч.4 ст.8 ЦК України, що іншого майна, де міг би бути зареєстрований малолітній немає, що підтверджено самим приватним виконавцем.

Зокрема зазначила, що:

- 14 серпня 2015 року на виконання рішення суду у справі №1522/29748/12 ПАТ «МАРФІН БАНК» отримав у власність квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , яка знаходилась в іпотеці за договором, яка була предметом розгляду у даній справі, та була зареєстрована на ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ;

- квартира АДРЕСА_3 , знаходиться в іпотеці банку в якості забезпечення за іншим кредитним договором, який не був предметом розгляду у даній справі;

- оскільки за рішенням суду по цій справі вже був реалізований предмет іпотеки -квартира за адресою: АДРЕСА_2 , яка була спільною частковою власністю боржників, то квартира АДРЕСА_3 , яка є їх спільною власністю, не може бути примусово реалізована протягом дії мораторію за Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»;

- матеріали виконавчого провадження не містять повної інформації про майновий стан ОСОБА_1 (т.4 а.с.2-8).

Дані про те, що до участі у розгляді подання заявником або судом залучався в якості боржника ОСОБА_2 у справі відсутні.

Зміст судового рішення суду першої інстанції

Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 21 січня 2021 року у поданні приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Д.М. відмовлено (т.4а.с.41-49).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі приватний виконавець Колечко Д.М. просить ухвалу суду від 21 січня 2021 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити подання.

Доводи скарги, крім доводів, що містяться у поданні, зводяться до того, що:

- згідно договору іпотеки від 09 жовтня 2008 року за кредитним договором №00012R44, укладеного між ПАТ «МТБ БАНК» та ОСОБА_1 , вбачається, що договір було укладено 09 жовтня 2008 року, проте 09 листопада 2016 року малолітнього ОСОБА_4 в іпотечній квартирі було зареєстровано в ній без згоди банку, чим порушено умови іпотечного договору;

- Законом України «Про виконавче провадження» та Законом України «Про іпотеку» не передбачено обов`язку виконавця на отримання дозволу органу опіки та піклування на здійснення відчуження нерухомого майна боржника, право власності на яке або право користування яким мають діти, та реалізація такого майна не ставиться в залежність від отримання/неотримання такого дозволу;

- у результаті перевірки майнового стану не виявлено коштів чи іншого майна, за рахунок якого можливо задовольнити вимоги стягувача, а тому на виконання п.3 ч.2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», у порядку ст. 446 ЦК України виконавець змушений був звертатися до суду із відповідним поданням (т.4 а.с.53-61).

Правом відзиву на апеляційну скаргу учасники процесу не скористались.

Про дату судового засідання, призначеного на 28 вересня 2021 року, учасники процесу повідомлені належним чином, заяв про відкладення розгляду справи з поважних причин не подавали, що відповідно до правил ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи у їх відсутність.

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні подання приватного виконавця, суд першої інстанції виходив з того, що малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за місцем проживання своєї матері ОСОБА_5 на підставі ст.29 ЦК України, а тому відсутні підстави вважати його реєстрацію у спірній квартирі такою, що здійснена з метою ухилення від виконання судового рішення (недобросовісною).

Суд також дійшов висновку про те, що подання приватного виконавця про зміну способу виконання судового рішення є фактично спробою змінити рішення Приморського районного суду м.Одеси від 12 грудня 2012 року по суті, що відповідно до правил ст.16 ЦК України є недопустимим.

Погоджуючись з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні подання приватного виконавця, апеляційний суд вважає, мотивувальна частина судового рішення має бути викладена в редакції зазначеної постанови, оскільки, крім іншого, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що подання містило прохання встановити порядок, а не спосіб виконання рішення суду.

Встановлені судом фактичні обставини справи

Судом встановлено, що у серпні 2011 року ПАТ «Марфін Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позов обґрунтовано тим, що 30 серпня 2007 року ПАТ «Марфін Банк» надав кредитні кошти ОСОБА_2 в сумі 138 018,63 доларів США, з терміном погашення до 29 серпня 2027 року, з укладанням додаткової угоди від 17 червня 2009 року (т.1а.с.12-18,27-30).

В якості забезпечення позову між банком та ОСОБА_1 укладено договір поруки, з укладанням додаткової угоди до договору поруки від 17 червня 2009 року (т.1а.с.40-44).

30 серпня 2007 року між банком та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки, предметом якого була квартира АДРЕСА_4 , з укладанням договору від 17 червня 2009 року про зміни умов до договору іпотеки від 30 серпня 2007 року (т.1а.с.45-57).

В зв`язку з несплатою заборгованості за кредитним договором виникла заборгованість, яка підлягала стягненню солідарно з відповідачів (т.1а.с.1-6).

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 12 грудня 2012 року, з урахуванням ухвал того ж суду від 11 квітня 2013 року та 28 травня 2014 року, стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «Марфін Банк» суму боргу за кредитним договором №00667/RO від 30 серпня 2007 року та додатковими угодами в загальному розмірі 118 032, 86 дол. США, що за курсом НБУ на день пред`явлення позову складає 943 082, 55 грн.

В задоволенні решти вимог банку відмовлено (т.1 а.с.131-136, 143-145, 247-250).

24 травня 2013 року та 15 жовтня 2014 року Приморським районним судом м. Одеси виданий виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в солідарному порядку на користь банку вищевказану суму заборгованості (т.1 а.с.257-258,т.3 а.с.14-15).

Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 07 липня 2015 року роз`яснено рішення Приморського районного суду від 12 грудня 2012 року по цивільній справі за позовом ПАТ «Марфін Банк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки, вказавши у його резолютивній частині, що стягненню з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 солідарно на користь ПАТ «Марфин Банк» підлягає сума боргу за кредитним договором № 00667/RО від 30 серпня 2007 року, з додатковими угодами в загальному розмірі 118 032,86 доларів США та сума пені у розмірі 191 252,70 грн.

Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 31 жовтня 2019 року замінено у виконавчому провадженні стягувача ПАТ «МарфінБанк» на його правонаступника ТОВ «ФК «Проксима» (т.2 а.с.127-131).

Згідно відмітки у виконавчому листі, виданому 15 жовтня 2014 року, борг стягнуто за рішенням суду 191 252,70 грн. та 51 541,03 доларів США, залишок боргу складає 66 491,83 доларів США (т.3а.с.14-16).

10 серпня 2020 року приватним виконавцем Колечком Д.М. зареєстрована заява ТОВ «ФК «Проксима» від 07 серпня 2020 року про примусове виконання рішення суду та стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором від 30 серпня 2007 року в загальному розмірі 66 491,83 дол.США (т.3 а.с.7-8).

10 серпня 2020 року приватним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП№62770219 з примусового виконання вищезазначеного виконавчого документа про стягнення з боржника ОСОБА_1 залишку боргу в сумі 66 491,83 доларів США на користь ТОВ «ФК «Проксима» (т.3а.с.31-33).

10 серпня 2020 року приватним виконавцем винесена постанова про арешт майна та коштів боржника, якою накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, а також на грошові кошти всіх видів валют та банківських металів, що знаходяться на всіх рахунках боржника ОСОБА_1 (т.3а.с.48-50).

Згідно звіту про незалежну оцінку майна, здійснену СПД ОСОБА_6 15 жовтня 2020 року, ринкова вартість квартири АДРЕСА_3 , станом на 20 жовтня 2020 року складає 1 499 297 грн.(т.3а.с.121-146).

За довідкою Департаменту надання адміністративних послуг від 16 вересня 2020 року в квартирі АДРЕСА_3 , зареєстровано 3 осіб: малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 09 листопада 2016 року, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 28 листопада 2003 року, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з 20 квітня 2005 року (т.3а.с.117).

Із витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 22 жовтня 2020 року, вбачається, що ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьком якого є ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , матір`ю є ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.3 а.с.118-120).

Листом від 26 жовтня 2020 року за вих. №01/1340-01/44, ПАТ «МТБ БАНК» надало згоду на реалізацію предмета іпотеки за кредитним договором №00012R44 від 09 жовтня 2008 року, а саме 4-х кімнатної квартири АДРЕСА_5 , яка належить майновому поручителю ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором (т.3а.с.154).

В подальшому 23 жовтня 2020 року, приватний виконавець звернувся до виконавчого комітету Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, як органу опіки та піклування з проханням розглянути питання про примусову реалізацію житла, право користування яким мають малолітні діти та прийняти відповідне рішення про надання дозволу на примусову реалізацію квартири.

Відповідно до листа Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради від 02 листопада 2020 року приватному виконавцю відмовлено у наданні дозволу на відчуження квартири, оскільки це порушує права малолітньої дитини (т.3а.с.162).

Також встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 07 листопада 1986 року, мають дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та малолітнього онука ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1а.с.58,60).

Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 03 вересня 2008 року у справі №2-5160/08 визнано дійсним договір купівлі-продажу №265/к від 03 червня 1999 року квартири АДРЕСА_3 , укладений між ОСОБА_9 та іншими з ОСОБА_1 та за останньою визнано право власності.

Із змісту рішення суду першої інстанції не вбачається, що ОСОБА_1 придбала нерухомість 03 червня 1999 року за особисті кошти.

Таким чином, сам по собі факт, що право власності на вказану квартиру зареєстрований за ОСОБА_1 не свідчить про те, що об`єкт нерухомості не є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_10 .

Більш того, 09 жовтня 2008 року між ПАТ «МарфінБанк» та майновим поручителем ОСОБА_11 ОСОБА_1 укладено іпотечний договір, предметом якого є надання іпотекодавцем в іпотеку нерухомого майна з метою забезпечення виконання ОСОБА_11 кредитного договору від 09 жовтня 2008 року №00012R44 в сумі 763 927,32 грн. Згідно п.1.7 та п. 1.13.9 договору квартира АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_1 є спільною сумісною власністю з її чоловіком ОСОБА_2 (т.2а.с.120-123).

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої та третьої ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

У даній справі, квартира АДРЕСА_3 не є об`єктом іпотеки за кредитним договором №00667/RО від 30 серпня 2007 року, а реалізовується (згідно змісту подання приватного виконавця) в рахунок погашення солідарного зобов`язання боржника ОСОБА_1 на підставі рішення Приморського районного суду м.Одеси від 12 грудня 2012 року, яке знаходиться на примусовому виконанні у приватного виконавця Колечка Д.М.

Одночасно спірна квартира, яка належить на праві спільної сумісної власності подружжю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , є об`єктом іпотеки за іншим кредитним договором №00012R44 від 09 жовтня 2008 року, в якій, без дозволу іпотекодержателя ПАТ «МТБ БАНК» з 09 листопада 2016 року зареєстрований малолітній онук подружжя ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Матеріали справи не містять дані про звернення стягнення на зазначений предмет іпотеки у зв`язку з неналежним виконанням позичальником ОСОБА_11 та поручителем ОСОБА_1 умов кредитного договору №00012R44 від 09 жовтня 2008 року на підставі рішення суду.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) -сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (частина перша статті 1 Закону про виконавче провадження).

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону про виконавче провадження).

Відповідно до абзацу сьомого пункту 3 розділу ІІ Порядку реалізації майна у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, заявка на реалізацію арештованого майна подається разом із копією дозволу органів опіки та піклування або відповідним рішенням суду (в електронній або паперовий формі).

Згідно із абзацом першим пункту 2 розділу VII Порядку реалізації майна реалізація предмета іпотеки здійснюється відповідно до вимог цього Порядку з урахуванням особливостей, визначених цим пунктом та Законом про іпотеку.

У разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої статті 37 Закону про виконавче провадження (пункт 28 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень). Це кореспондує пункту 3 розділу ІІ цієї Інструкції.

У матеріалах справи відсутній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону, на передачу на реалізацію квартири АДРЕСА_3 , в якій зареєстрований за місцем проживання своєї матері ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , малолітній ОСОБА_4 .

У постанові від 26 жовтня 2021 року у справі №755/12052/19 Велика Палата Верховного Суду у дійшла висновку, що на відміну від виконання судових рішень, які безпосередньо передбачають звернення стягнення на конкретно визначене житлове приміщення у конкретно визначений спосіб, для інших судових рішень, які передбачають загальне право стягнення боргу (в тому числі солідарного) з боржника (його поручителя) на визначену суму зобов`язань, отримання держвиконавцем відповідного дозволу органу опіки та піклування є обов`язковим в силу самого факту існування права власності або права користування неповнолітньої дитини щодо нерухомого майна, яке реалізується в рамках виконавчого провадження. Захист відповідних прав неповнолітньої дитини забезпечує орган опіки та піклування в межах своїх повноважень, приймаючи рішення про надання зазначеного дозволу або відмову у наданні зазначеного дозволу держвиконавцю, а також суд у випадку звернення до нього уповноваженої особи щодо дій держвиконавця та/або органу опіки та піклування. Зазначене стосується також і дій приватних виконавців.

Таким чином, помилковими є доводи апеляційної скарги про те, що Законом України «Про виконавче провадження» та Законом України «Про іпотеку» не передбачено обов`язку виконавця на отримання дозволу органу опіки та піклування на здійснення відчуження нерухомого майна боржника, право власності на яке або право користування яким мають діти, та реалізація такого майна не ставиться в залежність від отримання/неотримання такого дозволу.

Ураховуючи те, що приватним виконавцем не отримано позитивний дозвіл органів опіки та піклування у зв`язку з передачею на реалізацію нерухомого майна, право користування яким має малолітня дитина, тобто не дотримана процедура реалізації нерухомого майна, яка докладно наведена вище, підстав для задоволення його подання в порядку ст.435 ЦПК України не вбачається.

Крім того, у поданні приватного виконавця Колечка Д.М. про встановлення порядку виконання рішення Приморського районного суду м.Одеси від 12 грудня 2012 року, заявник визначив заінтересованими особами боржника ОСОБА_1 та стягувача ТОВ «Фінансова Компанія «ПРОКСИМА».

Інший співвласник спірної квартири ОСОБА_2 у розгляді подання не залучався та участі у розгляді справи не приймав, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні поданні приватного виконавця.

Відповідно до пункту 26 частини 1 статті 353, пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України ухвала суду першої інстанції про встановлення порядку виконання рішення, після її перегляду в апеляційному порядку, не може бути оскаржена в касаційному порядку.

Керуючись статтями 368,374,376,381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Дмитра Миколайовича задовольнити частково.

Ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 21 січня 2021 року змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови, та залишивши її без змін в іншій частині.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Повний текст постанови складено 30 червня 2022 року.

Головуючий

Судді: