Справа № 184/274/22
Номер провадження 2/184/202/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2022 рокум. Покров

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Томаш В.І.,

за участю секретаря судових засідань Михайлової Т.В.,

представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Покров у порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат» «про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я і пов`язаної виконанням трудових обов`язків»,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я і пов`язаної виконанням трудових обов`язків. Свій позов обґрунтовує тим, що він працював на підприємстві відповідача гірничим робітником та машиністом конвеєру на Чкаловському кар`єрі. 13.03.2012 року він був звільнений від відповідача у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану його здоров`я. Виконуючи трудові обов`язки, він підпадав під вплив підвищеного рівня шуму та запиленості повітря. 17.01.2012 року Український науково-дослідний інститут промислової медицини встановив йому два професійні захворювання за діагнозом: - хронічне обструктивне захворювання легень другої стадії (пилотоксичний бронхіт другої ст., емфізема легень другої ст.) ЛН другого ступеня; - нейросенсорна приглухуватість справа першого ступеня (з легким зниженням слуху), зліва другого ступеня (з помірним зниженням слуху). За висновком МСЕК від 20.02.2012р. йому вперше було встановлено 40% професійної втрати працездатності: 30% по ХОЗЛ та 10% по туговухості, строком на один рік. За висновком МСЕК від 21.01.2013р. йому було встановлено 40% професійної втрати працездатності: 30% по ХОЗЛ та 10% по туговухості безстроково. Крім того, його від профзахворювань визнано інвалідом 3 групи. Прояви погіршення стану здоров`я мають хронічний характер і на теперішній час його постійно непокоїть задуха, навіть при незначному фізичному навантаженні, частий кашель з виділенням слизового харкотиння. Також у нього виникають періодичні затруднення дихання, важкість, хрипи, та болі у грудях. Його дуже турбує також і постійна загальна слабкість. До того ж його морально пригнічує те, що він почав втрачати слух на обидва вуха, що приносить йому дуже великий моральний дискомфорт. Не зважаючи на неодноразові курси лікування, стан його здоров`я не покращується. Вказує, що моральна шкода полягає в тому, що він став інвалідом, вимушений був звільнитися з роботи, почав постійно хворіти, порушився звичайний уклад його життя, змушений постійно лікуватися, щоб підтримувати свій стан здоров`я. Тому, просить суд стягнути з відповідача на його користь 250000,00 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди в зв`язку з ушкодженням здоров`я на виробництві, без утримання податку з доходів фізичних осіб та всіх інших податкових платежів.

Позивач в судове засідання не з`явився, але надав заяву, в якій просить розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги підтримує в поновному обсязі та просить їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечували проти позову позивача. Крім того, надала відзив, в якому посилається на те, що згідно п. 17 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 08.02.2012 року (форма П-4) причиною професійного захворювання встановлено виконання робіт на протязі тривалого часу в умовах дії шкідливих виробничих факторів: при наявності частих випадків загострення рецидивуючого бронхіту ОСОБА_2 виконував професійні обов`язки на гірничому обладнанні, конструктивними особливостями яких є підвищений рівень шуму та запиленість повітря робочої зони; небажання ОСОБА_2 звертатися до лікарів зі скаргами про погіршення стану здоров`я, пов`язане з виробничими факторами та не систематичне застосування потерпілим засобів індивідуального захисту відповідно до п. 19 Акту форми П-4 від 08.02.2012р.: - ОСОБА_2 , який відчуваючи прояви патологічного процесу під час виконання професійних обов`язків, не звертався до лікарів зі скаргами про погіршення стану; - не систематично застосовував засоби індивідуального захисту, чим порушив (вимоги п. 1.9 «Інструкції з охорони праці №255 для машиніста конвеєра»). З урахуванням зазначених обставин, а саме приховування справжнього стану його здоров`я, недбале ставлення до стану свого здоров`я та свідоме небажання змінювати місце роботи й посаду можна кваліфікувати як грубу необережність, адже за ч. 2 ст. 1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого розмір відшкодування зменшується. Відповідач вважає, що виникнення хронічного професійного захворювання у Позивача сталося в тому числі й за його грубої необережності, коли він не бажав настання несприятливих наслідків, але передбачав і ставився до них байдуже. Тому, при визначенні сатисфакції ОСОБА_2 варто застосувати постанову Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 року в справі №210/5258/16-ц (провадження № 14-463 цс 18) тому, що у п. 68 Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що сума моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у ч. 3 ст. 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується в сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач. До таких критеріїв належать: характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

За їхньою думкою, до інших обставин, які мають істотне значення для справи, можна, зокрема, віднести недбале ставлення ОСОБА_2 до стану його здоров`я та свідоме небажання змінювати місце роботи й посаду. Відповідач звертає увагу суду на те, що позивач при влаштуванні на роботу був ознайомлений з умовами праці на своєму робочому місці. До того ж, в процесі трудової діяльності в АТ «ПОКРОВСЬКИЙ ГЗК» ОСОБА_2 отримував інформацію, зокрема, про те, що: - умови праці на його робочому місці є шкідливими та характеризуються такими рівнями шкідливих виробничих факторів, які перевищують гігієнічні нормативи і здатні чинити несприятливий вплив на організм працюючого та/або його потомство; - існує «професійний ризик», під яким розуміють ймовірність порушення здоров`я в результаті несприятливого впливу професійних факторів з урахуванням важкості наслідків, що виникають, та сутність якого полягає в тому, що втрата постраждалим спроможності до повноцінного існування пов`язується із тимчасовою або постійною непрацездатністю через професійне захворювання або виробничу травму. Відповідач вважає, що суд з огляду на норми ч.3 ст.23 ЦК України при визначенні позивачу сатисфакції моральної шкоди зобов`язаний врахувати таке. Так, до позовної заяви не додано взагалі доказів про те, що позивач витрачає кошти на своє лікування. А встановлений діагноз згідно лікарських висновків на професійну придатність, не позбавляв позивача можливості і далі працювати, а лише обмежив його право у виборі роботи (праці) у конкретних умовах праці. В довідках про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги мова йде лише про забезпечення лікарськими засобами, ВМП. Наявність на робочому місці позивача шкідливих виробничих факторів є наслідком недосконалості виробничої технології - безпосереднього об`єктивного явища, яке знаходиться поза межами впливу відповідача та обумовлюється рівнем науково-технічного розвитку відповідної галузі науки, надбання та досягнення якої, АТ «ПОКРОВСЬКИЙ ГЗК» лише використовується. Приписами п. 3 ч. 1 ст. 1188 ЦК України унормовано, що шкода, завдана внаслідок І взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах за і наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, та розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Крім того, судовою практикою, а саме: п. 3 постанови Пленуму ВСУ №6 від 27.03.1992 року, п. 8 постанови Пленуму ВССУ №4 від 01.03.2013 року, впорядковано, що шкода, заподіяна кількома особами, відшкодовується кожною з них в частині, заподіяної нею (в порядку часткової відповідальності). Аналогічне визначено й п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди із змінами і доповненнями (в подальшому - постанова Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995 року), відповідно до якого у разі заподіяння особі моральної шкоди неправомірно вчиненими діями кількох осіб, розмір відшкодування визначається з урахуванням ступеня вини кожної з них.

За п. 98 Порядку №1112 підтверджені випадки професійних захворювань працівників, які змінили місце роботи підлягають реєстрації та обліку на останньому підприємстві, де були умови для виникнення професійного захворювання (незалежно від стажу роботи на ньому). Відповідно до п. 18 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою КМУ від 22.02.1992 року №83, медико-соціальна експертна комісія визначає ступінь обмеження життєдіяльності людини, у тому числі стан працездатності, групу, причину і час настання інвалідності, а також ступінь втрати професійної працездатності (у процентах) працівників, які одержали каліцтво чи інше ушкодження здоров`я, пов`язаних з виконанням своїх трудових обов`язків. За п.23 зазначеного положення медико-соціальна експертиза здійснюється після повного та всебічного медичного обстеження, проведення необхідних досліджень, визначення клініко-функціонального діагнозу. Соціально-психологічного діагнозу, професійно-трудового прогнозу, одержання результатів відновного лікування, соціально-трудової реабілітації та інших даних, що підтверджують стійкий або необоротний характер захворювання. Тобто, МСЕК установлено ОСОБА_2 ступінь втрати професійної працездатності у відсотках у зв`язку з професійним захворюванням за весь стаж роботи в умовах впливу шкідливих факторів. З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_2 у періоди: - з 04.07.1974р. по 30.12.1974р. (5 місяців 26 днів) працював горновим 7 розряду плавильного цеху №3 на Запорізькому заводі феросплавів; - з 05.08.1975р. по 20.10.1976р. (1 рік 3 місяці 20 днів) працював плавильником феросплавів 4 розряду на Запорізькому заводі феросплавів; - з 13.12.1978р. по 10.10.1979р. (9 місяців 27 днів) працював плавильником феросплавів 4 розряду плавильного цеху №3 на Запорізькому заводі феросплавів; - з 31.10.1979р. по 01.09.1981р. (1 рік 11 місяців) працював плавильником 7 розряду експериментального цеху феросплавного господарства на ДП «УкрНПспецсталь»; - з 07.09.1981р. по 29.12.1981р. (3 місяці 22 дні) працював гірничим робітником Чкаловського кар`єру №2 «Орджонікідзевський ГЗК»; - з 29.12.1981р. по 17.01.2005р. (23 роки 18 днів) працював машиністом конвеєру 5 розряду Чкаловського кар`єру №2 ВАТ «Орджонікідзевський ГЗК»; - з 17.01.2005р. по 21.12.2005р. (11 місяців 4 дня) працював електрослюсарем черговим по ремонту обладнання Чкаловського кар`єру №2 ВАТ «Орджонікідзевський ГЗК»; - з 21.12.2005р. по 11.10.2011р. (5 років 9 місяців 20 днів) працював машиністом конвеєра 5 розряду Чкаловського кар`єру №2 ПАТ «Орджонікідзевський ГЗК», і цей стаж роботи був включений, принаймні, до причин професійного захворювання в Акті форми П-4 та до професійного маршруту Санітарно-гігієнічної характеристики умов праці. Умови праці на цих підприємствах є аналогічними до умов праці у відповідача. Отже, виходячи з того, що з моменту встановлення ОСОБА_2 втрати професійної працездатності минуло майже дев`ять років, пред`явлення ним цього позову через доволі тривалий час слід розглядати як зловживання своїм правом, тим більше з огляду на зміну в бік збільшення таких соціально-економічних чинників як інфляція, мінімальний розмір прожиткового мінімуму для працездатних / непрацездатних осіб, мінімальна заробітна плата. Така поведінка позивача призводить до надмірного обсягу відповідальності роботодавця.

Суд, вислухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.5 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, позивач ОСОБА_2 працював на Публічному акціонерному товаристві «Орджонікідзевський гірничо збагачувальний комбінат» (яке в подальшому було АТ «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат») гірничим робітником та машиністом конвеєру на Чкаловському кар`єрі (а.с.8-10).

Згідно Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 08.02.2012 року, складеного комісією у складі голови Вдовіна В.В. завідуючого санітарно-гігієнічним відділом санітарно-епідеміологічної станції м. Орджонікідзе та членів комісії, у ОСОБА_2 виявлено хронічне професійне захворювання: 1. Хронічне обструктивне захворювання легень другої ст. (пило токсичний бронхіт другої ст., емфізема легень другої ст.) ЛН другого ст. 2. Нейросенсорна приглухуватість справа першого ступеня (з легким зниженням слуху), зліва другого ступеня (з помірним зниженням слуху). Захворювання професійне (17.01.2012р.) (а.с.11-13).

Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК Серії 10АБ 014342 ОСОБА_2 при повторному огляді 22.01.2013 року встановлено третю групу інвалідності безстроково та визначено 40% втрати працездатності професійної працездатності (а.с.14).

Із наведеного вбачається, що професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків в шкідливих умовах праці на підприємстві відповідача протягом 26 років, що зумовлено не забезпеченням роботодавцем безпечних умов праці, а отже наявні у зв`язку з цим підстав, передбачені ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди, виходячи з наступного.

Згідно ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в України найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно положень ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.

Згідно ч.1 ст.1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Статтею 153 Кодексу законів про працю України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Стаття 173 КЗпП України, закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема у фізичних та душевних стражданнях, які він зазнає з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Згідно абзацу 9 пункту 5 Рішення Конституційного Суду України №20-рп/2008 від 08.10.2008 року, положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу І Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до вказаного закону. Проте, право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст.1167 ЦК України та ст.237-1 КЗпП України їм надано право відшкодувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавством розподіл обов`язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам ст.22 Конституції України.

Частина 1 ст.237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008 р. встановлено, що обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду.

Таким чином, Акціонерне товариство «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат» є належним відповідачем по справі.

Відповідно до ст.23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Частиною 3 ст. 1166 ЦК України визначено, що шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках встановлених законом.

У відповідності до ст. 4 Закону України «Про охорону праці», державна політика в області охорони праці, базується; зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Свої моральні страждання, пов`язані з ушкодженням здоров`я на Акціонерному товаристві «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат» позивач оцінює в розмірі 250 000,00 гривень.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач зазнав ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням трудових обов`язків, у зв`язку з чим отримав 40% втрати професійної працездатності безстроково. При вказаних обставинах суд вважає, що в зв`язку з ушкодженням здоров`я на виробництві порушено звичайний життєвий ритм, нормальні життєві зв`язки.

Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди (суму її компенсації), судом ураховано тяжкість завданої позивачеві моральної шкоди, глибину, тривалість та характер моральних та фізичних страждань, їх інтенсивність та довго тривалість, стан здоров`я, тяжкість ушкодження здоров`я, настання у зв`язку з цим негативних змін у житті, необхідність лікування, втрату у зв`язку з цим життєвих зв`язків, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, що вимагає додаткових зусиль для організації свого життя, обсяг втрати позивачем працездатності в зв`язку з ушкодженням здоров`я. При цьому, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, що відповідає вимогам п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Тому суд вважає, що сума компенсації від відповідача спричиненої позивачеві моральної шкоди повинна складати 150 000 гривень з розрахунку 3250 грн. за 1% втрати працездатності (3250 грн. х 40 %).

Щодо вимоги про стягнення 250 000 грн., то суд приходить висновку, що така сума належним чином не вмотивована, є завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві шкоди.

Суд дає критичну оцінку доводам представника відповідача, викладені ним у відзиві та у судовому засіданні щодо невизнання позовних вимог позивача, оскільки вони є голослівними, безпідставними та нічим не доведеними і спростовуються поясненнями сторони позивача, наданими ним письмовими доказами, матеріалами справи в їх сукупності. Доводи відповідача про те, що позивач отримав професійне захворювання при виконанні трудових обов`язків нібито з власної вини ніяким чином не звільняє відповідача від відшкодування заподіяної моральної шкоди. Безпідставними є твердження відповідача про можливі захворювання позивача при роботі на підприємствах до відповідача. Те, що позивачу була заподіяна моральна шкода є доведеним фактом, в зв`язку з чим позивачем була отримана група інвалідності і тому він має законне право на відшкодування заподіяної моральної шкоди.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 1362 грн. 00 коп. (150000 грн. х 2270 грн./250000 грн.)

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 23, 1167, 1168 Цивільного кодексу України, ст.ст. 4, 12, 23, 95, 141, 263-265, 273-275 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 153, 173, 237-1 КЗпП України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат» «про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я і пов`язаної виконанням трудових обов`язків» - задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат» (, вул. Центральна, 11, м. Покров Дніпропетровської області) на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (ІПН НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ), заподіяну моральну шкоду в зв`язку з ушкодженням здоров`я у розмірі 150 000 (сто п`ятдесят тисяч гривень) 00 копійок без утримання податку із доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Стягнути з Акціонерного товариства «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат» на користь держави судовий збір в розмірі 1362 гривень 00 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 06.07.2022р.

Суддя Орджонікідзевського міського суду В. І. Томаш