Номер провадження: 22-ц/813/2051/22
Справа № 947/5/20
Головуючий у першій інстанції Васильків О. В.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.12.2022 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,

за участю секретаря Малюти Ю.С.,

учасники справи:

позивач Військовий прокурор Одеського гарнізону в інтересах: Міністерства оборони України, Квартирно - експлуатаційного відділу міста Херсона, Військової частини НОМЕР_1 ,

відповідачі: Одеська міська рада, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

треті особи: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Токарська Тетяна Валентинівна, Квартирно - експлуатаційний відділ міста Одеси,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 11 листопада 2020 року у складі судді Васильків О.В.,

в с т а н о в и в:
У січні 2020 року Військовий прокурор Одеського гарнізону звернувся до суду з позовом в інтересах держави Україна в особі: Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу міста Херсона, Військової частини НОМЕР_1 до Одеської міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , та просить:

-визнати незаконним та скасувати рішення Одеської міської ради від 13 липня 2010 року №6156 -V «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу у приватну власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,0874 га за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)»;

-визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку від 14.09.2010 серії ЯЛ №221982, виданий ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,0874 га (кадастровий номер :46:002:0068), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

-визнати недійсним, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договір купівлі-продажу земельної ділянки, серія та номер: 738, який виданий 05.07.2013 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Токарською Т.В., на підставі якого у ОСОБА_2 виникло право власності на земельну ділянку площею 0,0874 га ( кадастровий номер :46:002:0068), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

-зобов`язати ОСОБА_2 повернути за актом прийому-передачі Державі в особі Міністерства оборони України (ЄДР 00034022) земельну ділянку площею 0,0874 га (кадастровий номер :46:002:0068), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 11 листопада 2020 року позов Військового прокурора Одеського гарнізону в інтересах держави в особі: Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу міста Херсона, Військової частини НОМЕР_1 задоволено. Визнано незаконним та скасовано рішення Одеської міської ради від 13 липня 2010 року №6156-V «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу у приватну власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,0874 га за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)». Визнано недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку від 14.09.2010 серії ЯЛ №221982, виданий громадянці ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,0874 га (кадастровий номер :46:002:0068), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Визнано недійсним укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договір купівлі-продажу земельної ділянки, серія та номер: 738, який виданий 05.07.2013 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Токарською Т.В., на підставі якого у ОСОБА_1 виникло право власності на земельну ділянку площею 0,0874 га ( кадастровий номер :46:002:0068), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Зобов`язано ОСОБА_2 повернути за актом прийому-передачі державі в особі Міністерства оборони України (ЄДР 00034022) земельну ділянку площею 0,0874 га (кадастровий номер :46:002:0068), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Стягнуто з Одеської міської ради, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь військової частини НОМЕР_1 в рівних частках витрати по сплаті судового збору у розмірі 7770,00 грн.

ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу просить скасувати рішення, ухвалити нове, яким у позові відмовити, призначити судову земельно-технічну експертизу, витребувати у позивача копію наказу начальника Одеського гарнізону № 32 від 18.06.2012 з усіма додатками, витребувати у позивача копії актів інвентаризації військового майна військової частини НОМЕР_1 за 2009-2018 роки, застосувати строк позовної давності до вимог позивача до Одеської міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та покласти судові витрати на позивачів. Судом помилково встановлено, що Одеською міською радою при прийняті оскаржуваного рішення не було здійснено належної перевірки щодо наявності спірної земельної ділянки у власності військового містечка " ІНФОРМАЦІЯ_1 " №237. Суд помилково вважає, що межи земельної ділянки не позначені на місцевості межовими знаками, що відведення меж в натурі не проводилось, оскільки з досліджених документів видно, що межі в натурі встановлювались в липні 2009 року інженером-геодезистом ОСОБА_3 , про що свідчить технічний звіт про геодезичні роботи по встановленню меж земельної ділянки, який міститься у матеріалах справи (а.с.54-67, том.2) та проект землеустрою земельної ділянки (а.с.3-75, том.2), який суд не взяв до уваги. Суд не зміг правильно встановити чи є земельна ділянка площею 0,0874 га, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування жилого будинку і споруд (присадибна ділянка) кадастровий номер :46:002:0068, частиною земельної ділянки загальною площею 286 гектарів, яка відповідно до Державного акту на право користування землею Б№056875, виданого виконавчим комітетом Овідіопольської районної Ради народних депутатів, перебуває в користуванні Квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеси, який є правонаступником квартирно-експлуатаційної частини Херсонського району Української Радянської Соціалістичної Республіці. Відповідь на це питання може дати лише земельно-технічна експертиза. Позов прокурором подано після спливу позовної давності, оскільки позивачам не пізніше листопаду 2016 року було відомо про порушення їх прав на земельну ділянку, а позовна заява прокурором подана 27 грудня 2019 року, тому позовна давність сплила у листопаді 2019 року. Згідно Положення про організацію квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України щорічній інвентаризації підлягає все військове майно, у тому числі - земельні ділянки, закріплені за військовими частинами згідно положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України. Тому керівництво військової частини НОМЕР_1 не могло не бачити з 2010 року приватний будинок, огороджений парканом та не мати ніякої інформації щодо власників та не вказати про це в акті для вживання відповідних заходів відповідно до чинного законодавства. Про це можна довідатися, витребувавши у позивача наявні документи що до інвентаризацій 2009-2018 років, що свідчать, з якого моменту військова частина НОМЕР_1 та КЕВ м. Херсон дізналися про порушення свого права.

30.03.2021 представник Одеської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері подав до суду відзив на скаргу, в якому просив відмовити в її задоволенні, а рішення суду залишити без змін.

06.04.2021 представник військові частини НОМЕР_1 подав до суду відзив на скаргу, в якому просив відмовити в її задоволенні, а рішення залишити без змін.

11.05.2021 представник Міністерства оборони України подав до суду відзив на скаргу, в якому просив відмовити в її задоволенні, а рішення залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, представників учасників процесу, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду в оскарженій частині скасуванню із ухваленням нового про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного.

Відповідно до Державного акту на право користування землею Б№056875, виданому в 1990 році, 286 гектарів землі в межах згідно з планом землекористування передано квартирно-експлуатаційній частині Херсонського району Української Радянської Соціалістичної Республіці виконавчим комітетом Овідіопольської районної Ради народних депутатів.
Актом прийому-передачі казармено-житлового фонду, комунальних споруд та обладнання, квартирного майна, палива і території військових містечок № НОМЕР_2 , НОМЕР_2 а, НОМЕР_3 , НОМЕР_4 військової частини НОМЕР_1 Чорноморського гарнізону від Херсонської КЕЧ району до КЕВ міста Одеси від 12.06.2006 спірна земельна ділянка передана від Херсонської квартирно-експлуатаційної частини району до квартирно- експлуатаційного відділу м. Одеси.
За актом прийому передачі будівель споруд та території військового містечка Чорноморка-237 від 01.10.2008 року начальник КЕВ м. Одеси передав, а командир військової частини НОМЕР_1 прийняв будівлі, споруди, земельну ділянку площею 29,6 га та технічну документацію військового містечка Чорноморка-237.

Згідно наказу начальника Одеського гарнізону № 32 від 18.06.2012 року військове містечко № НОМЕР_4 та земельна ділянка площею 29,6 га закріплена за військовою частиною НОМЕР_1 та передані у відповідальну експлуатацію.

Після передачі вказаного майна КЕВ м. Одеси, а в подальшому до військової частини НОМЕР_1 державний акт на право постійного користування 1990 року переоформлений не був та користувачем згідно вищевказаного Державного акту на право постійного користування землею серії Б № 056875 й досі вважається Квартирно-експлуатаційна частина Херсонського району.

Рішенням Одеської міської ради №6156-V від 13.07.2010 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передано у приватну власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,0874 га, за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.
ОСОБА_1 на земельну ділянку виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку, серія ЯЛ №221982, кадастровий номер земельної ділянки :46:002:0068.
05.07.2013 ОСОБА_1 продала ОСОБА_2 земельну ділянку, договір посвідчено нотаріально.
Згідно Акту огляду земельної ділянки № НОМЕР_5 військового містечка № НОМЕР_4 АДРЕСА_2 від березня 2016 року встановлені наступні правопорушення, а саме: на Південній стороні земельної ділянки житлової зони в районі будівлі № НОМЕР_6 за генпланом (будинок для особового складу) ведеться будівництво 3 приватних будинків на площі приблизно 0,2 га.
Згідно кадастрового плану за результатами технічної інвентаризації військового містечка « ІНФОРМАЦІЯ_1 » №237 спірна земельна ділянка, площею 0,0874 га, яка перебуває у власності ОСОБА_2 перебуває в межах території військового містечка «Чорноморка «№237.
З огляду на такі фактичні обставини, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що право позивачів порушено, при прийнятті рішення Одеською міською радою не було враховано право власності позивача, земля належить Міністерству оборони.
Відсутність рішення власника щодо розпорядження спірною земельною ділянкою свідчить про те, що спірна ділянка вибула з володіння власника поза його волею, тому право підлягає захисту.

Разом із тим, в частині вимог про визнання незаконним та скасування рішення Одеської міської ради, визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю, визнання недійсним договору купівлі продажу позивачем обрано невірний спосіб захисту, що є окремою підставою відмови у задоволенні вимог.

Велика Палата Верховного суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цим діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі №338/180/17, від 22 жовтня 2019 року №923/876/16.
Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі №910/3009/18, від 16 лютого 2021 року у справі №910/2861/18.
Позовна заява у цій справі подана прокурором у зв`язку із незаконним, на його думку, заволодінням земельною ділянкою відповідачем ОСОБА_2 .
Велика Палата Верховного Суду у справі №359/3373/16-ц у постанові від 23 листопада 2021 року вказувала, що набуття особою володіння нерухомим майном полягає у внесенні запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за цією особою. Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно, а функцією державної реєстрації права власності є оголошення належності нерухомого майна певній особі (особам). Рішення суду про витребування з володіння відповідача нерухомого майна саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно; такий запис вноситься у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою.
Таким чином, належним відповідачем за позовом про витребування від (стягнення з) особи земельної ділянки є особа, за якою зареєстроване право власності на таку ділянку. Якщо земельною ділянкою неправомірно (на думку позивача, який вважає себе власником) заволодів відповідач, то віндикаційний позов відповідає належному способу захисту прав позивача: власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Такі висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №183/1617/16, від 21 серпня 2019 року у справі №911/36817, від 22 січня 2020 року у справі №910/1809/18, від 22 червня 2021 року у справі №200/606/18.
Отже, вимоги про визнання незаконним рішення ради та визнання недійсним державного акту на право приватної власності на спірну земельну ділянку, виданих ОСОБА_1 не відповідають належному способу захисту.
Так, для витребування нерухомого майна оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування не є ефективним способом захисту права власника (подібні висновки викладено у постанові Великої палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №183/1617/16). Вимога про визнання рішень органів державної влади чи органів місцевого самоврядування недійсними (незаконними) та їх скасування не є ефективним способом захисту, адже задоволення такої вимоги не призвело б до відновлення володіння відповідною земельною ділянкою (подібні висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі №911/3681/17, від 11 лютого 2020 року у справі №922/614/19).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021року у справі №359/3373/16-ц зазначено, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. У таких випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними.
Ураховуючи викладене, заявлені в цій справі прокурором позовні вимоги про визнання незаконним та скасування рішення Одеської міської ради, визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю, визнання недійсним договору купівлі продажу не відповідають належному способу захисту.
Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові. Такий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі №916/1415/19, від 2 лютого 2021 року у справі №925/642/19, від 22 червня 2021 року у справі №200/606/18.
Відповідно до положень статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст.263 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі №755/10947/17 зазначено, що суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.
Оскільки судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права, не врахована актуальна практика щодо спорів, які виникли з подібних правовідносин, апеляційний суд вважає за необхідне вийти за межі доводів апеляційної скарги з метою врахування висновків щодо застосування норм права у подібних спірних правовідносинах.
Не підлягає задоволенню заява ОСОБА_1 про застосування строків позовної давності, оскільки в задоволенні вимог позивача суд відмовляє по суті вимог.

Доводи про те, що спірна земельна ділянка не належить до земель оборони спростовуються встановленими фактичними обставинами. Крім того, подання заяви про застосування строків позовної давності є також підтвердженням обгрунтованості вимог по суті спору.

Рішення суду першої інстанції в частині вимог Військового прокурора Одеського гарнізону в інтересах: Міністерства оборони України, Квартирно - експлуатаційного відділу міста Херсона, Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання повернути за актом прийому передачі державі в особі Міністерства оборони України земельну ділянку площею 0,0874 га, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , апеляційним судом не переглядається, оскільки не оскаржене ОСОБА_2 , у ОСОБА_1 , яка є самосійним учасником справи відсутні повноваження на представництво його інтересів.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 11 листопада 2020 року в частині вимог Військового прокурора Одеського гарнізону в інтересах: Міністерства оборони України, Квартирно - експлуатаційного відділу міста Херсона, Військової частини НОМЕР_1 про визнання незаконним та скасування рішення Одеської міської ради, визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю, визнання недійсним договору купівлі продажу скасувати.

В задоволенні позову Військового прокурора Одеського гарнізону в інтересах: Міністерства оборони України, Квартирно - експлуатаційного відділу міста Херсона, Військової частини НОМЕР_1 до Одеської міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення Одеської міської ради, визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю, визнання недійсним договору купівлі продажу відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 30.12.2022

Головуючий:

Судді: