н/п 6/490/25/2022 Справа № 490/2042/13-ц
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________________
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2022 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м.Миколаєва у складі головуючого судді Гуденко О.А. , при секретарі судового засідання Савенко Є.В., без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінасова Компанія «Дніпрофінасгруп» (далі - ТОВ «ФК «Дніпрофінасгруп») про заміну стягувача у виконавчому листі та поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання у цивільній справі № 490/2042/13-ц, -

В С Т А Н О В И В:

08 червня 2021 року ТОВ «ФК «Дніпрофінасгруп» звернулось до суду з заявою про заміну сторони виконавчого провадження, та поновлення строку для пред`явлення виконавчих документів до виконання. Доводи заяви обґрунтовано тим, що рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 березня 2013 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Комерційний банк «Надра» заборгованість в сумі 86853,75 доларів США, що складає еквівалент за курсом НБУ 692 762 (шістсот дев`яносто дві тисячі сімсот шістдесят дві) грн.88 коп. та судовий збір в сумі 2823 грн.00 коп.

Згідно договору № GL48N718070-І-4 blank про відступлення прав вимоги від 21 липня 2020 року, право вимоги за вказаним кредитним договором від 13 червня 2007 року, укладеного між Відкритим акціонерним товариство комерційний банк «Надра» (найменування змінено на ПАТ «КБ «НАДРА») та ОСОБА_1 , перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Дніпрофінансгруп» (далі - ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп»).

На теперішній час, згідно до інформації з Єдиного реєстру боржників Автоматизованої системи виконавчого провадження жодного відкритого виконавчого провадження з виконання рішення Центрального районного суду м. Миколаєва у цивільній справі № 490/2042/13-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «НАДРА» заборгованості за кредитним договором не перебуває. Вищевикладене свідчить про втрату перехід права вимоги до заявника за рішенням у вкаазній цивільній справі про стягнення з ОСОБА_1 на користь стягувача ПАТ «КБ «НАДРА» заборгованості за кредитним договором, що в свою чергу призводить до заміни стягувача у виконавчому провадженні.

Посилаючись на викладене, ТОВ «ФК «Дніпрофінасгруп просило суд замінити сторону стягувача з ПАТ «КБ «НАДРА», як вибулої сторони, на його правонаступника, а саме: ТОВ «ФК «Дніпрофінасгруп, як таке, що набуло всі права та обов`язки стягувача згідно з договором № GL48N718070-І-4 про відступлення прав вимоги від 21 липня я 2020 року по справі № 490/2042/13-ц. Поновити строк для пред`явлення до примусового виконання виконавчого листа про стягнення заборгованості по справі.

В обгрунтування заяви ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» зазначає що поважність пропуску строку пред`явлення виконавчого листа до виконання , оскільки права стягувача Товариство набуло лише 21 липня 2020 року , отже залишає за собою право звернення до примусового виконання рішення суду від 28.03.2013 , проте строк подання виконавчого листа до виконання сплив у період часу коли стягувачем було ПАТ КБ «Надра». Отже, Товариство не має змоги скористатися своїми правами . Рішення суду боржниками не виконано, проте виконання рішення судуд обов`язкове на всій території України.

Просить розглядати справу без участі заявника та задовольнити заяву в повному обсязі.

Боржник ОСОБА_1 надала суду заяву про розгляд заяви у її відсутність.

Представник боржника ОСОБА_1 адвокат О.Проніна подала до суду відзив , в якому заперечує можливість задоволення заяви . Так, по перше заявником не доведено факту укладання та виконання Договру відступлення прав вимоги ( не доведено сплату повної суми за договором,), а отже боржник оспорює правомірність вимоги нового кредитора. Також строк пред`явлення до виконання вказаного виконавчого листа сплив ще 13 серпня 2015 року, він двічі пред`являвся Бакнком до виконання, проте було відмовлено у прийнятті його до виконання державним виконавцем 24.10.2016 року і такі дії державного виконавця стягувачем не оспорювалися. Тобто, якщо б із заявою про поновлення строку для пред`явлення до примусового виконання звернувся безпосередньо банк, боржник мав право заперечувати проти такого поновлення, зокрема, вимогою з`ясувати питання, що заважало Банку пред`явити вимогу стягнення у період до 21 липня 2020 року, день укладення договору про відступлення права вимоги, за яким право вимоги за кредитним договором від ВАТ КБ «Надра» (ПАТ КБ «Надра») перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп».

Також ставить до відома суд, що в порядку п.5 Перехідних положень Кодексу України з питань банкрутства до господарського суду Миколаївської області подано заяву про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 , згідно якої є єдиним кредитором є ТОВ ФК «Дніпрофінасгруп» Дана заява прийнята до розгляду ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 01.11.2021 року по справі № 915/1556/21. Відповідно до ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства матенріали справи, в якій стороною є боржник, щодо майнових спорів з вимогами до боржника, провадження по яким відкрито до відкриття провадження по справі про банкрутство, надсилаються до господарського суду, в провадженні якого пребуває справа про банкрутоство. Отже, майнові вимоги кредитора можуть бути відновлені ОСОБА_1 шляхом сумлінного виконання плану реструктуризації по господарській справі. Отже вказану заяву слід направити за підсудністю до Господарського суду Миколаївської області.

Просить відмовити у задоволенні заяви або передати справу за підсудністю.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що у задоволенні заяви належить відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст.446 ЦПК України процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, якщо інше не визначено цим розділом.

Відповідно до ч. 3 ст. 442 ЦПК України суд розглядає заяву про заміну сторони її правонаступником у десятиденний строк з дня її надходження до суду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи та заінтересованих осіб. Неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження.

Згідно із частиною третьоюстатті 3 ЦПК України, провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час виникнення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Щодо заперечень представника боржника щодо передачі заяви на розгляд до Господарського суду Миколаївської області за підсудністю то такі заперчененя не приймаються судом до уваги як такі, що є наслідком неправильного тлумачення норм права, адже предметом заяви в даному випадку не є майновий спір з вимогою до боржника ОСОБА_1 та її майна.

Судом було встановлено та з матеріалів справи вбачається, що Центральним районним судом м.Миколаєва 28 березня 2013 року ухвалено рішенням, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Комерційний банк «Надра» заборгованість в сумі 86853,75 доларів США, що складає еквівалент за курсом НБУ 692 762 (шістсот дев`яносто дві тисячі сімсот шістдесят дві) грн.88 коп. та судовий збір в сумі 2823 грн.00 коп.

На підставі вищевказаного рішення суду, 13.08.2014 року ПАТ КБ «Надра» видано відповідний виконавчий лист.

Ухвалою суду від 08.09.2014 року задволено заяву ПАТ КБ "Надра" та поновлено строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання з приводу примусового виконання рішення Центрального районного суду м.Миколаєва по справі № 490/2042/13-ц.

В матеріалах цивільної справи наявні докази, що за вказаним виконавчим листом відкривалися виконавче провадження . 01.07.2016 року ПАТ КБ «Надра» звернулось до Центрального ВДВС м.Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області з заявою про відкриття провадження. 16.09.2016 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження №52245575 з примусового виконання виконавчого листа №490/2042/13-ц.

21 липня 2020 року ПАТ «КБ «НАДРА» за договором відступило право вимоги за кредитним договором № 08/06/2007/840 К-570 від 13.06.2007 року щодо боржника ОСОБА_1 новому кредитору - ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп».

З роздруківки з Автоматизованої системи виконавчих проваджень з відкритим доступом на офіційному сайті, вбачається, що за параметрами пошуку за прізвищем, ім`ям та по-батькові боржника ОСОБА_1 , стягувача ПАТ КБ «Надра», відсутні відкриті виконавчі провадження.

Статтями 129, 129(1) Конституції України визначено, що обов`язковість судового рішення є однією з основних засад судочинства. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції і який має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом (частини перша, третя статті 431 ЦПК).

Відповідно до частини першої статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює сторону її правонаступником. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження (частина п`ята статті 442 ЦПК).

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Тлумачення частини першої статті 512 ЦК України дає підстави для висновку, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина другастатті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України). По своїй суті заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу.

У постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року в справі № 6-122цс13зазначено, що «за змістом статті 512 ЦК України,статті 378 ЦПК України та статті 8 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником. Виходячи із цих норм, зокрема, пунктами 1, 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора. Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги».

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 2-3627/09 (провадження № 61-16520сво18) зазначено, що «підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах. Крім того, норма статті 442 ЦПК України має імперативний характер, оскільки в ній прямо визначено правило поведінки, а саме: замінити сторону виконавчого провадження, а не замінювати сторону виконавчого провадження лише у відкритому виконавчому провадженні чи за інших обставин. Таким чином, заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу. Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження». Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін».

Процесуальне правонаступництво у виконавчому провадженні - це заміна на будь-якій стадії виконавчого провадження стягувача або боржника іншою особою у зв`язку з її вибуттям, тобто підставою заміни боржника внаслідок правонаступництва є настання певних обставин, які мають юридичне значення і в результаті яких виникають цивільні права та обов`язки або пряма вказівка акту цивільного законодавства, що не залежить від умов та порядку здійснення виконавчого провадження органами і посадовими особами.

Процесуальне правонаступництво є похідним від матеріального та випливає з юридичних фактів правонаступництва (заміни сторони у матеріальному правовідношенні її правонаступником). У зв`язку з цим для вирішення судом питання про процесуальну заміну сторони у справі необхідна наявність відповідних первинних документів, які підтверджують факт вибуття особи з матеріального правовідношення та перехід її прав та обов`язків до іншої особи - правонаступника.

Відповідно до статті 15 Закону України "Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення. У разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив. Отже, особа, на користь якої видано виконавчий документ, набуває статусу стягувача з моменту видачі такого виконавчого документа, а не з моменту відкриття виконавчого провадження. Водночас, заміна стягувача у виконавчому документі іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) допускається на будь-якій стадії судового процесу, в тому числі, до відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження. На цій стадії боржник вчиняє дії на виконання рішення суду добровільно або під примусом.

Відповідно до частин 1 та статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію. Строки у виконавчому провадженні встановлюються законом, а якщо вони не визначені законом - встановлюються виконавцем. Будь-яка дія або сукупність дій під час виконавчого провадження повинна бути виконана не пізніше граничного строку, визначеного цим Законом.

Стадія виконавчого провадження, як завершальна стадії судового процесу, має встановлені законом строкові межі. Зокрема, така стадія починається після видачі виконавчого документу стягувачу та закінчується фактичним виконанням судового рішення або зі спливом строку пред`явлення виконавчого документу до виконання, оскільки якщо цей строк пропущено, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання (пункт 2 частини 4статті 4 Закону України «Про виконавче провадження»). Тобто, за межами цього строку виконавчі дії не вчиняються, а строк виконавчого провадження, як завершальної стадії судового процесу, спливає одночасно зі строком пред`явлення виконавчого документу до виконання.

У постанові від 03 листопада 2020 у справі № 916/617/17 (провадження № 12-48гс20) Велика Палата Верховного Суду, розглядаючи питання заміни сторони виконавчого провадження, зазначила, що на стадії виконавчого провадження як на завершальній стадії судового провадження можлива заміна сторони виконавчого провадження правонаступником за наявності відкритого виконавчого провадження. Після відкриття виконавчого провадження та до його закінчення заміна сторони виконавчого провадження (з одночасною заміною відповідного учасника справи) правонаступником здійснюється у порядку, передбаченому статтею 334 цього Кодексу, з урахуванням підстав, визначених статтею 52 ГПК України. У цьому випадку приписи статті 334 ГПК України, що містить процесуальні особливості здійснення правонаступництва на стадії виконання судового рішення, застосовуються разом з положеннями статті 52 цього Кодексу. Натомість як до відкриття виконавчого провадження, так і після його закінчення заміна учасника справи правонаступником здійснюється виключно на підставі статті 52 Господарського процесуального кодексу України. У такому випадку з огляду на відсутність відкритого виконавчого провадження заміна відповідної сторони виконавчого провадження правонаступником є неможливою. Єдиним винятком є заміна боржника або стягувача у виконавчому документі до відкриття виконавчого провадження, що окремо обумовлено у частині п`ятій статті 334 ГПК України (пункти 74 та 75 постанови).

У постанові від 16 лютого 2021 року у справі № 911/3411/14 (провадження № 12-39гс20) Велика Палата Верховного Суду вказала, що особа, яка вважає себе правонаступником позивача/стягувача та бажає набути та реалізувати існуючі процесуальні права, притаманні позивачу/стягувачу (на оскарження судового рішення та/або постанови державного виконавця, подати заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами), може заявити про заміну сторони у справі, ініціювавши відкриття відповідної стадії процесу. Саме після відкриття однієї зі стадій господарського процесу і можуть бути досліджені обставини та подані на їх обґрунтування докази щодо правонаступництва у спірних правовідносинах. Якщо після відкриття провадження за скаргою/заявою на судове рішення, поданою особою, яка вважає себе правонаступником позивача у спірних правовідносинах, буде встановлено, що така особа не набула прав та обов`язків правопопередника, суд своєю ухвалою закриває відповідне провадження на підставі визначеної процесуальним законодавством норми. У випадку коли ставиться питання про заміну стягувача у виконавчому провадженні та скасування постанови державного виконавця про закриття виконавчого провадження, встановлення судом обставин відсутності переходу прав від правопопередника до правонаступника буде мати процесуальним наслідком відмову в задоволенні відповідної заяви. Питання процесуального правонаступництва у всіх випадках вирішується судом, який при вирішенні цього питання повинен дослідити по суті обставини правонаступництва та не може обмежитися встановленням формальних умов застосування відповідного припису. Здійснення заміни учасника справи та сторони виконавчого провадження за межами відкритої стадії господарського процесу не є можливою (пункти 6.19-6.22, 6.28).

Отже, у разі відсутності відкритого виконавчого провадження заміна відповідної сторони виконавчого провадження правонаступником є неможливою, крім випадків заміни боржника або стягувача у виконавчому документі до відкриття виконавчого провадження (пункти 74 та 75 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2020 у справі № 916/617/17 (провадження № 12-48гс20); здійснення заміни сторони у виконавчому документі до відкриття виконавчого провадження можливо лише, якщо строк пред`явлення наказу до виконання не сплив, крім випадків одночасного звернення із заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання (постанови Верховного Суду від 11.03.2021 у справі № 910/2954/17; від 25.06.2019 у справі № 910/10031/13; від 21.08.2020 у справі № 905/2084/14-908/4066/14; від 24.05.2021 у справі № 911/4460/21; від 30.07.2019 у справі № 5/128);у разі закінчення виконавчого провадження особа може заявити про заміну стягувача у справі, лише ініціювавши відкриття відповідної стадії процесу (скасування постанови державного виконавця про закриття виконавчого провадження), в межах якої будуть досліджені обставини та подані на їх обґрунтування докази щодо правонаступництва у спірних правовідносинах (пункти 6.19, 6.28 постанови від 16.02.2021 року у справі № 911/3411/14 (провадження № 12-39гс20)).

У частинах першій, третій статті 431 ЦПК України закріплено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до ст. 433 ЦПК України, у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. Заява про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа, виданого судом, подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції. Заява про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа, виданого іншими органами (посадовими особами), подається до суду за місцем виконання відповідного рішення. Заява розглядається в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Їх неявка не є перешкодою для вирішення питання про поновлення пропущеного строку. Суд розглядає таку заяву в десятиденний строк. Про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання суд постановляє ухвалу.

На підставі ч.1ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. За змістом ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із положеннями частини першої, четвертої, п`ятої, шостої ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Щодо поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа, суд зазначає, що підставою для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа документу є факт пропуску стягувачем такого строку з поважних причин.

Поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для стягувача отримати та подати у встановлений законом строк виконавчий лист до примусового виконання.

Крім того, поважність причин пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання пов`язана не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів, за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права. Обов`язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на заявника.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справу «Пономарьов проти України» 03 квітня 2008 року, встановив, що вирішення питання щодо поновлення строку перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Щодо строків пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Відповідно до частини 1статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року N 606-XIV(в редакції чинній на час набрання законної сили рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 28.03.2013 року) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

У пункті 1 частини 2статті 22 вказаного Закону передбачено, що строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення.

Конституція Українизакріпила принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина 1 статті 58 Конституції України ). Тобто, дія закону та іншого нормативно-правового акту не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження».

Згідно з пунктом 5 РозділуXIIIПрикінцевих та перехідних положень Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження»виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом. Тлумачення пункту 5 РозділуXIIIПрикінцевих та перехідних положень Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження»свідчить, щоположення цьогозаконузастосовуються лише до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими не сплинув на час набрання чинності цим законом.Цим пунктом Закону не передбачено зворотної дії в часі і можливості застосування норм цьогоЗаконудо виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими сплинув на час набрання ним чинності.

Після пред`явлення виконавчого листа до виконання такий строк перервався 24 жовтня 2016 року, доказів пред`явлення виконавчого листа після цього матеріали справи не містять.

Між тим протягом тривалого часу ( з 2016 року по 2020 рік) банк не реалізовував свої процесуальні права під час виконання рішення суду.

Правонаступник ПАТ «КБ «Надра» на підставі договору про відступлення прав вимоги від 21.07. 2020 року ТОВ «ФК «Дніпрофінасгруп» звернулося до суду із заявою про поновлення строку на пред`явлення виконавчого листа до 08 червня 2021 року, тобто більш ніж через чотири роки, зазначивши, строки пропущені не з вини правонаступника.

Виходячи зі змісту статей 512, 514 ЦК України, статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», з урахуванням положень статті 442 ЦПК України, заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.

На час переходу прав кредитора (стягувача) ПАТ «КБ «Надра» на підставі договору про відступлення прав вимоги від 21 липня 2020 року до заявника строки пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого на підставі рішення Центрального районного суду від 28.03. 2013 року, сплинули.

Правонаступник кредитора (стягувача) ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» при зверненні до суду з вказаною заявою не зазначало та не надало відповідних доказів, які б підтверджували причини (обставини), що були об`єктивною перешкодою для ПАТ «КБ «НАДРА», на користь якого винесено судове рішення, і існували на момент переходу прав стягувача до Товариства, для пред`явлення до виконання виконавчого листа у цій справі.

На переконання суду тільки факт переходу прав вимоги від одного кредитора (стягувача) до іншого, зокрема від ПАТ «КБ «НАДРА» до ТОВ ««ФК «Дніпрофінансгруп» за договором про відступлення прав вимоги за кредитним договором, не свідчить про поважність причин пропуску строку пред`явлення виконавчого листа до виконання та як наслідок видачу дубліката виконавчого листа.

Так, заявником не наведено жодних причин, які є поважними та давали б підстави для поновлення строку пред`явлення виконавчих листів до виконання та не надано відповідних доказів на підтвердження таких причин. Будь-яких реальних перешкод для звернення виконавчих листів до виконання у визначений законом строк в судовому засіданні не встановлено.

«Суд не має права поновити строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання за відсутності відповідних поважних причин пропуску цього строку» (постанова Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 2-12537).

За таких обставин, заява стягувача про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання не є обгрунтованою та підставною, а тому не підлягає до задоволення.

Щодо заміни стягувача у виконавчому листі.

Враховуючи, що виконавче провадження з виконання рішення Центрального райсуду від 28.03.2013 року у цивільній справі №490/2042/13-ц не відкрито, товариство обґрунтовано звернулося до суду із заявою про заміну стягувача у виконавчому листі.

Суд застосовує правові висновки, викладені у постановах ВC від 31.10.2018 у справі №2-а-3494/11 та від 27.08.2020 у справі №804/536/18, відповідно до яких заміна сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір (процесуальне правонаступництво), можлива на будь-якій стадії судового процесу, як на стадії розгляду справи, так і на стадії виконання судового рішення, яке набрало законної сили, зокрема, і до видання виконавчого листа, і відбувається виключно за відповідним рішенням суду, а не державного виконавця (що стосується заміни сторони виконавчого провадження), незалежно від того, чи виданий судом виконавчий лист на момент звернення із заявою про правонаступництво та чи пред`явлений він (виконавчий лист) до примусового виконання.

У таких висновках необхідно керуватися принципом обов`язковості судового рішення та тим, що виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду та завершальною стадією судового провадження, а незабезпечення виконання рішення суду призведе до порушення прав, гарантованих ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Суд наголошує, що сам лише факт правонаступництва у матеріальних правовідносинах, без відповідного судового рішення про процесуальне правонаступництво, не забезпечує повної реалізації прав такої особи на виконання судового рішення, адже лише стягувач має право на отримання виконавчого листа та пред`явлення його до виконання. Таким чином, у правовій ситуації, коли у матеріальних правовідносинах відбулося правонаступництво, проте суд відмовляє у заміні у виконавчому листі сторони стягувача його правонаступником відбувається порушення принципу обов`язковості судового рішення та нівелюється правова мета звернення особи до суду, адже завдання цивільного судочинства ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Так, первісним стягувачем є ПАТ «КБ «Надра», яке перебуває в стані припинення та здійснення ліквідаційної процедури, здійснило відчуження прав вимоги на користь заінтересованої особи, а тому втратило матеріально-правову та процесуальну заінтересованість в отриманні такого виконавчого листа та не зобов`язане вчиняти такі дії фактично для та на користь нового стягувача ТОВ «ФК «Дінпрофінансгруп», яке набуло прав вимоги за договором відступлення права вимоги, що встановлено судами. При цьому, сама лише відсутність виконавчого листа, пред`явленого до примусового виконання, не є та не могла бути перешкодою у матеріальному правонаступництві у спірних правовідносинах товариства після банку.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 2-3627/09 (провадження № 61-16520сво18) зазначено, що "підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах. Крім того, норма статті 442 ЦПК України має імперативний характер, оскільки в ній прямо визначено правило поведінки, а саме: замінити сторону виконавчого провадження, а не замінювати сторону виконавчого провадження лише у відкритому виконавчому провадженні чи за інших обставин. Таким чином, заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу. Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України "Про виконавче провадження". Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін".

Європейський суд з прав людини вказує, що "право на суд" було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду" (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).

Згідно договору про відступлення прав вимоги № GL48N718070_І-4 від 21 липня 2020 року ПАТ КБ «Надра» (правонступник ВАТ КБ «Надра») (Первинний кредитор) відступило Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» (Новий кредитор), належні первинному кредитору права вимоги до позичальників за кредитними договорами, та всіма іншими похідними договорами, права з якими виникають у нового кредитора у зв`язку із набуттям прав на умовах цього договору, зазначених у Додатку № 1, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за кредитними договорами, договорами про відкриття карткових рахунків, договорами поруки, договорами застави, та всіма іншими похідними договорами з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатку № 1.

Із витягу з додатку №1 до Договору про відступлення прав вимоги Реєстр договорів права вимоги за якими відступаються та Боржників, вбачається, що до ТОВ «ФК «Дніпрофінасгруп» перейшло право вимоги за кредитним договором № 08/06/2007/840 К-570 від 13.06.2007 року.

Встановивши наявність правових підстав для заміни стягувача ВАТ КБ "Надра Банк" у виконавчому листі № 490/2042/13-ц на правонаступника ТОВ «ФК «Дніпрофінасгруп» ", суд доходить до висновку про наявність правових підстав для заміни стягувача у виконавчому листі.

На підставі вищенаведеного та керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст. 512-516 ЦК України, ст. 12, 81,433, 442 , п.17.4 Перехідних положень ЦПК України, суд

ухвалив:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінасова Компанія «Дніпрофінасгруп» про заміну стягувача у виконавчому листі та поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання у цивільній справі № 490/2042/13-ц задовольнити частково.

Замінити стягувача Відкрите акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (найменування змінено на Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» на виконання вимог Закону України «Про акціонерні товариства») на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінасова Компанія «Дніпрофінасгруп» у виконавчому листі № 490/2042/13-ц з виконання рішення Центрального районного суду м.Миколаєва від 28.03.2013 року за позовом ВАТ «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором.

У задоволенні вимог про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа по справі № 490/2042/13-ц відносно боржника ОСОБА_1 до виконання - відмовити.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Миколаївського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Суддя Гуденко О.А.