ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 631/1138/20 Номер провадження 22-ц/814/3359/22Головуючий у 1-й інстанції Трояновська Т.М. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.

за участю секретаря судового засідання Коротун І.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Нововодолазького районного суду Харківської області від 01 грудня 2021 року (час ухвалення судового рішення з 14:14:14 год. до 14:39614 год, дата виготовлення повного текста судового рішення не зазначена) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей військово-цивільної адміністрації міста Лисичанськ Луганської області.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

у с т а н о в и в :

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, просила позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Свої вимоги мотивувала тим, що в період з 01.02.2017 по 21 січня 2020 перебувала у шлюбі з відповідачем. У шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син - ОСОБА_3 . Відповідач не забезпечує дитину матеріально, не витратив на її забезпечення жодної копійки. За останні два роки ОСОБА_2 не з`являвся до сина, не телефонував, не спілкувався засобами електронного зв`язку. Відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, не цікавиться його життям, станом здоров`я.

На думку позивача, вказані факти можна розцінювати як ухилення від виховання дитини.

Рішенням Нововодолазького районного суду Харківської області від 01 грудня 2021 року у задоволенні позову відмовлено за недоведеністю.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги стверджується, що суд першої інстанції виходив з того, що позивач не підтвердила належними доказами заявлені вимоги, проте відповідач не надав суду жодних доказів, які б підтверджували, що він приймає участь у вихованні сина та спілкується з ним.

Із заяви відповідача, поданої суду, убачається, що він фактично визнає позов, але суд проігнорував таку позицію сторони спору.

Зазначається, що відповідач фактично більше двох років не бачить дитину, не цікавиться її розвитком, не допомагає їй матеріально, що фактично визнано ним, а тому відповідно ст. 82 ЦПК України ці обставини не підлягають доказуванню.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.01.2022 року справу передано в провадження колегії суддів Харківського апеляційного суду.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 10.02.2022 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 22.02.2022 року закінчено підготовку до апеляційного розгляду та призначено справу до розгляду в апеляційній інстанції у судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного суду.

Відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України №133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовженого строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Розпорядженням голови Верховного Суду № 14/0/9-22 від 25.03.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Сумської, Харківської області), відповідно до ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з урахуванням неможливості судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду на Полтавський апеляційний суд.

Указом Президента України від 18.04.2022 року № 259/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 17.05.2022 року № 341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Полтавського апеляційного суду від 03.08.2022 року справу передано до провадження колегії суддів під головуванням судді Лобова О.А., суддів учасників колегії Дорош А.І., Триголов В.М.

Відзив на апеляційну скаргу судом не отримано.

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, приходить висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав:

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що сторони по справі, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , з 01.02.2017 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Нововодолазького районного суду Харківської області від 21.01.2019 року розірвано та позивачу відновлено дошлюбне прізвище ОСОБА_4 » ОСОБА_5 .. Рішення суду набрало законної сили 21 лютого 2019 року (а.с.6-7).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 02.08.2017 року виконавчим комітетом Нововодолазької селищної ради Нововодолазького району Харківської області, актовий запис за № 02, під час перебування сторін у шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_3 у подружжя народився син - ОСОБА_3 (а.с.5).

З довідок про реєстрацію місця проживання особи від 08.07.2019 року № 15110 та № 123883 від 04.06.2019 року, виданих управлінням адміністративних послуг Лисичанської міської ради Луганської області, вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_1 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.4).

Як вбачається з довідок № 605 від 14.12.2020 року та 18.12.2020 року Новодружеської міської ради Луганської області, ОСОБА_1 з 2017 року фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , разом з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та має такий склад родини: ОСОБА_6 , 1989 року народження - чоловік, ОСОБА_7 , 2011 року народження - донька, ОСОБА_3 , 2017 року народження син (а.с.12, 14).

Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків за період з І кварталу 2019 року по III квартал 2020 року єдиним джерелом доходів ОСОБА_1 є отримання соціальних виплат (а.с.9).

З довідки за підписом лікаря - педіатра Комунального некомерційного підприємства Лисичанської міської ради Луганської області «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1» Шевгеніної Н. Г. від 14 грудня 2020 року, вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 . Догляд за дитиною здійснює мати ОСОБА_1 , яка мешкає за вищевказаною адресою. Батько участі у догляді дитини не приймає, дитячу поліклініку дитина відвідує тільки разом з мамою, яка виконує всі рекомендації лікаря. Догляд за дитиною хороший, матеріально - побутові умови задовільні, відносини в родині доброзичливі. Контакт з дільничним лікарем налагоджений (а.с.11).

Згідно довідки від 17.12.2020 року, виданої Новодружеською міською радою Луганської області, колишній чоловік ОСОБА_1 - ОСОБА_2 не цікавиться життям своєї дитини та не надає фінансової допомоги. У лютому 2017 року було відвідування у нетверезому стані та закінчилось викликом працівників поліції. Останнє відвідування мало місце 26.07.2018 року (а.с.13).

Відповідно до висновку Органу опіки та піклування Лисичанської міської військово- цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області від 27.04.2021 року за № 133/01-16 визначено доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ..

У висновку викладена така інформація.

Батьками неповнолітньої дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .. Мати з дитиною зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , мешкають: АДРЕСА_2 . Батько дитини зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_3 . ОСОБА_2 злісно ухиляється від виховання дитини, матеріально не утримує, допомоги не надає. Протягом двох років жодного разу не відвідав дитину, не цікавився її розвитком та станом здоров`я, не телефонував та не спілкувався засобами електронного зв`язку. Батько не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, її майбутнє навчання, лікування, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечує необхідною матеріальною допомогою, харчуванням, що негативно впливає на фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкується в обсязі, необхідному для нормального самоусвідомлення; не надає доступу до культурних та інших духовних цінносте; не сприяє засвоєнню дитиною загально визначених норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання дитиною освіти. Дитина повністю знаходиться на утриманні матері, яка належним чином виконує свої обов`язки, піклується про розвиток сина, забезпечує повноцінним харчуванням та лікуванням за необхідністю (а.с.37 - 38).

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з недоведеності ухилення ОСОБА_2 від виконання батьківських обов`язків та виключних підстав, з якими закон пов`язує можливість позбавлення особи батьківських прав.

Апеляційній суд погоджується з таким висновком суду та, перевіряючи доводи апеляційної скарги, керується такими міркуваннями.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На переконання апеляційного суду рішення суду першої інстанції відповідають установленим принципам і завданням цивільного судочинства, а також вимогам статті 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має один з батьків.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків (пункт 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про позбавлення та поновлення батьківських прав».

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд, переглядаючи справу № 362/4847/20 з подібними фактичними обставинами і спірними правовідносинами, погодився з рішеннями судів першої і апеляційної інстанції, які відмовили у задоволенні позову, та у постанові від 08 червня 2022 року виклав такі висновки.

«…суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, на підставі належно оцінених доказів, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову з підстав недоведеності позивачем підстав, з якими закон пов`язує можливість позбавлення особи батьківських прав, при тому, що це є крайнім заходом впливу, адже позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батька у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях.

Крім того, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що позивачем не надано беззаперечних доказів, які б свідчили про аморальний спосіб життя відповідача, зловживання алкогольними напоями, вчинення насильства відносно дитини, ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та його винної поведінки.»

«При цьому наданий ОСОБА_1 на підтвердження своїх позовних вимог висновок Виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області від 08 липня 2020 року № 1529 про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 не є безумовною підставою для задоволення позову та позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, оскільки на підставі частини шостої статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.»

«Доводи касаційної скарги про те, що маючи докази наявності підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, а саме свідомого, винного ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини, несплата аліментів на утримання дитини, перебування під вартою, що є наслідком неправомірних дій щодо інших осіб, суди не застосували до неї цей захід впливу, відповідно до положень частини першої статті 164 СК України, не заслуговує на увагу, оскільки відповідно до вимог статті 81 ЦПК України доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останньої батьківських прав, покладено на позивача.»

Вирішуючи спір за позовом ОСОБА_1 про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, суд першої інстанції, належним чином дослідивши та давши оцінку поданим позивачем доказам, дійшов правильного висновку про те, що підстави, передбачені ч.1 ст.164 СК України для позбавлення відповідача батьківських прав, відсутні.

Згідно поданої заяви (а.с.55) ОСОБА_2 проти позовних вимог не заперечував, однак обставини, які б свідчили про те, що він не забезпечував належного виховання дитини, не виявляв щодо неї батьківського піклування, ухилявся від виконання своїх обов`язків щодо виховання; жорстоко поводився з дитиною, є хронічним алкоголіком або наркоманом, вдавався до будь-яких видів експлуатації, примушував її до жебракування та бродяжництва, засуджений за вчинення умисного злочину щодо дитини, судом не встановлено, і достатніх, належних та допустимих доказів у підтвердження зазначених обставин позивачем суду не надано.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не врахував висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, апеляційний суд відхиляє, оскільки відповідно до ст.19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини, тобто висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер, а тому не може бути безумовною підставою для задоволення позову та позбавлення одного з батьків батьківських прав.

Суд першої інстанції, проаналізувавши зміст висновку органу опіки та піклування, правомірно звернув увагу на те, що висновок ґрунтується виключно на даних, які пред`явлені позивачем, сам відповідач не був опитаний, участь у засіданні комісії не приймав.

Оцінюючи заяву відповідача (а.с.55), суд першої інстанції обґрунтовано керувався правовими висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 15 червня 2020 року (справа №588/1311/17), та обґрунтовано вважав, що сама по собі заява за відсутності законних підстав (доведених обставин) не може бути покладена в основу судового рішення.

Враховуючи, що у матеріалах справи відсутні беззаперечні та достатні докази, які б свідчили про винну та свідому поведінку відповідача щодо ухилення від участі у вихованні сина, про умисне і свідоме нехтування обов`язками батька, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про відсутність правових підстав для позбавлення його батьківських прав.

Слід визнати, що суд першої інстанції дотримався вимог процесуального закону та у відповідності до приписів ст.89 ЦПК України дав належну оцінку встановленим обставинам та поданим доказам і у відповідності до вимог ч.4 ст.265 ЦПК України у своєму рішенні надав вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Обставини, на які зроблене посилання в апеляційній скарзі, були проаналізовані судом першої інстанції у сукупності з іншими доказами і фактами.

Враховуючи встановлене, конкретні обставини справи і характер спірних правовідносин, апеляційний суд вважає, що інші доводи апеляційної скарги не є істотними та такими, що потребують детального аналізу задля забезпечення вимог п.1 ст.6 Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції не встановлено.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Нововодолазького районного суду Харківської області від 01 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 21 грудня 2022 року.

Головуючий суддя О.А.Лобов

Судді: А.І.Дорош

В.М.Триголов