Справа № 441/1756/21 Головуючий у 1 інстанції: Яворська Н.І.
Провадження № 22-ц/811/1796/22 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цьони С.Ю.

з участю: ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , її представника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львовіцивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Городоцького районного суду Львівської області від 27 червня 2022 року,-

ВСТАНОВИВ:

у серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Муха Марія Теодозіївна, ОСОБА_5 , про стягнення матеріального та морального відшкодування.

В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що у ІНФОРМАЦІЯ_1 померла їхня з відповідачкою матір, ОСОБА_6 , яка на праві приватної власності володіла житловим будинком, що знаходиться по АДРЕСА_1 , та земельною ділянкою, площею 0.0525 га, кадастровий номер :29:005:0162, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Стверджує, що після смерті матері вони з відповідачкою успадкували за законом кожен по 1/2 частці вищезазначених земельної ділянки та будинку, про що приватним нотаріусом Городоцького районного нотаріального округу Львівської області Мухою М.Т. видано свідоцтва про право на спадщину. Зазначає, що на момент смерті матері він перебував на військовій службі, у зв`язку з чим видав довіреність, якою, як він вважав, уповноважив ОСОБА_3 представляти його інтереси щодо отримання ним свідоцтва на прийняття спадщини. В подальшому він дізнався, що відповідачка відчужила ОСОБА_5 спадкове майно на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 05 червня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Городоцького районного нотаріального округу Львівської області Мухою М.Т. за реєстровим № 465, та договору купівлі-продажу земельної ділянки від 05 червня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Городоцького районного нотаріального округу Львівської області Мухою М.Т.за реєстровим № 462, отримавши за продаж майна 470 000 грн., однак, його частку грошей від проданого майна в розмірі 235 000 грн. йому не повернула. Вказує, що у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, відтак, порушене його першочергове придбання спадкового майна. Вважає, що відповідач своїми діями спричинила йому моральну шкоду, яку він оцінює в розмірі 100 000 грн.

З наведених підстав просить:

-визнати за ним право на половину виручених з продажу спадкового майна грошових коштів в сумі 235 000 грн.;

-стягнути з відповідачки на його користь шляхом перерахування на картковий рахунок ПАТ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 борг в сумі 235 000 грн.;

-стягнути з відповідачки на його користь моральну шкоду в розмірі 100 000 грн. шляхом перерахування на картковий рахунок ПАТ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 .

Заочним рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 27 червня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 право на половину вирученої з продажу спадкового майна грошових коштів, 235000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 борг 115 000 грн. та моральну шкоду в розмірі 20 000 грн., а всього 135 000 грн. та перерахувати їх на картку Приватбанку № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 .

В решті позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 в користь держави судовий збір в розмірі 1 355 грн.

Заочне рішення суду оскаржив ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Апелянт стверджує, що він не отримував коштів в розмірі 120 000 грн. від ОСОБА_3 , а подана відповідачкою квитанція про перерахування таких на його картковий рахунок зазначених коштів, на його думку, не спростовує його доводів, оскільки рахунок, зазначений в квитанції, ніколи йому не належав. Зазначає, що суд першої інстанції безпідставно не стягнув моральну шкоду в повному розмірі, не врахувавши, що він неодноразово заявляв про погіршення стану здоров`я через обман зі сторони відповідачки, сильні душевні страждання, порушення нормального ритму життя у зв`язку з потребою подальшого лікування та реабілітації. Вказує, що суд безпідставно ухвалив заочне рішення, оскільки відповідачка була належним чином повідомлена про кожне судове засідання та неодноразово подавала до суду заяви про відкладення розгляду справи, а також подала відзив на позовну заяву, що, зважаючи на те, що він не погоджувався на ухвалення заочного рішення, унеможливлювало заочний розгляд справи. З наведених підстав просить заочне рішення суду змінити, задовольнивши позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення 1/2 вартості реалізованого спадкового майна в розмірі 235 000 грн., суд першої інстанції виходив з того, що, отримавши від позивача довіреність на розпорядження спадковим майном, відповідач виконала взяті на себе зобов`язання частково, сплативши позивачу лише 120 000 грн., а відтак, з неї на користь позивача підлягає стягненню залишок суми в розмірі 115 000 грн.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Статтею 1296 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Свідоцтвом про право на спадщину за законом, посвідченим приватним нотаріусом Городоцького районного нотаріального округу Львівської області Мухою М.Т. 02 червня 2020 року, зареєстрованим в реєстрі за № 444, підтверджується, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є спадкоємцями після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , по 1/2 частці кожен спадщини, яка складається з житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 68.2 кв.м., житловою площею 37.2 кв.м., який складається з трьох житлових кімнат та кухні. До будинку відноситься: сарай, позначений літ. Б, вбиральна, позначена літ. В, замощення, позначене літ. I, огорожа, позначена 1-4.

Свідоцтвом про право на спадщину за законом, посвідченим приватним нотаріусом Городоцького районного нотаріального округу Львівської області Мухою М.Т. 03 червня 2020 року, зареєстрованим в реєстрі за № 448, підтверджується, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є спадкоємцями після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , по 1/2 частці кожен спадщини, яка складається із земельної ділянки, площею 0.0525 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :29:005:0162.

21 лютого 2020 року ОСОБА_1 видав довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Городоцького районного нотаріального округу Львівської області Мухою М.Т. за реєстровим № 156, якою уповноважив ОСОБА_3 бути його представником з питань продажу належного йому на праві спільної часткової власності житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки, площею 0.0525 га, кадастровий номер :29:005:0162, за ціну та на умовах на розсуд представника.

Відповідно до ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Статтею 238 ЦК України передбачено, що представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Згідно зі ст. 239 ЦК України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 244 ЦК України представництво, яке грунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Статтею 1000 ЦК України передбачено, що за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя.

Відповідно до ст. 1006 ЦК України повірений зобов`язаний: 1) повідомляти довірителеві на його вимогу всі відомості про хід виконання його доручення; 2) після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; 3) негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення.

Довіреністю від 21 лютого 2020 року, посвідченою приватним нотаріусом Городоцького районного нотаріального округу Львівської області Мухою М.Т. за реєстровим № 156, надано ОСОБА_3 право, в тому числі, підписувати від імені ОСОБА_1 договори купівлі-продажу, сплачувати податки, збори, вносити інші платежі, отримувати грошові кошти за продаж нерухомого майна готівкою або через касу банку, а також виконувати будь-які ніші дії, в межах та обсязі, передбачених чинним законодавством України для такого роду повноважень.

Довіреність видана з правом передоручення терміном на три роки і дійсна до 21 лютого 2023 року.

05 червня 2020 року між ОСОБА_3 , яка діє від свого імені та від імені ОСОБА_1 на підставі довіреності, посвідченої посвідченим приватним нотаріусом Городоцького районного нотаріального округу Львівської області Мухою М.Т. 21 лютого 2020 року за реєстровим № 156, та ОСОБА_5 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений посвідченим приватним нотаріусом Городоцького районного нотаріального округу Львівської області Мухою М.Т., зареєстрований в реєстрі за № 462, за умовами якого ОСОБА_3 відчужила ОСОБА_5 земельну ділянку, площею 0.0525 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :29:005:0162.

Пунктом 2.1 договору купівлі-продажу земельної ділянки від 05 червня 2020 року передбачено, що продаж земельної ділянки за домовленістю сторін вчиняється за 65 600 грн., які покупець оплатив продавцям до підписання цього договору в повній сумі, в рівних частинах кожному.

05 червня 2020 року між ОСОБА_3 , яка діє від свого імені та від імені ОСОБА_1 на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Городоцького районного нотаріального округу Львівської області Мухою М.Т. 21 лютого 2020 року за реєстровим № 156, та ОСОБА_5 укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, посвідчений посвідченим приватним нотаріусом Городоцького районного нотаріального округу Львівської області Мухою М.Т., зареєстрований в реєстрі за № 465, за умовами якого ОСОБА_3 відчужила ОСОБА_5 житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 68.2 кв.м., житловою площею 37.2 кв.м., який складається з трьох житлових кімнат та кухні. До будинку відноситься: сарай, позначений літ. Б, вбиральна, позначена літ. В, замощення, позначене літ. I, огорожа, позначена 1-4.

Відповідно до п. 2.2 договору купівлі-продажу житлового будинку від 05 червня 2020 року продаж житлового будинку за домовленістю сторін вчиняється за 405 400 грн., які покупець сплатив продавцям до підписання цього договору в повній сумі, в рівних частинах кожному.

Оскільки в порядку спадкування за законом позивачу та відповідачу належить по 1/2 частці спадкового майна, отримана сума від продажу цього майна підлягає поділу між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в рівних частинах по 235 500 грн. кожному з них.

Квитанцією від 19 червня 2020 року підтверджується, що ОСОБА_3 здійснила банківський переказ коштів в розмірі 120 500 грн., отримувачем за яким є ОСОБА_1 (а.с. 38).

Однак, здійснюючи банківський переказ коштів, відповідачем не виконано обов`язок щодо негайної передачі довірителеві всіх коштів, одержаних у зв`язку з виконанням довіреності.

Враховуючи те, що, будучи представником ОСОБА_1 , діючи на підставі довіреності від його імені та в його інтересах, відповідач повернула позивачу лише частину належних йому коштів в розмірі 120 500 грн., колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 решти суми в розмірі 115 000 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не отримував від відповідача жодних коштів спростовуються наявною в матеріалах справи квитанцією, якою підтверджується, що такі були перераховані на банківський рахунок ОСОБА_1 .

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок приховування від позивача дійсної вартості спадкового майна та неповернення йому всієї суми, отриманої від продажу цього майна, позивачу завдано моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню в розмірі 20 000 грн.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Згідно з п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року під моральною шкодою слід розуміти: втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Окрім того, на підставі ч. 1 п. 9 вищезазначеної постанови Пленуму ВСУ розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції врахував в сукупності негативні наслідки, які настали для позивача, характер та обсяг душевних переживань, яких він зазнав у зв`язку з неповідомленням його щодо продажу спадкового майна, 1/2 частина якого належала йому, та виплати йому не в повному обсязі вартості його частки в майні, про суму якої його не повідомлено відповідачкою, уповноваженою представляти його інтереси на підставі довіреності, та, виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, вірно визначив розмір грошового відшкодування моральної шкоди в сумі 20 000 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що визначений судом першої інстанції розмір відшкодування моральної шкоди є недостатнім, тому, що, внаслідок неправомірних дій відповідача, ОСОБА_1 зазнав погіршення стану здоров`я та змушений часто звертатися за допомогою в медичний заклад та стаціонарно проходити курс медичної реабілітації, не заслуговують на увагу, оскільки позивачем не доведено причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача та погіршенням стану його здоров`я.

Покликання апелянта на порушення судом першої інстанції норм процесуального права не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які достатньо мотивовані.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Городоцького районного суду Львівської області від 27 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 22.12.2022 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк