ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/2299/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" січня 2022 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі головуючого судді Якусика О.В, за участю секретаря судового засіданні Петренко М.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання дітей: повнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати з дати звернення до суду з даною заявою до припинення навчання неповнолітньої доньки, ОСОБА_3 , а саме до 30 червня 2023 року .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з доньками проживає окремо від відповідача, який повністю не бере участь у вихованні та матеріальному забезпеченні спільних дітей, а після досягнення ОСОБА_3 повноліття матеріальна допомога, що надається відповідачем на утримання дітей, носить непостійний характер і надається у неповному розмірі, ні це передбачено законодавством.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 16 вересня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 753/17132/21, призначено справу до розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи в судове засідання на 30 листопада 2021 року.

У судове засідання 30 листопада 2021 року сторони не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися шляхом направлення на їх адресу рекомендованим листом з повідомленням про вручення ухвали про відкриття провадження у справі та судової повістки про виклик. Від представника позивача ОСОБА_5 30 листопада 2021 року надійшла заява про відкладення судового засідання.

Розгляд справи відкладено на 18 січня 2022 року.

13 січня 2022 року від відповідача ОСОБА_2 до суду надійшло клопотання про поновлення строку на надання відзиву на позовну заяву та відзив, в якому відповідач просив позовні вимоги залишити без задоволення, обґрунтовуючи це тим, що він подав заяву за місцем служби про відрахування аліментів на 2 дітей з його грошового забезпечення, у розмірі 33%. Також зазначив, що у травні 2018 року позивач отримала довіреність від його матері на продаж двокімнатної квартири в м. Житомир, всі кошти з продажу якої були надані позивачу для поліпшення житлових умов наших дітей. Вказував, що ІНФОРМАЦІЯ_4 у нього народилася дитина від другого шлюбу, про що він повідомив місце служби відповідною заяву, отже аліменти стали надходити позивачу в зменшеному розмірі.

18 січня 2022 року позивач подала до суду заяву, в якій просила залишити без розгляду позовні вимоги в частині стягнення аліментів на користь повнолітньої ОСОБА_3 та просила стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати з дати звернення до суду з даною заявою.

У судове засідання 18 січня 2022 року позивач та її представник не з`явилися, до початку розгляду справи представником позивача подано заяву про розгляд справи без його участі, в якій він підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання 18 січня 2022 року не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку за адресою зареєстрованого місця проживання, у поданому відзиві просив справу розглядати у його відсутність.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 18 січня 2022 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в частині вимог про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишено без розгляду.

Дослідивши подану позовну заяву та додані до неї матеріали, проаналізувавши надані докази, суд дійшов таких висновків.

Як встановлено судом, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 8 лютого 2017 року у справі № 265/6593/16-ц.

Від шлюбу у сторін народилися діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвами про їх народження, копії яких наявні в матеріалах справи.

Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Частиною 3 цієї статті встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

За змістом ст. 18 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст. 8, ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального. Морального, культурного, духовного та соціального розвитку, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом, в умовах свободи та гідності. При ухваленні з цією метою законів основною метою має бути найкраще забезпечення інтересів дитини.

Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за дитину, насамперед для її батьків.

Аналіз указаних положень законодавства, яке регулює спірні правовідносини, дає підстави для висновку про те, що праву дитини на утримання батьками до досягнення нею повноліття кореспондує обов`язок батьків утримувати свою дитину до її повноліття та забезпечувати в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідні для розвитку дитини, який має бути виконаний батьками з урахуванням принципу найкращого забезпечення інтересів дитини.

За відсутності домовленості між батьками щодо способів виконання обов`язку утримувати дитину (частина перша статті 181 СК України), передбачене законом право отримання аліментів на дитину одним із подружжя, не залежить від того перебувають батьки дитини у шлюбі чи ні, живуть вони разом чи окремо один від одного.

Як вбачається з наданих відповідачем рапортів та довідки про доходи, виданої Військовим інститутом танкових військ національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут», з листопада 2020 року по грудень 2021 року з ОСОБА_2 здійснювалося відрахування аліментів із заробітної плати.

Крім того, відповідача зазначав, що на його утриманні перебуває дитина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Суд бере до уваги те, що відповідач є дієздатним, має на утриманні інших дітей, має задовільний стан здоров`я (доказів протилежного суду відповідачем не надано), працевлаштований, отримує стабільний дохід, тому в сукупності оцінених судом доказів є підстави вважати, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання дитини.

Враховуючи, що відповідач згідно з поданим рапортом відраховує на утримання дитини аліменти у розмірі 1/4 його грошового забезпечення, суд дійшов висновку, що визначений позивачкою розмір аліментів є обґрунтованим, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

При цьому, оцінюючи надані відповідачем рапорти про утримання з грошового забезпечення відповідача аліментів на дітей, суд погоджується із запереченнями відповідача про те, що він не ухилявся від утримання дітей та надання матеріальної допомоги, проте виходить з положень ч. 1 ст. 187 СК України, якою передбачено, що заява одного з батьків за місцем роботи про відрахування аліментів на дитину може бути відкликана платником аліментів у будь-який час.

Суд не бере до уваги посилання відповідача на те, що травні 2018 року позивач отримала довіреність від його матері на продаж двокімнатної квартири в м. Житомир, всі кошти з продажу якої були надані позивачу для поліпшення житлових умов наших дітей, оскільки на підтвердження таких доводів відповідачем не надано жодних доказів.

Як передбачено ч 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з статтею 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Водночас, у поданій 18 січня 2022 року заяві позивач просила стягнути з відповідача аліменти, починаючи з дати звернення до суду з даною заявою.

Беручи до уваги наведені положення процесуального законодавства, встановлені судом обставини відрахування відповідачем за його заявою аліментів на утримання неповнолітньої дитини, з метою недопущення порушення прав відповідача та подвійного стягнення суми аліментів, суд вважає за можливе захистити права позивача у спосіб, який визначений нею у поданій 18 січня 2022 року заяві.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Під час розгляду справи відповідачем не надано доказів про звільнення його від сплати судових витрат, а тому, з урахуванням задоволення позову та відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь держави підлягає 908,00 грн. судового збору.

Керуючись ст. 2, 76-83, 258, 259, 263-265, 274, 354, 430 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, починаючи з 18 січня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід державного бюджету судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах платежу за один місяць.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 4 липня 2022 року.

Суддя Якусик О.В.