КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 758/16583/21
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/8839/2022
Головуючий у суді першої інстанції: Якимець О.І.
Доповідач у суді апеляційної інстанції:Семенюк Т.А.

28 грудня 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Семенюк Т.А

Суддів - Рейнарт І.М., Кирилюк Г.М.,

розглянувши в порядку ст. 369 ЦПК України цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 08 лютого 2022 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення пені (неустойки) за прострочення сплати аліментів,-

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2021 року позивач звернулась до суду з даним позовом, посилаючись в обґрунтування позовних вимог на те, що під час шлюбу у сторін народилась дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати з матір`ю. На підставі рішення Подільського районного суду м. Києва від 22 листопада 2019 року батько здійснює утримання дочки. Виконання батьківського обов`язку відповідач здійснює неналежним чином, у зв`язку із чим утворилась заборгованість по несплаченим аліментам.

Через виникнення заборгованості з вини відповідача у відповідності до ст. 198 СК України та з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог просила стягнути з останнього неустойку за прострочення сплати аліментів за період з 01 січня 2021 року по 25 грудня 2021 року у розмірі 37 652,25 грн. (а.с. 51-53, 83).

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 08 лютого 2022 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойку за прострочення сплати аліментів усумі37 652, 25 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908,00 грн.в дохід держави.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимоги в повному обсязі, вважаючи, що судом порушено норми процесуального та матеріального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги, зазначив, що суд першої інстанції не врахував, що апелянт не мав наміру уникати обов`язку по сплаті аліментів та продовжував сплачувати аліменти в міру своїх можливостей, враховуючи своє досить скрутне матеріальне становище у зв`язку з незаконним звільненням, складністю офіційного працевлаштування через накладені обмеження та арештовані кошти, відповідно до постанови від 05.03.2021 року, винесеної приватним виконавцем Мойсеєнко Д.П. на підставі виконавчого провадження № 64318083.

18 серпня 2022 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_2 , в якому позивач просила залишити рішення суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що станом на 18.08.2022 року апелянт не оскаржив ані довідку-розрахунок заборгованості по аліментах від 19.11.2021 року №60527904, ані довідку-розрахунок заборгованості по аліментам від 01.02.2022 року №60527904 в порядку, визначеному у ЦПК України,а, отже, погодився та підтвердив визначений державним виконавцем розмір заборгованості по сплаті аліментів.

Також зазначила, що посилання апелянта про незаконне звільнення та складність офіційного працевлаштування є необґрунтованими, оскільки відповідач має юридичну освіту, проте, не підтвердив можливість свого працевлаштування за фахом, оскільки сайти пошуку роботи містять величезну кількість пропозицій, якими відповідач не хоче скористатись. Вважає, що причина наявності заборгованості по сплаті аліментів єдина - відсутність бажання та наміру утримувати власну дочку та виконувати рішення суду.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджено повторним свідоцтвом про народження, яке міститься у матеріалах справи.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 22 листопада 2019 року у справі № 758/4955/18 ухвалено стягнути з відповідача на користь позивача кошти на утримання дитини (аліменти) ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/4 (однієї чверті) заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 20 квітня 2018 року і до досягнення ОСОБА_3 повноліття - 18 років.

З метою примусового виконання виконавчого листа № 758/4955/18 державним виконавцем Дніпровського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м.Києві було відкрито виконавче провадження № 60527904.

ОСОБА_1 , частково сплачує аліменти, однак виникла заборгованість зі сплати таких на утримання дочки за період з 01 січня 2021 року по 25 січня 2022 року. Дані обставини підтверджено здійсненим державним виконавцем у межах виконавчого провадження №60527904 довідками-розрахунками заборгованості по аліментах.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третястатті 181 СК України).

Згідно з частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначено порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Викладене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18) та від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18).

Судом встановлено, що станом на грудень 2021 року заборгованість ОСОБА_1 по аліментах становить 37652,25 грн., що підтверджено здійсненим державним виконавцем у межах виконавчого провадження № 60527904 довідкою-розрахунком (а.с. 80).

Згідно з частиною першою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у простроченні сплати аліментів та необхідність стягнення з відповідача пені в сумі 37652,25 грн.

Відповідач не оскаржував розрахунок та не надав доказів виконання свого обов`язку по утриманню доньки, а лише вказував на важке матеріальне становище.

При цьому, доводи апелянта, що судом першої інстанції не враховано часткової оплати аліментів, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки при розрахунку заборгованості по аліментам та пені, як вбачається з довідок - розрахунків державного виконавця, враховано та зазначено часткову сплата аліментів відповідачем.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

Ухиленням від сплати аліментів необхідно вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).

Згідно зі статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.

На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.

Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України).

У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то у платника аліментів відсутня вина у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 (провадження №61-16670сво19).

За змістом ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1,2 статті 77 ЦПК України визначено, що належними єдокази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

З урахуванням наведених вище норм права та при встановленні судом всіх фактичних обставин справи, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду стосовно того, що жодних непереборних, об`єктивних обставин, які б вказували на відсутність вини відповідача в несплаті ним аліментів на протязі тривалого періоду часу (майже рік), матеріали справи містять.

Посилання апелянта на те, що заборгованість зі сплати аліментів утворилась у зв`язку з втратою останнім роботи та через відсутність працевлаштування протягом тривалого часу, апеляційний суд до уваги не приймає, з урахуванням законодавчо визначеного, рівноправного обов`язку обох батьків утримувати своїх дітей.

Законом не передбачено звільнення платника аліментів від зобов`язання щомісячної сплати аліментів на утримання дитини в разі втрати роботи чи перебуванні в статусі безробітного.

Також апеляційний суд, вважає, що доводи апелянта про наявність встановлених державним виконавцем в межах ВП 60527904 обмежень керування транспортним засобом, обмежень виїзду за кордон не підтверджують неможливість працевлаштуватись за фахом та жодним чином не впливають на працевлаштування та виконання обов`язку щодо сплати аліментів.

Інші обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що враховуючи працездатний вік платника аліментів, відсутність даних про його незадовільний стан здоров`я та відсутність на утриманні інших дітей, враховуючи саме інтереси дитини, на користь якої стягувалася вказаний розмір коштів, висновки суду першої інстанції щодо необхідності стягнення пені за прострочення сплати аліментів є правильними.

Отже, колегія суддів вважає, що ухваленеу справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування, за наведеними у скарзі доводами, апеляційний суд не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 369, 375, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційнускаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 08 лютого 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає чинності з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді