Справа №173/1960/21
Провадження №2/173/94/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2022 р. Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

В складі: головуючого судді - Петрюк Т.М.

При секретареві - Рудовій Л.В

за участю: позивача - ОСОБА_1

Розглянувши у відкритому судовому засіданні, за правилами загального позовного провадження, в місті Верхньодніпровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах малолітньої дитини, ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: орган опіки і піклування Верхньодніпровської міської ради про позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИВ:

04.10.2021 року до суду звернулася позивач ОСОБА_1 , з позовом про позбавлення батьківських прав до відповідача ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: орган опіки і піклування Верхньодніпровської міської ради.

18.10.2021 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи.

19.10.2021 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження в підготовчому судовому засіданні на 16.12.2021 року.

30.11.2021 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

16.12.2021 року проведене підготовче судове засідання. Справа призначена до розгляду на 23.02.2022 року.

23.02.2022 року в судовому засіданні оголошена перерва до 29.03.2022 року за клопотанням позивача.

29.03.2022 року судовому засіданні оголошена перерва до 16.06.2022 року

Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки відповідно до 43, 44, 49 ЦПК України.

16.06.2022 року в судовому засіданні оголошена вступна та резолютивна частина рішення.

Згідно заявлених позовних вимог позивач просить позбавити батьківських прав відповідача по відношенню до його неповнолітнього сина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: 10 вересня 2010 року між нею та відповідачем був укладений шлюб

В період шлюбу в них народився син - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Спільне життя з відповідачем не склалося. Заочним рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 05.11.2013 року шлюб між ними розірваний. 14.11.2013 року відповідач їде за кордон, в Росію і по теперішній час перебуває в Санкт-Петербурзі.

З того часу відповідач бачив дитину лише декілька раз.

Відповідач належним чином не піклується про дитину. Не проявляє інтерес до подальшої долі сина. Не цікавиться успіхами, станом здоров`я сина, не піклується про його фізичний і духовний стан, успіхами в навчанні, підготовкою до самостійного життя, зокрема не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням сина, що негативно впливає на його фізичний розвиток, як складову частину виховання. Не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання сином освіти, таким чином створились умови, які шкодять інтересам дитини.

Всі питання щодо виховання сина вирішуються нею самостійно без участі і підтримки відповідача, що й стало підставою звернення із позовом до суду.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, давши пояснення фактично встановлені матеріалами справи. Також позивач пояснила, що батько перебуває за кордом, до України повернутись не може. Так як був там засуджений. Батько не виявляє бажання спілкуватись із сином. В більшості випадків сам син та бабуся ініціюють спілкування батька із сином. Матеріальної допомоги на утримання сина не надав, має значну заборгованість зі сплати аліментів.

Відповідач згідно відзиву на позовну заяву проти задоволення позовних вимог заперечував посилаючись на те, що він хотів забрати сина до себе і настоював на цьому та на сьогоднішній день його бажання залишається в силі, але позивачка категорично відмовила йому в його намірах, та навіть не стала розглядати таку можливість, чим було порушене його законне право, як батька жити зі своєю дитиною та виховувати її. Він проживає на території Росії та в зв`язку із карантинними обмеженнями не має можливості перетнути кордон і повернутись на територію України. Позивачка забороняє синові спілкуватись з ним он-лайн. Якщо раніше ОСОБА_2 приходив до його матері і остання з`єднувала їх по он-лайн зв`язку, то на сьогоднішній день позивачка заборонила синові відвідувати бабусю і тим самим унеможливила його спілкування і з дитиною. Він неодноразово просив позивачку відпустити сина до нього на канікули, але остання відповідає йому категоричною відмовою. На підставі чого в задоволенні позовних вимог просить відмовити.

Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору в судове засідання не з`явився, про дату час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.

Суд, заслухавши пояснення учасників розгляду справи, показання свідків, з`ясувавши зміст позовних вимог дослідивши та оцінивши надані докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 10 вересня 2010 року.

В період шлюбу у сторін народився син - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Спільне життя між сторонами не склалося. Заочним рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 05.11.2013 року шлюб між сторонами розірваний. З 14.11.2013 року відповідач проживає за кордоном, в Санкт-Петербурзі.

Після розірвання шлюбу син сторін залишились проживати разом з позивачкою. Відповідач проживає окремо від сина, на території іншої держави.

Позивач просить позбавити відповідача батьківських прав по відношенню до його сина посилаючись на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків: не згадує про дитину, не приймає участі у вихованні дитини. ОСОБА_2 не проводить з ним час, не спілкується, так як відповідач не бажає цього робити. Батько самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона , він ухиляються від своїх обов`язків по вихованню дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Відповідно до довідки КДНЗ № 3 «Дзвіночок» № 16 від 12.05.2017 року встановлено, що в житті дошкільного навчального закладу батько, ОСОБА_3 , не приймає участі, не приводить і не забирає сина з ДНЗ.

Відповідно до довідки КЗ « Середня загальноосвітня школа № 31 з класами вечірньої форми навчання» Кам`янської міської ради. Від 28.08.2021 року № вих.-684. Встановлено, що ОСОБА_2 з 01.09.2017 року навчається в даному навчальному закладі. Вихованням дитини займається мати ОСОБА_1 , батько дитини, ОСОБА_3 , протягом навчання дитини у закладі участі не приймав.

Відповідно до ч. 4, 5, 6 ст. 19 СК України - При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Суду надане рішення виконавчого комітету Верхньодніпровської міської ради Кам`янскьогго району Дніпропетровської області № 62 від 23.02.2022 року, яким затверджений висновок відділу з гуманітарних питань Верхньодніпровської міської ради про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітнього сина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до висновку відділу з гуманітарних питань Верхньодніпровської міської ради № 341 від 16.02.2022 року визнано за недоцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітнього сина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зокрема виходячи із того, що малолітній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на засіданні органу опіки та піклування пояснював, що він спілкується з батьком по телефону, батько вітає його зі святами і в подальшому він хоче спілкуватись зі своїм батьком. ОСОБА_3 , в телефонному режимі пояснив. що він бажає спілкуватись із сином, приймати участь у його вихованні. Має бажання запросити його до себе, але колишня дружина перешкоджає. В даний час батько пересилає кошти для погашення заборгованості зі сплати аліментів. батько категорично заперечує проти позбавлення його батьківських прав.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України - Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні матір`ю, батьком обов`язків по вихованню дітей, а також встановити, що мати, батько ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини(стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Як встановлено в судовому засіданні і позивач і відповідач є особами з позитивними характеристиками. Обидві сторони працюють, ведуть нормальний спосіб життя, мають свої сім`ї. Доказів про наявність будь-яких негативних звичок у відповідача, порушень ним правил співжиття, суспільної поведінки, негативного ставлення до свого сина суду не надано.

Також судом встановлено, що розірвання шлюбу між сторонами та створення кожною стороною іншої сім`ї привило до виникнення непорозумінь між ними та стало перешкодою для вільного спілкування дитини з батьком. Оскільки дитина залишилась проживати в родині матері. Батько проживає окремо від дитини , за кордоном, тому в силу об`єктивних причин не може відводити і забирати дину з навчального закладу, приймати актину участь в житті навчального закладу. Але батько по можливості спілкується із сином, сплачує заборгованість по аліментам. Син також бажає підтримувати стосунки зі своїм батьком.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних та достовірних доказів свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, які б свідчили про ухилення останнього від виховання сина, і як наслідок, про необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав відповідно до ст.164 СК України, тому позбавлення батьківських прав не буде відповідати меті цього заходу: захист інтересів дитини та стимулювання батька до належного виконання своїх обов`язків.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 908.00 грн.. суд вважає за можливе покладати на позивача, оскільки судом ухвалюється рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

На основі ст. 164 - 166, СК України, керуючись ст. 12, 13, 89, 141,259, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України. суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог за позовом ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог: орган опіки і піклування Верхньодніпровської міської ради (юридична адреса: пр. Шевченка, 21 м. Верхньодніпровськ Кам`янського району Дніпропетровської області, ), про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , по відношенню до сина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовити

Понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 908-00 грн., покласти на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту складання повного тексту рішення. Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного тексту рішення.

Повний текст рішення виготовлений 25.06.2022 року.

Суддя Петрюк Т.М.

Направлене до ЄДРСР: 27.06.2022 року

Дата набрання законної сили: 26.07.2022 року