ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 601/3175/21 Головуючий у 1-й інстанції Коротич І.А.
Провадження № 22-ц/817/482/22 Доповідач - Міщій О.Я.
Категорія - 310020000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2022 року м. Тернопіль

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого - Міщій О.Я.

суддів - Костів О. З., Шевчук Г. М.,

секретар с/з - Сович Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу № 601/3175/21 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката БУРЧЕНЮК Ірини Олегівни на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 16.03.2022 року, ухваленого суддею Коротичем І.А., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,-

ВСТАНОВИЛА:

08.12.2021 року ОСОБА_4 звернулася до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 під час перебування у шлюбі у сторін народилась дитина ОСОБА_5 .

Представник позивача зазначила, що син ОСОБА_6 є повнолітнім та навчається у Кременецькому лісотехнічному коледжі і є студентом денного відділення з 01.09.2019 року по 30.06.2022 року. ОСОБА_5 не має змоги влаштуватися на роботу, щоб самостійно отримувати дохід, а позивачка не може самостійно утримувати сина, який проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні.

Враховуючи вказане, просила стягнути з відповідача на користь повнолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти на навчання у розмірі 1500 гривень щомісячно, починаючи з 01.09.2019 року (з моменту вступу до Кременецького лісотехнічного коледжу) та до досягнення сином 23-х років, за умови, що він буде продовжувати навчання.

Рішенням Кременецького районного суду від 16.03.2022 року в позові ОСОБА_4 до ОСОБА_8 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 гривень щомісячно, до досягнення ним 23-х років за умови, що він буде продовжувати навчання відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_4 адвокат Бурченюк І.О. подала апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду скасувати, постановивши нове судове рішення, яким задовольнити її позов, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права.

Представник позивача зазначила, що при ухвалені рішення суд дійшов до помилкового висновку про те, що позивачка не надала доказів на підтвердження фактичних обставин справи. Також, суд дійшов хибного висновку, що відповідач проживає разом з дітьми та утримує їх.

Представник ОСОБА_9 указує, що в оскаржуваному рішенні зазначено, що відповідач подав відзив у встановлений строк. Проте, як видно з матеріалів справи, ухвалу із позовною завою відповідач отримав 03 січня 2022 року, а відзив поданий до суду 15 лютого 2022 року. Також, важливим є те, що клопотання про поновлення строку було подане представником відповідача 21.02.2022 року, що є порушенням частини 4 статті 127 Цивільного процесуального кодексу України, згідно якої одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк.

Важливим моментом, на думку представника позивача, є те, що у відзиві відповідач вказує, що ОСОБА_5 має інвалідність І групи. Проте, даний факт документально не підтверджується, оскільки він є неправдивим.

Також не відповідає дійсності пояснення відповідача про те, що він проживає за місцем реєстрації сина ОСОБА_5 та надає йому матеріальне утримання. Однак, твердження ОСОБА_8 про виховання та утримання дітей є видуманим та не має жодного підтвердження. Єдиною витратою відповідача на користь сина є сплата за металоконструкцію для остеосинтезу дистальної частини великогомілкової кістки. Проте, цю оплату слід віднести до додаткових витрат на дитину, тобто витрат, які викликані особливими обставинами.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Ухвалами Тернопільського апеляційного суду від 15.04.2022 року та 20.05.2022 року по справі відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду на 15.06.2022 року в порядку спрощеного позовного провадження буз повідомлення учасників справи.

При вивченні справи після її призначення в порядку спрощеного провадження з`ясовано, що необхідно отримати пояснення учасників справи у судовому засіданні. Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 15.06.2022 року розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження в судовому засідання з повідомленням сторін, справу призначено до розгляду на 01.07.2022 року о 11.00 год., про що повідомлено учасників справи та їх представників.

Однак, позивач ОСОБА_4 , відповідач ОСОБА_8 та їх представники, які були належно повідомлені про дату час та місце розгляду справи, в судове засіданні не з`явилися. При таких обставинах, колегія суддів ухвалила здійснювати розгляд справи без участі сторін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що судом не здобуто належних і допустимих доказів щодо стягнення з відповідача матеріальної допомоги для утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, до досягнення двадцяти трьох років. Крім того, судом враховано, що син сторін проживає разом із своїм батьком - відповідачем ОСОБА_8 та перебуває на його утриманні.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як передбачено ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України).

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом установлено, що під час перебування сторін у шлюбі у них народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 5).

З довідки № 435 від 30.11.2021 вбачається, що ОСОБА_5 навчається на IV курсі Кременецького лісотехнічного коледжу і є студентом денного відділу з 01.09.2019 по 30.06.2022, І-й рівень акредитації, державна форма навчання (а.с. 6).

Відповідно до офіційної довідки УДМС України в Тернопільській області зареєстрованим місцем проживання відповідача ОСОБА_8 є житло по АДРЕСА_1 (а.с. 10).

Представник відповідача адвокат Сідоров В.М. у відзиві на позовну заяву зазначив, що ОСОБА_8 проживає разом з своїм сином ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_1 та надає синові необхідне матеріальне утримання, тому просив відмовити у задоволенні позову.

З акту обстеження за фактом проживання в житловому приміщенні від 03.02.2022, вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 проживає відповідач ОСОБА_8 , з 01 січня 2000 року по день складання цього акту. Зі слів сусідів, ОСОБА_8 займається вихованням та утриманням двох дітей ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Даний факт підтверджують сусіди ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Згідно платіжного доручення, долученого до матеріалів справи, відомо, що 28.12.2021 року відповідачем ОСОБА_8 здійснено платіж № на суму 19918.80 гривень за металоконструкцію для остеосинтезу дистальної частини великогомілкової кістки сина - ОСОБА_5 .

Згідно ст. 199 СК України, якщо повнолітня дитина продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати її до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина, а також самі діти, які продовжують навчання.

Правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання.

Таким чином, у випадку, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 24.02.2016 року по справі 6-1296цс15.

Як роз`яснено в п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Відповідно до п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Згідно ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Як установлено судом, ОСОБА_5 навчається на державній формі навчання і є студентом денного відділу з 01.09.2019 по 30.06.2022, І-й рівень акредитації, на IV курсі Кременецького лісотехнічного коледжу.

Разом з тим, із наявних у справі доказів суд установив, що ОСОБА_5 проживає разом з своїм батьком - відповідачем ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , та перебуває на його утриманні, що підтверджено актом обстеження за фактом проживання в житловому приміщенні від 03.02.2022 року.

Крім того, позивачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів щодо потреби повнолітнього ОСОБА_5 в отриманні матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням, зокрема наявністю витрат на навчання, на проїзд до навчального закладу, проживання, придбання навчальної літератури та інше, що вірно враховано судом при вирішенні спору.

Позивачка ОСОБА_4 та її представник не подали доказів про те, що відповідач проживає окремо від повнолітнього сина і не надає своїй дитині, яка продовжує навчання, необхідної допомоги.

Що стосується акту обстеження від 23.11.2021 року, складеного депутатом міської ради за зверненням ОСОБА_4 , на який посилається представник позивачки, то із змісту цього документу відомо, що згідно пояснень жильців ОСОБА_8 не проживає по АДРЕСА_1 з 1.09.2020 року по день складення акту. Разом з тим, вказаний акт обстеження не може бути підставою для скасування рішення, оскільки судом установлено, що зареєстрованим місцем проживання відповідача є саме приміщення по АДРЕСА_1 , що підтверджено актом обстеження від 03.02.2022 року. Також з матеріалів справи видно, що ОСОБА_8 надає матеріальне утримання синові, а позивачка не подала доказів щодо потреби повнолітнього ОСОБА_5 в отриманні матеріальної допомоги від батька.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд взяв до уваги відзив на позовну заяву, який подано ОСОБА_8 з пропуском процесуального строку, на думку колегії суддів, не може бути підставою для скасування рішення суду, оскільки представник позивачки не зазначила, яким чином вказана обставина вплинула на правильність висновку суду про відмову у задоволенні позову.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують законності та обгрунтованості оскаржуваного судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_13 - залишити без задоволення.

Рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 16.03.2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови суду апеляційної інстанції складено 05.07.2022 року.

Головуючий

Судді