РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2022 року

м. Рівне

Справа № 559/1831/21

Провадження № 22-ц/4815/960/22

Рівненський апеляційний суд:

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя: Боймиструк С.В.,

судді: Гордійчук С.О., Шимків С.С.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 18 травня 2022 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу кредитором спадкодавця,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2021 року представник АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу кредитором спадкодавця, в якому просить суд стягнути з відповідачів на свою користь заборгованість за кредитним договором б/н від 20.04.2010 в розмірі 15078,76 грн. та судовий збір. Обгрунтовує, що за кредитним договором б/н від 20.04.2010 ОСОБА_3 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом, згідно умов договору. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. На день його смерті заборгованість за кредитним договором становила 15078,76 грн., яка складається з 14978,76 грн. заборгованість за тілом кредиту, 100 грн. заборгованість за простроченими відсотками. Оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_4 постійно проживали разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, і не заявили про відмову від неї, то вони є спадкоємцями після смерті ОСОБА_3 і борг необхідно стягнути саме з них.

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 18 травня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

АТ КБ «ПриватБанк» в апеляційній скарзі посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить судове рішення суду першої інстанцій скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Вказує, що суд не врахував, що відповідачі (спадкоємці) та спадкодавець постійно проживали разом на час відкриття спадщини, що стверджується копіями паспортів про реєстрацію місця проживання. Вважає, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Вказує, що відповідачі не довели, що вони не проживали із спадкодавцем, що спадкового майна немає або воно є меншою вартістю ніж заявлені кредитором вимоги.

Крім того, суд неправильно застосував норми матеріального права та не врахував висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 15 травня 2018 року у справі № 336/3968/16-ц, від 18 вересня 2019 року у справі № 336/7643/18, від 18 вересня 2019 року у справі № 640/6274/16-ц, від 22 січня 2020 року у справі № 306/2000/16-ц у подібних правовідносинах, в яких суд касаційної інстанції зазначив, що обов`язок доведення обсягу спадкового майна та його вартості покладається на спадкоємця померлого позичальника.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Встановлено, що 20.04.2010 ОСОБА_3 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, чим підтвердив, що заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку становлять між ним та банком договір про надання банківських послуг (а.с. 20).

З розрахунку заборгованості та виписки по рахунку, вбачається, що заборгованість ОСОБА_3 станом на 31.05.2015 становила 7669 грн, станом на 28.02.2019 - 14978,76 грн (а.с.8-18).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 54).

АТ КБ «Приватбанк» 26.05.2020 направив до Першої Дубенської державної нотаріальної контори претензію кредитора до спадкоємців (а.с.56), яку за належністю було перенаправлено до Другої Дубенської державної нотаріальної контори (а.с.57).

22.09.2020 АТ КБ «Приватбанк» направив лист-претензію на ім`я відповідачів про повернення заборгованості (а.с.58, 59).

Згідно Витягу зі Спадкового реєстру від 01.10.2021, після смерті ОСОБА_3 заведено спадкову справу 26/2020, номер у спадковому реєстрі 66134967 (а.с.95).

На запит суду виконавчий комітет Смизької селищної ради повідомив, що станом на 12.02.2019 за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані наступні особи: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.110).

З витребуваної судом спадкової справи №26/2020, заведеної на підставі зазначеної вище претензії кредитора (АТ КБ «Приватбанк»), з Інформаційних довідок зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) та зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 02.12.2021 вбачається, що заповіти чи спадкові договори за життя померлого ОСОБА_3 не видавалися, з заявами про прийняття або відмову від спадщини ніхто не звертався, спадкова справа, окрім вказаної вище спадкової справи №26/2020, заведеної на підставі претензії АТ КБ «Приватбанк», не заводилась, свідоцтво про право на спадщину не видавалось (а.с.113-123).

Листом №310/01-16 від 21 липня 2020 року Друга Дубенська державна нотаріальна контора повідомила АТ КБ «Приватбанк» про те, що особи, які б могли претендувати на спадцину, заяв до нотаріальної контори не подавали (а.с.123).

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

За змістом статей 525 та 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Частиною першою статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частинами першою, другою статті 1220 ЦК України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України.

Згідно з статтею 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Таким чином, правовідносини, що виникли між банком та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку, визначеному статтею 1282 ЦК України.

Відповідно до статті 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Відповідно до частини третьої статті 1268, частини першої статті 1269 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї; спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

За змістом наведених вище норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ним у спадщину майна. Тобто у разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця, і як наслідок у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи.

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач для відхилення його заперечень проти позову.

У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати та несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку із їх недоведеністю.

За змістом статті 13 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Приймаючи до уваги положення наведених норм, при вирішенні спору про стягнення з спадкоємців коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов`язані із з`ясуванням кола спадкоємців, належності спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартості отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника.

Із матеріалів справи убачається, що після смерті ОСОБА_3 спадкова справа заведена у зв`язку з направленням кредитором вимоги до спадкоємців в порядку ст.1281 ЦК України, будь яких заяв від спадкоємців померлого в нотаріальну контору не надходило, склад спадкового майна не відомий, свідоцтва про право на спадщину не видавались.

Звертаючись із позовом до відповідачів як до спадкоємців боржника, позивач мав довести, що єдиними спадкоємцями всього майна є саме відповідачі які фактично прийняли спадщину, а інші спадкоємці відсутні або відмовились від прийняття спадщини, у зв`язку з чим можуть задовольнити вимоги кредитора в межах його вартості.

Крім того, позивач не надав доказів на підтвердження того, що спадкодавцю за життя взагалі належало будь-яке рухоме чи нерухоме майно.

Клопотання про витребування таких доказів ні суду першої, ні апеляційної інстанції не заявляв.

Лише посилання банку на реєстрацію місця проживання особи із спадкодавцем, без наведення конкретних аргументів та надання доказів, не свідчить про прийняття ним спадщини.

Крім того, як вірно зазначив місцевий суд, на момент смерті зі спадкодавцем також була зареєстрована ОСОБА_6 , що було відомо позивачу, проте співвідповідачем не залучалась.

З аналізу зазначених норм права у їх взаємодії й взаємозв`язку з наданими сторонами доказів, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують і висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 18 травня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий С.В. Боймиструк

Судді: С.О. Гордійчук

С.С.Шимків