Справа № 675/1695/21
Провадження № 2/675/157/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" червня 2022 р. Ізяславський районний суд Хмельницької області в складі головуючої - судді Янішевської О. С., секретаря судового засідання Беліци М. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Ізяславі у порядку, передбаченому ч. 2 ст. 247 ЦПК України, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Ізяславської міської ради Хмельницької області про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права на земельну частку (пай) у порядку спадкування,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 12 жовтня 2021 року звернулася до суду з позовом про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права на земельну частку (пай) у порядку спадкування за законом, мотивуючи це тим, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її брата ОСОБА_2 відкрилась спадщина. Позивачка вказує, що з письмового повідомлення приватного нотаріуса їй стало відомо, що за життя ОСОБА_2 прийняв спадщину після смерті матері ОСОБА_3 , яка складається, зокрема, з права на земельну частку (пай), що підтверджувалось сертифікатом серії ХМ № 071740, виданим на ім`я ОСОБА_4 . ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Оригінал сертифіката на право на земельну частку (пай) було втрачено, однак у книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) наявний запис про видачу відповідного сертифікату ОСОБА_4 . Позивачка просить встановити факт належності сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ХМ № 071740, виданого на ім`я ОСОБА_4 померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 . Встановлення вказаного факту має для ОСОБА_1 юридичне значення, оскільки надає можливість в подальшому вирішувати питання щодо спадкування. Разом з тим, ОСОБА_1 не має можливості отримати свідоцтва про право на спадщину, оскільки сертифікат про право на земельну частку (пай) втрачений, тому просить визнати її право на земельну частку (пай), яке належало ОСОБА_3 та яке успадкував і не оформив у встановленому законом порядку ОСОБА_2 .

Позивачка ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином

Представник позивачки адвокат Дацишина М. В. у судовому засіданні заявлені вимоги підтримала, у останнє судове засідання не з`явилась, звернулась до суду з письмовою заявою, у якій просила завершувати розгляд справи за її відсутності, заявлені вимоги підтримала.

Представник відповідача Ізяславської міської ради Хмельницької області у судовому засіданні проти задоволення заявлених вимог не заперечував, у останнє судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, звернувся до суду з письмовою заявою, у якій просив справу розглядати за відсутності представника міської ради, проти заявлених вимог не заперечував.

Вислухавши сторони, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд знаходить, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

12 жовтня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Ізяславської міської ради про визнання права на земельну частку (пай) у порядку спадкування та встановлення факту, що має юридичне значення.

Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 13 жовтня 2021 року відкрите провадження за вказаною заявою. 11 квітня 2022 року закрите підготовче провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

За п. 6 ч. 1 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Ізяславі Хмельницької області, що підтверджується свідоцтвом про смерть, копія якого додана ддо матеріалів справи.

Згідно списку громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства (додаток 1), доданого до Державного акту на право колективної власності на землю серії ХМ № 34, виданого 20 березня 1995 року Топорівською сільською радою колективному сільськогосподарському підприємству ім. Щорса с. Топори Ізяславського району Хмельницької області, під № 40 значиться « ОСОБА_4 », що підтверджується копіями вказаного акту та додатку 1 до нього, доданими до матеріалів справи.

Відповідно до листа Відділу в Ізяславському районі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області № 97-22-0.25-619/161-20 від 04 грудня 2020 року, копія якого додана до матеріалів справи, та запису у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) Топорівської сільської КСП ім. Щорса, копія якого додана до матеріалів справи, наявний запис про отримання ОСОБА_4 30 квітня 1996 року під підпис сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ХМ № 071740, реєстраційний № 210, площа 3,43 умовних кадастрових га, розпорядження № 78 від 16 квітня 1996 року.

Вказаний сертифікат був втрачений, що підтверджується доводами представника позивачки, відповідним оголошенням у газеті «Зоря Надгориння» № 7 (11341) від 18 лютого 2021 року, копія якої додана до матеріалів справи.

Представник позивачки стверджує, що сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ХМ № 071740, виданий на ім`я ОСОБА_4 , належить померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 .

Вказаний факт підтвердили допитані в ході судового розгляду в якості свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , котрі добре знають позивачку та її сім`ю, підтвердили, що мати позивачки ОСОБА_3 , яка вже померла, за життя отримала право на земельну частку (пай), підтвердили, що односельці звали ОСОБА_3 ОСОБА_4 , інших осіб з подібним прізвищем, ім`ям та по батькові у селі не було.

Покази свідків підтверджуються матеріалами дослідженої в ході судового розгляду пенсійної справи № 8829 пенсіонера-члена колгоспу ім. Щорса, який одержує пенсію по старості ОСОБА_4 . Відповідно до зазначених матеріалів прізвище, ім`я та по батькові пенсіонера зазначено « ОСОБА_4 », у розпорядженнях про перерахунок пенсії № 105036 від 26 травня 1998 року та № 105016 від 19 квітня 2000 року прізвище, ім`я та по батькові пенсіонера зазначено « ОСОБА_3 ».

Вказані обставини не були спростовані в ході судового розгляду.

Враховуючи викладене, суд вважає доведеним, що сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ХМ № 071740, реєстраційний № 210, площа 3,43 умовних кадастрових га, розпорядження № 78 від 16 квітня 1996 року, виданий на ім`я ОСОБА_4 належить ОСОБА_3 .

Встановити вказаний факт іншим шляхом ОСОБА_1 можливості не має, що підтверджується доводами представника позивачки. Вказана обставина не була спростована в ході судового розгляду.

Факт, про встановлення якого просить позивачка, має для неї юридичне значення, оскільки надасть можливість отримати право на спадщину.

В зв`язку з тим, що спадкодавець помер у 2000 році, а спадкоємець фактично прийняв спадщину у той же час, суд приходить до висновку, що до даних правовідносин необхідно застосувати норми Цивільного Кодексу України в редакції 1963 року.

Відповідно до ст. 525 Цивільного Кодексу України в редакції 1963 року часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

Згідно вимог ст. 527 Цивільного Кодексу України в редакції 1963 року спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця.

Відповідно до ст. 534 Цивільного Кодексу України в редакції 1963 року кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Заповідач може у заповіті позбавити права спадкоємства одного, кількох або всіх спадкоємців за законом.

За вимогами ч. 1 ст. 529 Цивільного Кодексу України в редакції 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Відповідно до ст. 548 Цивільного Кодексу України в редакції 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 549 Цивільного Кодексу України в редакції 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Судом встановлено, що спадкова справа після смерті ОСОБА_3 не заводилася, що підтверджується доданими до матеріалів справи листами Ізяславської державної нотаріальної контори № 7/01-16 від 04 січня 2022 року, Хмельницького обласного державного нотаріального архіву №258/01-18 від 02 лютого 2022 року та інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру № 68346213 від 01 лютого 2022 року.

В управління спадковим майном після смерті ОСОБА_3 вступив її син ОСОБА_2 , котрий взяв спадкове майно під свою охорону та поховав матір, що підтверджується довідкою Ізяславської міської ради № 488 від 09 лютого 2021 року, копія якої додана до матеріалів справи.

Правовідносини, які виникають у зв`язку із спадкуванням, регулюються книгою шостою Цивільного кодексу України «Спадкове право», а тому суд приходить до висновку про доцільність застосування у даному випадку норм, які містяться у книзі шостій Цивільного кодексу України.

Відповідно до вимог ст. 1223 Цивільного Кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

За ч. 1 ст. 1233 Цивільного Кодексу України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1234 Цивільного Кодексу України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Згідно ч. 1 ст. 1235Цивільного Кодексу України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

За вимогами ст. ст. 1258, 1262 Цивільного Кодексу України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово; у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Ріпки Ізяславського району Хмельницької області, що підтверджується свідоцтвом про смерть, копія якого додана до матеріалів справи.

ОСОБА_1 являється рідною сестрою ОСОБА_2 , котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області № 675/278/20 від 25 травня 2020 року, яке набрало законної сили 07 серпня 2020 року, копія якого додана до матеріалів справи.

Таким чином, ОСОБА_1 являється спадкоємцем померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 другої черги за законом.

У ст. 1 ЦПК України вказано, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 1268 Цивільного Кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Після смерті ОСОБА_2 заведена спадкова справа № 4-2019 , копія якої додана до матеріалів справи. Відповідно до матеріалів вказаної спадкової справи 18 лютого 2019 року ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 .

Повноваження в галузі земельних відносин визначені у главах 2 та 3 Земельного кодексу України.

Згідно ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом:

а) визнання прав;

б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав;

в) визнання угоди недійсною;

г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування;

ґ) відшкодування заподіяних збитків;

д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до п. 17 Перехідних положень Земельного Кодексу України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

За життя ОСОБА_3 набула право на земельну частку (пай), розміром 3, 43 умовних кадастрових гектарів із земель колишнього КСП ім. Щорса с. Топори Ізяславського району Хмельницької області, про що їй був виданий сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ХМ № 071740, що підтверджується листом відділу в Ізяславському районі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області № № 97-22-0.25-619/161-20 від 04 грудня 2020 року та встановленим судом фактом.

Вказаний сертифікат був втрачений, що підтверджується доводами представника позивачки, відповідним оголошенням у газеті «Зоря Надгориння» № 7 (11341) від 18 лютого 2021 року, копія якої додана до матеріалів справи.

Згідно вимог ч. 1 ст. 1297 Цивільного Кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Відповідно до ч. 10 ст. 79-1 Земельного кодексу України державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Відповідно до повідомлення приватного нотаріуса Ізяславського районного нотаріального округу Хмельницької області № 564/01-16 від 10 грудня 2020 року у зв`язку з тим, що ОСОБА_2 помер та не оформив право власності на майно, видача свідоцтва про право на спадщину на такий земельний пай неможлива.

На підставі вищевикладеного суд прийшов до висновку, що права ОСОБА_1 були порушені і підлягають захисту.

Таким чином суд вважає, що слід визнати право ОСОБА_1 на земельну частку (пай) у порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Керуючись ст. ст. 131, 152, Перехідними положеннями ЗК України, Указом Президента України від 08. 08. 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», ст. ст. 29, 1223, 1233, 1234, 1235,1258, 1261, 1268, 1297 ЦК України, Постановою № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», ст. ст. 2, 12, 13, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 92, 95, 133, 141, 206, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Ізяславським РВУ МВС України в Хмельницькій області 13 лютого 2002 року, жительки АДРЕСА_1 ) до Ізяславської міської ради Хмельницької області (місце знаходження 30300 м. Ізяслав Шепетівського району Хмельницької області, вул. Незалежності, буд. 43, ) про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права на земельну частку (пай) у порядку спадкування задовольнити.

Встановити факт, що сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ХМ № 071740, реєстраційний № 210, площа 3,43 умовних кадастрових га, розпорядження № 78 від 16 квітня 1996 року, виданий на ім`я ОСОБА_4 належить ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнати право ОСОБА_1 як спадкоємця за законом після смерті ОСОБА_2 , котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на земельну частку (пай), розміром 3, 43 умовних кадастрових гектарів із земель, які перебували у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства ім. Щорса с. Топори Ізяславського району Хмельницької області, яке належало померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХМ № 071740, яке успадкував, однак у встановленому законом не оформив відповідних правовстановлюючих документів ОСОБА_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його оголошення.

Суддя О. С. Янішевська