КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції: Осаулов А.А.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/1228/2022
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мережко М.В.,

суддів - Ігнатченко Н.В., Савченка С.І.,

секретар - Олешко Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16 серпня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту містобудування та архітектури Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), третя особа: товариство з обмеженою відповідальністю «Слов`янський дім ФПУ» про скасування містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, -

В с т а н о в и в :

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Департаменту містобудування та архітектури Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (відповідач), третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю "Слов`янський дім ФПУ". У позові ОСОБА_1 просив скасувати містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки за адресою : АДРЕСА_1 №830/17/012/009-17 від 26 травня 2017 року, виданих Департаментом містобудування та архітектури Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Позовну заяву мотивовано тим, що позивач є власником земельної ділянки, кадастровий номер :91:109:0177, за адресою : АДРЕСА_1 , та будинку, який розташований на ній.

Позивач ОСОБА_1 19 березня 2018 року дізнався, що 26 травня 2017 року відповідач видав (зареєстрував) містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки за адресою : АДРЕСА_1 №830/17/012/009-17. Позивач вважає вказане рішення таким, що порушує його права, оскільки:

- земельна ділянка по АДРЕСА_2 віднесена до території громадских будівель та споруд з відповідним функціональним призначенням для містобудівних потреб, а таму не дозволяється розміщення житлової забудови, у тому числі багатофункціональних комплексів із житловими приміщення (будинками);

- вказаним будівництвом створюється загроза пошкодження або руйнування майна позивача, оскільки земельні ділянки по АДРЕСА_3 розташовані в зсувонебезпечній зоні м. Києва;

- вказане рішення суперечить ДБН 360-92**, воно призведене до порушення норм щодо щільності населення, санітарних відступів між будівлями, норм щодо збереження зелених зон;

- земельна ділянка позивача внаслідок будівництва може опинитись в тіні майбутньої забудови.

Позивач вважає, що рішенням відповідача порушується його право на мирне володіння та користування майнам, оскільки створюється небезпека (загроза) пошкодження або руйнування майна та створюються обставини для обмеження його прав щодо експлуатації та обслуговування житлового будинку.

Вказане стало підставою для звернення до суду.

В запереченні представник третьої особи звертає увагу на відсутність порушень норм чинного законодавства та прав позивача. Підстави для відмови у видачі містобудівних умов та обмежень у відповідача були відсутні. Третя особа надала всі необхідні документи для отримання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки по АДРЕСА_1 №830/17/012/009-17. Чинним законодавством не передбачено обов`язку скасування містобудівних умов та обмежень. (а.с. 93-100 т.1)

У відзиві на позов представник відповідача заперечує щодо задоволення позову, оскільки єдиною підставою для прийняття рішення про відмову у наданні містобудівних умов та обмежень законодавець визначив невідповідність намірів щодо забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації на місцевому рівні. Наміри замовника щодо забудови земельної ділянки по АДРЕСА_1 , а саме будівництво багатофункціонального комплексу, відповідає вимогам містобудівної документації на місцевому рівні - Генеральному плану. Крім цього, містобудівні умови та обмеження є складовою вихідних даних для проектування об`єктів містобудування, вони призначені виключно для встановлення вимог, які мають бути враховані при подальшому проектуванні об`єктів містобудування. Крім того, вважають, що права позивача оскаржуваними містобудівними умовами та обмеженнями не порушуються. (а.с. 104-109 т.1)

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 березня 2019 року у задоволенні позову відмовлено. (а.с. 163-167 т.1)

Шостий апеляційний адміністративний суд постановою від 20 червня 2019 року рішення суду першої інстанції залишив без змін. (а.с. 210-215 т.1)

Постановою Верховного Суду від 11 листопада 2020 року рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 березня 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 червня 2019 року у справі № 826/14406/18 - скасовано і закрито провадження по справі. (а.с. 26-35 т.2)

Ухвалою Верховного Суду від 02 грудня 2020 року справу №826/14406/18 передано на розгляд до Шевченківського районного суду м. Києва в порядку цивільного судочинства (а.с. 46-48 т.2)

Ухвалою судді від 21 грудня 2020 року було призначено підготовче засідання із викликом сторін.

Ухвалою суду від 07 липня 2021 року закрито підготовче провадження у цивільній справі №826/14406/18, призначено її судовий розгляд по суті.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 16 серпня 2022 року у позові відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, посилаючись на порушенням норм матеріального права , та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов. В апеляційній скарзі зазначив , що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи , що мають значення для вирішення спору, не з`ясував дійсних намірів забудови, не врахував ,що здійснюється фактично житлова забудова, а не реконструкція будівель та споруд під багатофункціональний комплекс, суд всупереч вимогам закону прирівняв землі житлової забудови до земель громадської забудови за їх цільовим призначенням , і це все призвело до неправильного рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу третя особа ТОВ «Слов`янський дім ФПУ « зазначила, що рішення суду є законним і обґрунтованим, наміри третьої особи - замовника щодо забудови земельної ділянки на АДРЕСА_1 , а саме будівництво багатофункціонального комплексу повною мірою відповідають вимогам містобудівної документації на місцевому рівні - Генеральному плану і відповідає вимогам ст. 29 Закону України « Про регулювання містобудівної діяльності».

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ст.ст 128-131 ЦПК України особи, які приймають участь у справі були своєчасно повідомлені про день та час розгляду справи на 20 січня 2022 року , 24 лютого 2022 року, 19 травня 2022 року, 30 червня 2022 року за адресами , які були зазначені в матеріалах справи. Заяв щодо зміни місця проживання або місцезнаходження від сторін не надходило.

Представник з-ої особи приймав участь у розгляді справи в суді апеляційної інстанції .

Представник ОСОБА_1 - адвокат Лазаренко Е .О. направила до апеляційної суду клопотання про відкладення розгляду справи з посиланням на ту обставину , що вона не може прибути у судове засідання призначене на 30 червня 2022 року на 09,30 год у зв`язку із перебуванням її у м. Львів. До клопотання представником надано довідку про залучення її Координаційним центром з питань гуманітарної допомоги Львівської військової адміністрації для правового супроводу та оформлення гуманітарних вантажів, що надходить на територію України, надання правової допомоги та юридичних консультацій , що стосуються діяльності координаційного центру.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Клопотань щодо розгляду справи в режимі відеоконференції не подано. Доказів неможливості прибути у судове засідання представником позивача не надано.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що особи, які приймають участь у справі, належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, доказів поважності неявки суду не надали, тому колегія суддів вважає, що неявка осіб не може бути визнана судом поважною, і клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Лазаренко Е .О. задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції встановив , що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки, кадастровий номер :91:109:0177, та житлового будинку за адресою : АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. ( т,1 а.с. 10,11)

Товариство з обмеженою відповідальністю "Слов`янський дім ФПУ" звернулося до Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) через Центр надання адміністративних послуг виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) з заявою про надання містобудівних умов та обмежень від 18 травня 2017 року , до якої були додані:

договір оренди земельної ділянки;

копії правовстановлюючих документів на нерухоме майно;

копія статуту;

ситуаційний план (схема) щодо місцезнаходження земельної ділянки; викопіювання з топографо-геодезичного плану МІ :2000;

черговий кадастровий план (витяг із земельного кадастру);

фотофіксація земельної ділянки (з оточенням);

містобудівний розрахунок з техніко-економічними показниками запланованого об`єктами будівництва.

На підставі зазначеної заяви третій особі та інвестору - ТОВ «БК Девелопмент» відповідачем були видані містобудівні умови і обмеження забудови земельної ділянки за адресою : АДРЕСА_1 , для реконструкції будівель та споруд під багатофункціональний комплекс від 26 травня 2017 року №830/17/012/009-17. ( т.1 а.с. 13- 18)

Зазначені містобудівні умови містять два розділи, один з яких - «Загальні дані», який включає в себе опис об`єкта та основні техніко-економічні показники об`єкту будівництва. Другий розділ - «Містобудівні умови та обмеження» передбачають встановлені для третьої особи обмеження, які мають бути враховані при проектуванні будівництва третьою особою.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності, що спрямовані на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів, встановлює Закон України « Про регулювання містобудівної діяльності « ( № 3038-У1 від 17 лютого 2011 року )

Згідно з пунктом 7 частини першої статті 2 Закону України « Про регулювання містобудівної діяльності «I (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) планування і забудова територій - діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, юридичних та фізичних осіб, яка передбачає розроблення містобудівної та проектної документації, будівництво об`єктів.

Відповідно до п.8 ч.1 ст. 1 Закону України « Про регулювання містобудівної діяльності «II, містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки (далі - містобудівні умови та обмеження) - документ, що містить комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва щодо поверховості та щільності забудови земельної ділянки, відступів будинків і споруд від червоних ліній, меж земельної ділянки, її благоустрою та озеленення, інші вимоги до об`єктів будівництва, встановлені законодавством та містобудівною документацією.

Згідно з ч. 2 cт. 5 Закону України статті 2 Закону України « Про регулювання містобудівної діяльності» « I , вимоги містобудівної документації є обов`язковими для виконання всіма суб`єктами містобудування.

Частиною п`ятою статті 26 Закону № 3038-VI встановлено, що проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; 6) реєстрація права власності на об`єкт містобудування.

Відповідно до частин першої, третьої - п`ятої, сьомої статті 29 Закону № 3038-VI основними складовими вихідних даних є: 1) містобудівні умови та обмеження; 2) технічні умови; 3) завдання на проектування.

Містобудівні умови та обмеження надаються відповідними спеціально уповноваженими органами містобудування та архітектури на безоплатній основі.

Спеціально уповноважений орган містобудування та архітектури визначає відповідність намірів щодо забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації на місцевому рівні.

Розгляд заяви і надання містобудівних умов та обмежень або прийняття рішення про відмову у їх наданні здійснюються спеціально уповноваженим органом містобудування та архітектури протягом семи робочих днів з дня реєстрації заяви.

Рішення про відмову у наданні містобудівних умов та обмежень приймається у разі невідповідності намірів щодо забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації на місцевому рівні.

Склад, зміст, порядок надання містобудівних умов та обмежень визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері будівництва, містобудування та архітектури.

Процедуру надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, їх склад та зміст (станом на час виданні оспорюваних містобудівних умов) визначав Порядок № 109

Відповідно до пункту 2.1 Порядку № 109 містобудівні умови та обмеження є основною складовою вихідних даних. Містобудівні умови та обмеження надаються відповідними уповноваженими органами містобудування та архітектури на безоплатній основі протягом семи робочих днів з дня реєстрації відповідної заяви разом із документами, передбаченими пунктом 2.2 цього розділу, у порядку, встановленому Законом № 3038-VI.

Згідно з пунктом 2.4 Порядку № 109 розгляд заяви, надання містобудівних умов та обмежень або прийняття рішення про відмову у їх видачі здійснюються спеціально уповноваженим органом містобудування та архітектури у порядку, встановленому Законом України « Про регулювання містобудівної діяльності» . Підставою для відмови у видачі містобудівних умов та обмежень є невідповідність намірів забудови земельної ділянки положенням відповідної містобудівної документації на місцевому рівні. Відмова у видачі містобудівних умов та обмежень або внесення змін до них з відповідним обґрунтуванням надається уповноваженим органом містобудування та архітектури у строк, визначений пунктом 2.1 цього розділу.

Отже, на підставі наведених вище положень частини п`ятої статті 29 Закону № 3038-VI та пункту 2.4 Порядку № 109 єдиною підставою для відмови у видачі містобудівних умов та обмежень є невідповідність намірів забудови земельної ділянки положенням відповідної містобудівної документації на місцевому рівні.

Водночас у разі відсутності невідповідності намірів забудови земельної ділянки положенням відповідної містобудівної документації на місцевому рівні у спеціально уповноваженого органу містобудування та архітектури виникає обов`язок видати заявнику містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки.( Постанова Верховного Суду від 05 червня 2019 року у справі № 522/6069/14-а).

Стаття 19 Земельного кодексу України визначає, що землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Відповідно до ч.1 ст. 20 Земельного кодексу України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.

За змістом ч.5 ст. 20 Земельного кодексу України види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою.

Згідно ст. 38 Земельного кодексу України до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об`єктів загального користування.

Статті 40-42 Земельного кодексу України визначають види використання земельної ділянки в межах категорії земель житлової та громадської забудови, а саме: а) земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва; б) земельні ділянки для житлового і гаражного будівництва, які надаються . житлово-будівельним (житловим) та гаражно-будівельним кооперативам; в) земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності.

З Генерального плану міста Києва та проекту планування його приміської зони на період до 2020 року, затвердженого рішенням Київської міської ради від 28 березня 2002 року №370/1804, вбачається, що земельна ділянка, щодо якої видано оспорювані умови, за функціональним призначенням належить до території громадської забудови, що підтверджується Фрагментом схеми функціонального зонування території за чинною містобудівною документацією.

Додатком А ДБН В.2.2-9-99 "Громадські будинки та споруди" визначено, що громадські будинки і споруди - загальна назва будинків і приміщень, які призначені для розміщення закладів, підприємств, організацій тощо, які надають послуги (обслуговують фізичних осіб (населення) або юридичних осіб (громаду та державу).

Відповідно до п. 2.1, 2.2 ДБІІ 360-92** «Планування і забудова міських і сільських поселень» 2.1 Територія міста за функціональним призначенням і характером використання поділяється на сельбищну, виробничу, в тому числі зовнішнього транспорту, і ландшафтно-рекреаційну. До сельбищної території входять ділянки житлових будинків, громадських установ, будинків і споруд, у т.ч. навчальних, проектних, науково-дослідних та інших інститутів без дослідних виробництв, внутрішньоселищна, вулично-дорожна і транспортна мережа, а також площі, парки, сади, сквери, бульвари, інші об`єкти зеленого будівництва й місця загального користування.

Згідно п. 1.1-12:2011 «Настанова про склад та зміст плану зонування території (зонінг) ДСТУ-Н» вид використання території - використання та забудова території, що поєднуються за подібністю відповідних ознак. Розрізняються переважний, супутній та допустимий вид використання.

Дозволений (переважний та супутній) вид використання території використання, яке відповідає переліку переважних та супутніх видів використання та містобудівної документації. Супутній вид використання території (земельної ділянки) - вид використання, який є дозволенним та необхідним для забезпечення функціонування переважного виду використання земельної ділянки, (який не потребує спеціального погодження).

Варто зазначити, що конкретизація намірів забудовника, дозвіл на реалізацію цих намірів, та, відповідно, виконання оскаржуваних містобудівних умов та обмежень, відбувається на етапі проектування та отримання дозволу на будівництво.

З огляду на норми закону , висновок суду ,що відповідач діяв в межах своєї компетенції та у відповідності до вимог законодавства, оскільки наміри забудови земельної ділянки, а саме: реконструкція будівель та споруд під багатофункціональний комплекс відповідали цільовому призначенню земельної ділянки, яка відноситься до категорії земель громадської забудови.,є цілком обгрунтованим .

Доводи апеляційної скарги про те ,що суд не дослідив дійсних намірів забудови є безпідставними, з підстав зазначених вище.

Частиною 5 статті 20 Земельного кодексу України право визначати вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (здійснювати будівництво індивідуального житлового будинку чи багатоквартирного будинку в межах відповідних норм) надано саме власнику земельної ділянки.

Крім того, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

З огляду на викладене правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

При цьому за змістом вказаних статей позов може бути задоволений лише у випадку встановлення факту порушення, не визнання або оспорення відповідачем (відповідачами) прав, свобод чи інтересів позивача. Якщо такого факту не встановлено, позов не підлягає задоволенню.

Згідно до ч. 1 ст. 20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Спірні правовідносини між учасниками справи виникли внаслідок проведення третьою особою будівельних робіт, які, на думку позивача, порушують його права, як власника сусідньої земельної ділянки та розташованого на ній будинку.

Між тим, позивачем не доведено порушення його прав на теперішній час оскаржуваними містобудівними умовами та обмеженнями, оскільки вони не встановлюють для позивача будь-яких прав та обов`язків, а тому відповідно не можуть безпосередньо порушувати його законні права та/або інтереси.

При цьому, вимоги про скасування містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки є похідними і можуть бути розглянуті при вирішенні цивільним судом питання щодо законності проведення третьою особою будівельних робіт. Однак, на теперішній час законність проведення третьою особою будівельних робіт не оспорюється.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

У відповідності до вимог ч.3 ст.12 ЦК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.3 ст.41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17липня 1997 року відповідно до закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплений принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні ( ч.1 ст.321 ЦК України ).

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України).

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч.1 ст.317 ЦК України).

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч.1, 2 ст.319 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності (ч. 2 ст. 355 ЦК України).

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з ч.1 ст. 76, ч. 1 ст.77 та ст. 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Висновок суду першої інстанції, що позивачем не було доведено належними та допустимими доказами в розумінні ЦПК України обставин, на які він посилався,і з огляду на вказане відсутні підстави для задоволення позовних вимог про скасування містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки №830/17/012/009-17 від 26 травня 2017 року відповідає встановленим обставинам і є обґрунтованим.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, з урахуванням того, що відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави , колегія суддів вважає , що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні .

Керуючись ст.ст. 365, 367, 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України , суд ,-

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 06 липня 2022 року.

Головуючий

Судді