Постанова

Іменем України

29 червня 2022 року

м. Київ

справа № 308/7517/17

провадження № 61-17017св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Олійник А. С., Усика Г. І. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , Невицька сільська рада Ужгородського району Закарпатської області, правонаступниуом якої є Оноківська сільська рада Ужгородського району Закарпатської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Закарпатського апеляційного суду від 08 вересня 2021 року у складі колегії суддів: Собослоя Г. Г., Кондора Р. Ю., Готри Т. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , Невицької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області (далі - Невицька сільська рада), правонаступником якої є Оноківська сільська рада Ужгородського району Закарпатської області, про визнання незаконним рішення, скасування державного акта на право власності на земельну ділянку, зобов`язання вчинити дії.

На обґрунтування позовних вимог зазначала, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 10 жовтня 2001 року їй на праві власності належить житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказане домоволодіння придбала її матір ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 11 квітня 1978 року державним нотаріусом Ужгородської районної державної нотаріальної контори Ердеш К. Ф., реєстровий № 1394, за умовами якого ОСОБА_4 продала, а ОСОБА_3 придбала будинок АДРЕСА_2 (згодом будинку присвоєно № НОМЕР_1 , а вулицю перейменовано на Центральну).

Згідно з архівною випискою Ужгородського державного районного архіву від 23 жовтня 1982 року № 39, присадибна ділянка за адресою будинку АДРЕСА_2 на ім`я ОСОБА_5 складала 0,08 га.

Під час оформлення права власності на земельну ділянку для обслуговування належного їй житлового будинку, з повідомлення Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області від 19 травня 2017 року

№ 0-7-0.28-296/102-17 їй стало відомо про те, що відповідно до рішення 7 сесії 22 скликання Невицької сільської ради від 19 травня 1997 року та технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, виготовленої ДП «Закарпатгеодезцентр» на замовлення ОСОБА_2 (далі - технічна документація), відповідачу передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,1542 га, кадастровий номер :01:002:0053, за адресою: АДРЕСА_2 .

Надалі, ОСОБА_2 виданий державний акт на право власності на земельну ділянку від 07 липня 2009 року серії ЯЕ № 434451.

Ознайомившись з технічною документацією, вона з`ясувала, що частина документів, які слугували підставою для передачі ОСОБА_2 земельної ділянки приватну власність є сфальсифіковано, зокрема в акті визначення та погодження меж земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ОСОБА_2 від 19 лютого 2009 року зазначено, що межі земельної ділянки погоджені ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто за 11 років до погодження відповідачем меж земельної ділянки.

З приводу незаконної приватизації ОСОБА_2 земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 , вона звернулася до органів досудового розслідування із заявою про вчинення кримінального правопорушення, відомості про яке 20 червня 2017 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000823, у ході якого встановлено протиправність дій колишнього Невицького сільського голови ОСОБА_6 , який будучи посадовою особою органу місцевого самоврядування, яка наділена організаційно-розпорядчими повноваженнями, використовуючи свої службові повноваження та пов`язані з цим можливості, умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, склав, підписав та видав завідомо неправдивий офіційний документ - витяг з рішення 7 сесії 22 скликання Невицької сільської ради від 19 травня 1997 року, який надалі ОСОБА_2 використала під час оформлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_3 .

Посилаючись на те, що відповідач незаконно заволоділа земельною ділянкою, яка необхідна їй для обслуговування житлового будинку, чим унеможливила нормальний доступ до неї, ОСОБА_1 , з урахуванням уточнених позовних вимог, просила визнати недійсним рішення 7 сесії 22 скликання Невицької сільської ради від 19 травня 1997 року в частині надання ОСОБА_2 у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,15 га та виданий на його підставі державний акт на право власності на земельну ділянку від 07 липня 2009 року серії ЯЕ № 434451; зобов`язати Невицьку сільську раду надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою земельної ділянки для обслуговування житлового будинку площею 0,08 га на АДРЕСА_3 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 вересня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано недійсним державний акт на право власності на землю площею 0,1542 га серії ЯЕ №434451, виданий 07 липня 2009 року ОСОБА_2 , зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за №24.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено, вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимоги ОСОБА_1 про визнання недійсним рішення 7 сесії 22 скликання Невицької сільської ради від 19 травня 1997 року в частині надання ОСОБА_2 у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,15 га мотивовано тим, що згідно з повідомленням Невицької сільської ради від 27 березня 2018 року № 210/02-08, площа земельної ділянки, яка закріплена за домоволодінням за адресою: АДРЕСА_1 (до зміни нумерації - АДРЕСА_4 , відповідно до витягу з погосподарської книги станом на квітень 1978 року (дата набуття домоволодіння у власність ОСОБА_7 ) та квітень 1992 року, становила 0,02 га. Оскільки позивачем не доведено, що в її користування була передана земельна ділянка площею 0,08 га, суд дійшов висновку про відсутність порушення її прав як землекористувача, а отже, відсутність підстав для задоволення її вимоги про визнання недійсним рішення Невицької сільської ради в частині передачі у приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,15 га.

Задовольняючи вимогу про визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку від 07 липня 2009 року серії ЯЕ № 434451, суд виходив з того, що ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 листопада 2018 року у справі № 308/3340/18, відповідно до якої ОСОБА_6 звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої частиною першою статті 366 КК України у зв`язку із закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження закрито на підставі пункту 1 частини другої статті 284 КПК України, встановлено преюдиційні при вирішенні зазначеної справи обставини щодо підроблення головою Невицької сільської ради ОСОБА_6 витягу з рішення 7 сесії 22 скликання Невицької сільської ради від 19 травня 1997 року, на підставі якого ОСОБА_2 виданий оспорюваний державний акт. З огляду на наведене, вважав обгрунтованими доводи позивача про те, що державний акт на право власності на земельну ділянку від 07 липня 2009 року серії ЯЕ № 434451 виготовлений з порушенням вимог закону, а тому він є незаконним та підлягає визнанню недійсним.

Оскільки позивач не надала доказів на підтвердження дотримання процедури приватизації земельної ділянки, на якій розташований належний їй житловий будинок, як і того, що їй було відмовлено у наданні дозволу на складення проєкту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,08 га, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання Невицької сільської ради надати їй дозвіл на розробку проєкту землеустрою земельної ділянки для обслуговування житлового будинку площею 0,08 га на АДРЕСА_3 .

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 08 вересня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено.

РішенняУжгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 вересня 2020 року скасовано, ухвалено нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Судове рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позивачем порушення її прав як землекористувача, а також того, що у її користування, як власника домоволодіння на АДРЕСА_3 , було передано земельну ділянку площею 0,08 га.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині задоволеної вимоги про визнання недійсним оспорюваного державного акта, апеляційний суд зазначив, що суд першої інстанції не урахував, що підставою видачі зазначеного державного акта слугувало рішення 7 сесії 22 скликання Невицької сільської ради від 19 травня 1997 року, яке у встановленому законом порядку не скасовано, і яке було прийнято зазначеним органом місцевого самоврядування, коли сільським головою був ОСОБА_8 , а тому дійшов помилкового висновку про наявність підстав для визнання його недійсним.

Рух справи у суді касаційної інстанції. Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, аргументи інших учасників справи

У жовтні 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , у якій вона просила скасувати постанову Закарпатського апеляційного суду від 08 вересня 2021 року та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Підставою касаційного оскарження вказаного судового рішення заявник зазначала неправильне застосування судом норм матеріального права, а саме застосування норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 04 червня 2014 року у справі № 6-46цс14, від 25 червня 2014 року у справі № 6-67цс14, від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2510цс15 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України), а також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, оскільки суд апеляційної інстанції не дослідив зібрані у справі докази та не надав їм належної правової оцінки (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Ухвалою Верховного Суду від 12 листопада 2021 року відкрито касаційне провадження на підставі пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України та витребувано із суду першої інстанції матеріали справи.

У грудні 2021 року від ОСОБА_2 надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому вона вказувала на необґрунтованість доводів заявника, та законність оскаржуваного позивачем судового рішення. Зазначала, що позивач не надала належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вона чи її покійна мати мали в користуванні земельну ділянку площею більше ніж 200 кв. м, а отже, ОСОБА_1 не є належним позивачем за заявленими вимогами, а тому апеляційний суд обґрунтовано скасував рішення суду першої інстанції у частині задоволеної вимоги.

У грудні 2021 року від ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив, у якій вона підтримувала вимоги касаційної скарги, та просила скасувати постанову апеляційного суду, залишивши в силі рішення суду першої інстанції.

Розпорядженням керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2021 року № 2343/0/226-21 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями на підставі службової записки голови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду ОСОБА_9 у зв`язку зі звільненням у відставку судді ОСОБА_10 .

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09 грудня 2021 року справу призначено судді-доповідачеві Усику Г. І., судді, які входять до складу колегії: Олійник А. С., Яремко В. В.

Справа надійшла на адресу суду касаційної інстанції у грудні 2021 року.

Ухвалою Верховного Суду від 21 червня 2022 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у ній матеріалами.

Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій

Судами попередніх інстанцій установлено, що на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 11 квітня 1978 року державним нотаріусом Ужгородської районної державної нотаріальної контори Ердеш К. Ф., реєстровий № 1394, ОСОБА_4 продала, а ОСОБА_3 придбала будинок АДРЕСА_2 (в подальшому будинку присвоєно АДРЕСА_1 , а вулицю перейменовано на Центральну).

Згідно з пунктом 1 договору, вказаний жилий будинок побудований із самана, критий черепицею, жила площа складає 31,5 кв. м, розташований на земельній ділянці 200 кв. м. До будинку примикає сарай.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла, після її смерті житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , успадкувала її донька - ОСОБА_1 .

Встановлено, що на дату набуття ОСОБА_1 права власності у порядку спадкування на зазначене домоволодіння, право власності чи користування земельною ділянкою на якій розташований житловий будинок та яка необхідна для його обслуговування, оформлено не було.

Відповідно до архівної виписки з господарської книги від 23 жовтня 1982 року № 39, виданої ОСОБА_3 , двір, за адресою АДРЕСА_4 , головою якого є ОСОБА_4 є робітничим, присадибна земельна ділянка, що перебуває у користуванні двору за роки 1974-1976 становить 0,08 га.

Згідно з повідомленням Невицької сільської ради від 27 березня 2018 року № 210/02-08:

- площа земельної ділянки, яка закріплена за домоволодінням за адресою: АДРЕСА_3 , згідно з витягом з погосподарської книги станом на квітень 1978 року та квітень 1992 року - 0,15 га; згідно з рішенням від 07 липня 2006 року домоволодінню ОСОБА_2 змінено нумерацію будинку з АДРЕСА_5 на АДРЕСА_3 ;

- площа земельної ділянки, яка закріплена за домоволодінням за адресою: АДРЕСА_3 , згідно з витягом з погосподарської книги станом на квітень 1978 року та квітень 1992 року - 0,02 га; згідно з рішенням від 07 липня 2006 року домоволодінню ОСОБА_1 змінено нумерацію будинку з АДРЕСА_4 на АДРЕСА_1 ;

- оформлення права власності на земельну ділянку ОСОБА_1 під будинком не здійснювалося.

Згідно із витягом з протоколу засідання постійної земельної депутатської комісії Невицької сільської ради від 03 червня 2009 року № 2, комісією встановлено, що межі земельної ділянки ОСОБА_2 не переносилися, відповідають межам, що склалися історично та співпадають з межами вказаних на представлених документах.

Рішенням Невицької сільської ради від 16 червня 2009 року надано дозвіл ОСОБА_2 на виготовлення державного акту на право приватної власності на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_3 , без погодження межі з ОСОБА_1 .

Встановлено, що у 2009 році ДП «Закарпатгеодезцентр» на замовлення ОСОБА_2 розробило технічну документацію із землеустрою щодо складання документів що посвідчують право власності на земельну ділянку площею 0,15 га.

Підставою виконання робіт з розроблення технічної документації слугував лист-замовлення ОСОБА_2 , та архівний витяг з рішення 7 сесії 22 скликання Невицької сільської ради від 19 травня 1997 року, виданий 10 грудня 2007 року за підписом Невицького сільського голови Чундака О. Ф.

20 червня 2020 року за заявою ОСОБА_1 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000823 внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, а саме щодо незаконної приватизації ОСОБА_2 земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , в ході якого встановлено протиправність дій колишнього Невицького сільського голови ОСОБА_6 , який будучи посадовою особою органів місцевого самоврядування, яка наділена організаційно-розпорядчими повноваженнями, використовуючи свої службові повноваження та пов`язані з цим можливості, умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, склав, підписав та видав завідомо неправдивий офіційний документ - витяг з рішення 7 сесії 22 скликання Невицької сільської ради від 19 травня 1997 року. Надалі вказаний витяг було використано ОСОБА_2 під час оформлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_3 .

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 листопада 2018 року у справі № 308/3340/18 ОСОБА_6 звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої частиною першою статті 366 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження закрито на підставі пункту 1 частини другої статті 284 КПК України.

Відповідно до змісту ухвали суду, ОСОБА_6 обвинувачувався в тому, що 10 грудня 2007 року, він перебуваючи на посаді голови Невицької сільської ради, використовуючи свої службові повноваження та пов`язані з цим можливості, умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, склав, підписав та видав ОСОБА_2 завідомо неправдивий офіційний документ - витяг з рішення 7 сесії 22 скликання Невицької сільської ради від 19 травня 1997 року, який було використано ОСОБА_2 під час оформлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, які посвідчують право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд за адресою АДРЕСА_3 . Обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю та підтвердив обставини викладені в обвинувальному акті, у вчиненому щиро розкаявся та просив закрити справу відносно нього на підставі статті 49 КК України.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обґрунтування

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції у межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Згідно із частиною другою статті 14 Конституції України право власності на землю гарантується, це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до Закону.

Відповідно до частини першої статті 3 ЗК України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Статтями 15, 16 Цивільного кодексу України передбачено право на звернення до суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

ОСОБА_1 обґрунтовувала позовні вимоги про визнання незаконним рішення рішення 7 сесії 22 скликання Невицької сільської ради від 19 травня 1997 року та визнання недійсним державного акта на право власності на землю площею 0,1542 га серії ЯЕ №434451, виданого 07 липня 2009 року ОСОБА_2 , посилаючись на те,що вона не має можливості реалізувати своє право на отримання у власність земельної ділянки площею 0,08 га, що необхідна для обслуговування домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , оскільки відповідно до рішення 7 сесії 22 скликання Невицької сільської ради від 19 травня 1997 року та технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, виготовленої ДП «Закарпатгеодезцентр» на замовлення ОСОБА_2 , частину присадибної ділянки, якою вона фактично користувалася, передано у приватну власність відповідачу у складі земельної ділянки площею 0,1542 га, кадастровий номер :01:002:0053, за адресою: АДРЕСА_3 .

Вирішуючи питання обґрунтованості вимоги позивача про визнання недійсним державного акта на право власності на землю площею 0,1542 га серії ЯЕ №434451, виданого 07 липня 2009 року ОСОБА_2 , апеляційний суд вважав помилковим висновок суду першої інстанції про доведеність у цій частині позовних вимог ОСОБА_1 з огляду на встановлені в ухвалі Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 листопада 2018 року у справі № 308/3340/18 обставини підроблення головою Невицької сільської ради ОСОБА_6 витягу з рішення 7 сесії 22 скликання Невицької сільської ради від 19 травня 1997 року, зазначивши про те, що підставою видачі оспорюваного державного акта слугувало рішення 7 сесії 22 скликання Невицької сільської ради від 19 травня 1997 року, яке в установленому законом порядку не скасоване, а не витяг з вказаного рішення.

В обґрунтування касаційної скарги, ОСОБА_1 вказувала на те, що апеляційний суд в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права у подібних правовідносинах без урахування висновків, викладених Верховний Судом України у постановах:

- від 25 червня 2014 року у справі № 6-67цс14 про те, що: «державний акт на право приватної власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади, тому вирішення питання про правомірність видачі державного акта безпосередньо залежить від законності рішення, на підставі якого такий акт виданий, та дотримання вимог, передбачених земельним законодавством, зокрема статтями 116, 118 ЗК України»;

- від 04 червня 2014 року у справі № 6-46цс14 про те, що: «у спорах, пов`язаних з правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватись як зазначені рішення, угоди на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними тільки державних актів на право власності може мати місце у разі їх видання з порушенням вимог закону, усупереч рішень чи угод. У цьому разі таке визнання є належним та самостійним способом поновлення порушених прав у судовому порядку»;

- від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2510цс15 про те, що: «З урахуванням висновків Конституційного Суду України в Рішенні від 16 квітня 2009 року

№ 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) та з огляду на положення статті 11 ЦК України, статей 78, 116, 122 ЗК України, в зв`язку з прийняттям суб'єктом владних повноважень ненормативного акта виникають правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, зокрема, в сфері земельних правовідносин відповідний ненормативний акт слугує підставою виникнення, зміни або припинення конкретних прав та обов`язків фізичних і юридичних осіб приватного права. За таких обставин рішення суб`єкта владних повноважень у сфері земельних відносин, яке має ознаки ненормативного акта та вичерпує свою дію після його реалізації, може оспорюватися з точки зору його законності, а вимоги про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку вимога про визнання рішення незаконним може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 ЦК України та пред`являтися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред`явлення позовної вимоги про визнання рішення незаконним є оспорювання цивільного речового права особи (зокрема й права власності на землю), що виникло в результаті та після реалізації рішення суб`єкта владних повноважень».

Наведені вище правові висновки Верховного Суду України щодо ефективної як способу захисту порушеного права вимоги про визнання недійсними державного акта на право власності не є застосовними при розгляді зазначеної справи, з огляду на таке.

Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Вирішуючи спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити, чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) порушено провадження у справі належним позивачем. Відсутність права на позов в матеріальному розумінні тягне за собою прийняття рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин, оскільки лише наявність права обумовлює виникнення у інших осіб відповідного обов`язку перед особою, якій таке право належить, і яка може вимагати виконання такого обов`язку (вчинити певні дії або утриматись від їх вчинення) від зобов`язаних осіб. Тобто лише встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного закономінтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, приймає рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Відсутність порушеного права й інтересу встановлюється при розгляді справи по суті та є самостійною підставою для ухвалення судом рішення про відмову в позові.

Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про відсутність порушених, оспорюваних чи невизнаних прав ОСОБА_1 , оскільки згідно з повідомленням Невицької сільської ради від 27 березня 2018 року № 210/02-08 площа земельної ділянки, яка закріплена за домоволодінням за адресою: АДРЕСА_6 , відповідно до витягу з погосподарської книги станом на квітень 1978 року (дата набуття домоволодіння у власність ОСОБА_7 ) та квітень 1992 року, становила 0,02 га.

Аналогічні відомості щодо розміру присадибної земельної ділянки, закріпленої за домоволодінням за адресою: АДРЕСА_4 , на дату набуття його у власність попереднім власником ОСОБА_3 містяться у договорі купівлі-продажу, посвідченому 11 квітня 1978 року державним нотаріусом Ужгородської районної державної нотаріальної контори Ердеш К. Ф., реєстровий № 1394, за умовами якого ОСОБА_3 придбала жилий будинок площею 31,5 кв. м, розташований на АДРЕСА_4 на земельній ділянці розміром 200 кв. м.

Зважаючи на наведене, обґрунтованим є висновок апеляційного суду про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 в частині визнання недійсним оспорюваного державного акта.

Натомість постанова апеляційного суду містить суперечливі висновки щодо мотивів відмови в задоволенні позову. Зокрема, одночасно з недоведеністю позивачем порушеного права, апеляційний суд зазначив про помилковість висновку суд першої інстанції щодо наявності підстав для визнання недійсним державного акта, виданого ОСОБА_2 , оскільки підставою його видачі слугувало рішення 7 сесії 22 скликання Невицької сільської ради від 19 травня 1997 року, яке в установленому законом порядку не скасоване, тоді як установивши відсутність порушених прав ОСОБА_1 , апеляційному суду належало відмовити в задоволенні такої вимоги саме із зазначеної підстави, а тому оскаржуване судове рішення підлягає зміні.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.

Ураховуючи, що суд апеляційної інстанції повно встановив обставини справи, надав наявним у справі доказам належну оцінку та дійшов правильного висновку щодо вирішення спору, однак допустив неправильне застосування норм матеріального і процесуального прав, мотивувальна частина оскаржуваного судового рішення підлягає зміні в редакції цієї постанови.

Щодо вирішення питання розподілу судових витрат

Відповідно до статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції в постанові розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України). Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача (пункт 1 частини другої вказаної статті), у разі відмови в позові - на позивача (пункт 2 частини другої вказаної статті).

Ураховуючи, що за результатами перегляду справи в суді касаційної інстанції Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для зміни судового рішення суду апеляційної інстанції, що не вплинуло на правильність вирішення апеляційним судом спору по суті, понесені заявником судові витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Закарпатського апеляційного суду від 08 вересня 2021 року змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: А. С. Олійник

С. О. Погрібний

Г. І. Усик

В. В. Яремко