РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2022 року

м. Рівне

Справа № 570/1088/22

Провадження № 22-ц/4815/1141/22

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчук Н. М.

суддів: Майданіка В. В., Хилевича С. В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

відповідач ОСОБА_2

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Хмари Міли Василівни на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 21 червня 2022 року у складі судді Остапчук Л. В., ухвалене в м. Рівне, відомості про дату складання повного тексту рішення відсутні,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох дітей: повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Діти проживають з нею і перебувають на її утриманні. Відповідач добровільно допомогу на утримання дітей не надає,у зв`язку з чим вона змушена звернутися до суду з цим позовом. Просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття, а також аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання у Приватному вищому навчальному закладі «Міжнародний економіко-гуманітарний університет імені академіка Степана Дем`янчука» на першому курсі факультету кібернетики, денної форми навчання за контрактом, в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня подачі позову і до закінчення дитиною навчання, тобто по 30 червня 2025 року, але не довше, ніж до 23-х років.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 21 червня 2022 року вказаний позов задоволено. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 :

на неповнолітнього сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 06 квітня 2022 року і до повноліття дитини; на повнолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який навчається, аліменти в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, на весь час навчання сина в учбовому закладі, починаючи з 06 квітня 2022 року і до закінчення дитиною навчання, тобто по 30 червня 2025 року, але не довше, ніж до досягнення сином 23-х років. Стягнуто ОСОБА_2 судовий збір в сумі 992 гривні 40 копійок. Рішення в частині стягнення аліментів на неповнолітню дитину допущено до негайного виконання.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення аліментів на неповнолітню дитину вмотивоване передбаченим законом обов`язком батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття, та обґрунтовано тим, що відповідач є фізично здоровою особою працездатного віку та спроможний і зобов`язаний утримувати свою неповнолітню дитину незалежно від працевлаштування, наявності постійного заробітку чи доходу.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення аліментів на повнолітню дитину вмотивоване передбаченим законом обов`язком батьків утримувати дітей, які продовжують навчання, на період цього навчання до досягнення ними 23-річного віку при умові матеріальної можливості надавати таку допомогу та обґрунтовано тим, що відповідач має матеріальну спроможність надавати утримання своєму повнолітньому синові, який продовжує навчання, навчається на денній формі навчання та позбавлений можливості самостійно себе утримувати.

Вважаючирішення суду незаконним, ухваленими з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, представник ОСОБА_2 адвокат Хмара Міла Василівна оскаржила його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі стверджує, що судом неправильно встановлено та дано помилкову оцінку обставинам перебування дітей сторін на повному утриманні їхньої матері, позивачки у справі, та пояснює, що докази цього у справі відсутні. Зазначає, що відповідач бере участь у вихованні синів і кожному з них постійно передає грошові кошти для забезпечення їхніх потреб. Вказує, що судом проігноровано доводи відповідача щодо отримання ним лише мінімального доходу та наявності у нього кредитних зобов`язань, що суперечить ч. 1 ст. 182 СК України. Вважає висновок суду про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина безпідставним, адже обов`язок утримувати дитину, яка продовжує навчання, ставиться у залежність від фінансової можливості батьків таку допомогу надавати і не є абсолютним. Додає, що позивачкою не доведено фактів несення нею одноосібно витрат, пов`язаних із навчанням старшого сина. Покликаючись на наведене, просила рішення суду першої інстанції в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 змінити зменшивши їх розмір з 1/4 до 1/6 частини його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а в частині стягнення аліментів на повнолітнього сина ОСОБА_6 , який продовжує навчання, скасувати та в цій частині у задоволенні позовних вимог відмовити.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що її слід задовольнити частково.

Згідно ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що сторони у справі перебували у шлюбі, від якого мають двох дітей: повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Сторони проживають окремо. Місцем проживання дітей сторін є місце проживання матері. Ця обставина визнається обома сторонами.

Старший син сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досяг повноліття та продовжує навчання у Приватному вищому навчальному закладі «Міжнародний економіко-гуманітарний університет імені академіка Степана Дем`янчука» на першому курсі факультету кібернетики, денної форми навчання за контрактом по 30.06.2025 року, що підтверджується довідкою з цього навчального закладу № 024/111 від 04.04.2022 року.

Як зазначено позивачкою у позовній заяві, відповідач не надає матеріальної допомоги на дитину та в цілому не виконує своїх батьківських обов`язків щодо утримання синів.

Стаття 12 Закону України «Про охорону дитинства» та ст. ст. 150, 180 Сімейного кодексу України передбачають, що батьки повинні проявляти турботу про дітей, утримувати їх до досягнення повноліття.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка була ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з частиною 2 статті 3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (частина 2 статті 6 Конвенції про права дитини).

Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною 2 статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно із ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У відповідності до ч.1 ст. 182 СК України, при призначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружину, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів та інші обставини, що мають істотне значення.

Оцінивши обставини справи у взаємозв`язку із нормами закону, що регулює дані правовідносини, апеляційний суд приходить до переконання, що визначений місцевим судом розмір аліментів, які підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача на утримання обох синів не відповідає чинним нормам Сімейного кодексу України та порушує права відповідача як платника аліментів.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня - 2100 гривень, з 1 липня - 2201 гривня, з 1 грудня - 2272 гривні; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні .

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_2 працює на посаді виконавця робіт у Приватній виробничо-комерційній фірмі «Фіалка» та його дохід за період з 01.04.2021 року по 31.03.2022 року склав 76 429,72 грн., що підтверджується довідкою цього підприємства № 49 від 27.04.2022 р. (а.с. 23).

Долучена відповідачем банківська виписка АТ «Універсал Банк» про рух коштів по картці клієнта ОСОБА_2 вказує на те, що станом на 05.05.2022 року заборгованість становить 25 363,78 грн. (а.с. 24).

У відзиві на позов та в апеляційній скарзі сторона відповідача вказує про те, що відповідач бере участь у вихованні синів та надає їм кожному окремо матеріальне утримання для задоволення їхніх потреб. Разом з тим, жодних доказів на підтвердження таких заяв відповідачем не надано.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч. 2ст. 80 ЦПК України). Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. 4ст. 77 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6ст. 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 1 та ч. 2ст. 89 ЦПК України).

Частиною 1 ст. 199 СК України передбачено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Згідно ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

В роз`ясненнях п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Зібраними у справі доказами встановлено, що старший син сторін на час постановлення рішення досяг 18-річного віку, навчається у вищому учбовому закладі, при чому у зв`язку з навчанням на стаціонарній формі позбавлений можливості працювати та заробляти кошти, а відтак потребує матеріальної допомоги для забезпечення елементарних фізичних потреб у повноцінному харчуванні, лікуванні, оздоровленні, відпочинку, придбанням необхідної для навчання літератури та приладдя та для забезпечення культурного розвитку особистості.

Оцінюючи обставини справи в сукупності, беручи до уваги, що одна дитина сторін є неповнолітньою, а відтак обов`язок батьків по її утриманню до досягнення повноліття є абсолютним, а потреба старшого сина сторін, який продовжує навчання, у матеріальній допомозі є доведеним, як доведена і можливість відповідача як батька дітей таку допомогу надавати, оскільки він є що є фізично здоровою особою працездатного віку, що не позбавляє його можливості працевлаштуватися таким чином, щоб мати змогу забезпечувати своїх дітей належним чином, та забезпечення поруч і з цим достатнього рівня власного життя, апеляційний суд вважає за необхідне зменшити розмір аліментів на утримання неповнолітнього сина сторін з 1/4 частини всіх видів заробітку до 1/5 частини всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а розмір аліментів на утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання, з 1/4 частини всіх видів заробітку до 1/10 частини всіх видів заробітку. На думку суду, такий розмір аліментів з урахуванням принципу рівності обов`язку обох батьків по утриманню дітей забезпечить баланс інтересів як одержувача, так і платника аліментів, а також їхніх синів.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Хмари Міли Василівни задовольнити частково.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 21 червня 2022 року змінити, виклавши абзац 2 резолютивної частини в наступній редакції:

«Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 :

неповнолітнього сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти в розмірі 1/5 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 06 квітня 2022 року і до повноліття дитини;

на повнолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який навчається, аліменти в розмірі 1/10 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, на весь час навчання сина в учбовому закладі, починаючи з 06 квітня 2022 року і до закінчення дитиною навчання, тобто по 30 червня 2025 року, але не довше, ніж до досягнення сином 23-х років.».

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Поновити дію рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 21 червня 2022 року в частині, що залишена без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 07 грудня 2022 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Хилевич С. В.

Майданік В. В.