П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2022 року місто Київ

справа № 372/861/21

провадження №22-ц/824/6998/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Онопрієнко К.С.

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану адвокатом Каращуком Віталієм Григоровичем,

на рішення Обухівського районного суду Київської області 25 січня 2022 року, ухвалене у складі судді Проць Т.В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Обухівської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Обухівської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2021 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з нею.

Позов обґрунтовано тим, що проживаючи з членами родини ОСОБА_2 , позивачка та її дочка зазнали і потрапили під вплив фізичного, морального і психологічного знущання з боку відповідача.

УЦ жовтні 2020 року вона примусово залишила будинок, в якому проживала сім`я ОСОБА_2 , а також вимушена була залишити свою доньку через неможливість її забрати.

Відповідач заборонив матері та дочці спілкуватися, наближатися їй до будинку, погрожував їй та її рідним.

Позивач переконана, що малолітня дочка повинна проживати разом з матір`ю, вона має змогу забезпечити дитину всім необхідним. Вона постійно слідкувала за станом здоров`я доньки, її розвитком, виховувала та піклувалась про доньку, у неї з донькою психологічний контакт, прив`язаність один до одного.

Оскільки відповідач шляхом погроз забрав доньку та не надає позивачці можливості спілкуватися з донькою, тому вважає позивачка, суд має визнати місце проживання доньки з нею.

В свою чергу ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічною позовною заявою, в який просив визначити місце проживання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з ним.

Вимоги обґрунтовував тим, що фактично з двохрічного віку дитини, ОСОБА_1 не піклувалася за доньку, не виховувала її, не забезпечувала доньку матеріально і фактично проживала окремо від дитини. ОСОБА_1 на протязі останніх п`яти років неодноразово нараджувала сурогатних дітей, а тому у неї не було часу займатись вихованням доньки і вона відмовилася від доньки. Весь тягар по утриманню дівчинки ліг на нього та його дружину ОСОБА_6 .. Подружжя працює, винаймає достойне житло, в якому забезпечені всі необхідні умови для його дітей. Дівчинка має тісний емоційний зв`язок з його дітьми від шлюбу, діти підтримують одне-одного. Проживати з позивачем, яка емоційно не врівноважена та схильна до образ, не має постійного місця роботи та проживання, малолітня дочка не бажає проживати з матір`ю.

Посилаючись на зазначені обставини. просив визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 з ним.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 25 січня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за місцем проживання матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Встановлено адаптивний період зустрічей матері ОСОБА_1 з дитиною ОСОБА_3 протягом 2 (двох) місяців з дня набрання рішенням суду законної сили, а саме: в суботу з 08.00 год. до неделі 12.00 год. для встановлення контакту матері з дочкою, зобов`язавши батька ОСОБА_2 передавати дитину матері у встановлений у рішенні суду час.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання малолітньої дитини, третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Обухівської міської ради відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Каращук В.Г. подав апеляційну скаргу, в який просив скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 , а саме визначити місце проживання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за місце проживання батька ОСОБА_2 . Апелянт вважає рішення суду таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи.

В апеляційній скарзі апелянт, зокрема, зазначає про те, що умови проживання ОСОБА_1 за місцем проживання: АДРЕСА_1 , не досліджувалися, а тому невідомо чи створені позивачкою матеріально-побутові умови проживання дитини з матір`ю. Позивачка ОСОБА_1 не надала до суду письмових доказів, що вона створювала умови необхідні для всебічного розвитку дитини, а навпроти судом було установлено, що ОСОБА_1 не займалася виховуванням дитини, не піклувалася про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, не створювала належні умови для розвитку дитини, не готувала її до самостійного життя та праці. Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції без будь-яких письмових доказів надумано указав, що нібито між дитиною та матір`ю втрачений емоційний зв`язок, так як батько перешкоджав у побаченні і прийнятті участі матері у вихованні дочки. Суд першої інстанції не врахував в першу чергу інтереси дитини, яка при спілкуванні з органами опіки і піклування, з психологами, з класним керівником виявила бажання і схильна проживати тільки з батьком. Суд першої інстанції припустився помилки, зазначивши, що рішення виконавчого комітету Обухівської міської ради від 23 грудня 2020 року № 642 є недостатньо мотивоване, і без будь-яких обґрунтувань не погодився з висновком служби у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Обухівської міської ради як органа опіки та піклування, який вважав за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини за місцем проживання батька.

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу учасники справи не скористалися.

В судовому засіданні 19 жовтня 2022 року представник ОСОБА_2 адвокат Каращук В.Г. апеляційну скаргу підтримав і надав свої пояснення, після чого у справі була оголошена перерва у зв`язку з відсутність даних про повідомлення ОСОБА_1 про день, час та місце засідання суду.

Ухвалою суду від 14 листопада 2022 року заяву ОСОБА_2 про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, за допомогою програмного забезпечення «EasyCon». Зобов`язано ОСОБА_2 зайти та авторизуватися в Системі за 10 хвилин до початку судового засідання, завчасно активувати технічні засоби (мікрофон, навушники та камера) та перевірити їх працездатність шляхом тестування за допомогою Системи.

30 листопада 2022 року та 21 грудня 2022 року ОСОБА_2 на зв`язок не вийшов, будь-яких заяв від нього до суду не надходило. Представник ОСОБА_2 - адвокат Каращук В.Г. направив до суду заяву, в який просив продовжувати розгляд справи у його відсутність (т.2 а.с.169).

ОСОБА_1 , місцем реєстрації якої є адреса: АДРЕСА_2 , була повідомлена про день, час і місце засідання суду шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с.177 т.2).

Служба у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області направила до суду лист, в якому просила розглядати справу без участі представника органу опіки та піклування ( т.2 а.с.151).

За таких обставин, зважаючи на вимоги ч.2 ст.372 ЦПК України, суд вважав за можливе розглянути справу у відсутність учасників справи.

Відповідно до ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом установлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Комісія питань захисту прав дитини виконавчого комітету Обухівської міської ради, у зв`язку зі зверненням ОСОБА_2 з проханням про визначення місця проживання його малолітньої доньки ОСОБА_3 , 2014 року народження з ним та за його адресою: АДРЕСА_3, прийняла рішення № 10 від 26 листопада 2020 року, яким визначили місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_2 .

Рішенням № 642 від 23 грудня 2020 року виконавчого комітету Обухівської міської ради визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_3 з батьком ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_3.

У зв`язку з надходженням звернення від ОСОБА_1 з проханням переглянути прийняте рішення виконкому Обухівської міської ради від 23 грудня 2020 року, яким визначено місце проживання її дочки ОСОБА_3 з батьком, рішенням комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Обухівської міської ради № 4 від 25 березня 2021 року рішення виконавчого комітету Обухівської міської ради від 23 грудня 2020 року № 642 «Про визначення місця проживання малолітньої дитини» залишено без змін. ОСОБА_1 рекомендовано звернутися до виконкому Обухівської міської ради зі зверненням щодо визначення їй способу участі у вихованні дитини.

Згідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання сім`ї від 23 березня 2021 року та від 21 грудня 2021 року, як ОСОБА_2 , так і ОСОБА_1 мають необхідні житлово-побутові умови для проживання і розвитку дитини.

Позивач, відповідач та їх донька є внутрішньо переміщеними особами, що підтверджується довідками Управління соцзахисту виконкому Обухівської міської ради № 656 від 10 серпня2018 року, № 3255-407 від 16 травня 2017 року та № 3255-393982 від 10 серпня 2018 року відповідно.

Як мати, так і батько позитивно характеризуються, працюють та мають стабільний дохід, забезпечені житлом, і в змозі забезпечити належні побутові умови для проживання дитини, її безпечного і здорового зростання, фізичного розвитку.

Відповідно до довідки № 50 від 16 березня 2021 року директора Академічного ліцею № 3 Обухівської міської ради ОСОБА_3 навчалася у вказаному ліцеї в 1-Е класі на сімейній формі навчання, наказ № 67 від 17 листопада 2020 року згідно поданої заяви батька.

На даний час ОСОБА_3 навчається в 2-Е класі Академічного ліцею № 3 Обухівської міської ради.

Малолітня ОСОБА_3 спостерігається у дитячій лікарні по місцю проживання, на «Д» обліку в закладах охорони здоров`я не перебуває.

Ухвалюючи рішення про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 з матір`ю ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що незважаючи на те, що ОСОБА_3 тривалий час проживає у сім`ї батька, де для неї створені належні умови проживання і розвитку, і між дитиною та матір`ю дійсно втрачений сталий емоційний зв`язок, що стало наслідком перешкоджання батьком у побаченні і прийнятті участі матері у вихованні дочки, - місце проживання дитини слід визначити з матір`ю, що буде відповідати інтересам дитини Суд вважав, що проживання ОСОБА_3 , 2014року народження в сім`ї батька, який з 2003 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 , які мають трьох спільних дітей, не буде сприяти забезпеченню найкращих інтересів дитини, гармонійному розвитку та зв`язку з матір`ю, оскільки батько не надає можливості зустрічатися та спілкуватися матері з дочкою, що суперечить сімейним цінностям, які полягають у повазі один до одного та якнайкращому вихованні дитини, ураховуючи інтереси дитини. При цьому, суд першої інстанції не прийняв до уваги посилання відповідача щодо не бажання самої дитини спілкуватися з мамою, оскільки суд вважав, що дитина 2014 року народження не спроможна критично ставитись до своїх дій; поведінку дитини відносно матері суд вважав такою, що склалася під тривалим впливом родини, в якій проживала дитина через негативне ставлення членів родини до позивачки. Також суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , виходив із того, що обставин, які б давали підстави вважати, що з боку матері мало місце неналежне виконання батьківських обов`язків щодо малолітньої донечки не встановлено.

Разом з тим, суд першої інстанції, врахувавши, що малолітня ОСОБА_3 дійсно тривалий час проживає з батьком, тісний емоційний зв`язок між матір`ю та дочкою втрачено, вважав, що у даній ситуації необхідний перехідний період - адаптивний період, який повинен передувати передачі дитини матері і сприятиме налагодженню більш тісного контакту матері і дитини. Такий період зустрічей матері і дитини слід визначити у два місяці з часу вступу рішення в законну силу, а саму: у суботу з 08.00 год. до неділі 12.00 год., зобов`язавши ОСОБА_2 передавати дитину матері у зазначені у рішенні дні та час.

Крім того, суд роз`яснив сторонам, що у разі зміни обставин у відносинах сторін спору, а в першу чергу відносин між батьками, а також встановлення можливості їхнього спільного спілкування та проведення часу з дитиною, визначене у цій справі місце проживання дитини може бути змінено, як за згодою батьків, так і в судовому порядку.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути о найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, параграф 54, ЄСПЛ, від 7 грудня 2006 року).

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 161 СК України).

Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (частина четверта та п`ята статті 19 СК України).

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) вказано, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 листопада 2021 року в справі № 754/16535/19 (провадження № 61-14623св21) вказано, що «під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 352/2324/17 (провадження № 61-14041св19) зазначено, що: «питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що розлучення батьків для дітей - це завжди тяжке психологічне навантаження, а дорослі, займаючись лише своїми проблемами, забувають про кардинальні зміни в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства».

Суд першої інстанції встановив обставини, які характеризують як батька так і матір дитини, а також врахував відносини, які склались між ними з часу народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обставини за яких дитина була розлучена з матір`ю, а також факт неможливості спілкування матері з дитиною через створені відповідачем перешкоди у побаченнях з дочкою та участі у її вихованні.

В контексті першочергового врахування інтересів дитини, які переважають над інтересами батьків, встановивши, що для забезпечення інтересів дитини саме визначення місця проживання дитини із матір`ю відповідатиме її інтересам, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про задоволення первісного позову та відмови у задоволенні зустрічного позову.

При цьому, суд першої інстанції цілком обґрунтовано відхилив посилання відповідача ОСОБА_2 на те, що сама дитина не бажає спілкуватися з матір`ю з тих підстав, що дитина 2014 року народження неспроможна критично ставитись до своїх дій, таке ставлення дитини до матері вибудувалося в результаті тривалого впливу родини ОСОБА_2 , яка негативно ставиться до позивачки. Про негативне ставлення самого ОСОБА_2 до позивачки ОСОБА_1 свідчить зміст телефонної розмови відповідача з сторонньою особою, що зафіксований на аудіозапису, який був наданий останнім до суду першої інстанції. Зміст розмови свідчить про те, що відповідач вишикує будь-який привід відмовити матері у спілкуванні з дочкою, позбавити її в подальшому батьківських прав та чинити інші незручності, в тому числі використовуючи психологічний та фізичний тиск, маючи переважну фізичну силу та інші механізми впливу на позивача.

Суд першої інстанції, з урахуванням конкретних обставин справи, а саме те, що безпосередня участь матері у житті її дитини була припинена через створені батьком перешкоди у спілкуванні матері і дитини (переведення дитини на сімейне навчання, не допуск матері до дитини), що уже мало місце станом на грудень 2020 року, цілком обґрунтовано не погодився з висновком органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання дитини з батьком, і вважав, що такий висновок суперечить інтересам дитини, з урахуванням віку дитини та відсутності будь-яких обставин, щоб свідчили про неналежне виконання матір`ю дитини своїх батьківських обов`язків до моменту розлучення дитини з матір`ю.

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що визначення місця проживання малолітньої доньки ОСОБА_3 , 2014 року народження, з матір`ю, буде відповідати якнайкращим інтересам дитини. При цьому, судом першої інстанції вірно враховані правові висновки Верховного Суду.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не впливають на їх правильність, не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, а у значній мірі зводяться до незгоди з висновками суду.

За змістом ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст.375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану адвокатом Каращуком Віталієм Григоровичем, залишити без задоволення.

Рішення Обухівського районного суду Київської області 25 січня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус