СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/1418/22

пр. № 2-о/759/245/22

15 червня 2022 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

в складі: головуючого - судді Кириленко Т.В.;

при секретарі Шпаковичі С.Р.;

за участю заявника ОСОБА_1 ;

представника заявника ОСОБА_2 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа П`ята Київська державна нотаріальна контора про встановлення факту постійного проживання,-

ВСТАНОВИВ :

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просить встановити факт постійного проживання його з матірю - ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заяви зазначає, що він є сином ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

15.05.1964 року Виконавчем комітетом Київської міської ради трудящих батьку заявника - ОСОБА_4 , було видано ордер № 127410 на сім`ю з трьох осіб на право зайняття однієї кімнати в квартирі АДРЕСА_2 .

У подальшому зазначена квартира, відповідно до положень Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» була приватизована та належала на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 21.03.1994 року, батькам заявника: ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на праві приватної спільної сумісної власності у рівних долях.

27.05.1994 року П`ятою київською державною нотаріальною конторою було посвідчено заповіт, зареєстрований в реєстрі № 1с-306, згідно з яким ОСОБА_3 заповідала на випадок своєї смерті належну їй на праві приватної власності долю квартири АДРЕСА_3 своєму сину - заявнику ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько заявника ОСОБА_4

22.04.2004 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого П`ятою київською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за № 4-697, за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на Ѕ частини зазначеної квартири, що належала померлому ОСОБА_4

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати заявника - ОСОБА_3 .

За фактом смерті в П`ятій київській державній нотаріальній конторі 06.08.2020 року заведено спадкову справу № 379/2020 після смерті ОСОБА_3 .

Єдиним спадкодавцем померлої ОСОБА_3 є її син - заявник ОСОБА_1 , який є одночасно спадкоємцем за законом на Ѕ частки квартири та Ѕ за зазначеним заповітом.

06.08.2020 року заявник звернувся до П`ятої київської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, проте постановою № 1464/02-31 від 06.08.2022 року заявнику було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії. Дана постанова обґрунтована тим, що заявник разом із померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 не проживав та заяву про прийняття спадщини щодо майна померлої не подавав.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 просив встановити факт, що він на час відкриття спадщини постійно проживав зі спадкодавцем - ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , яка потребувала його догляду.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 25.01.2022 року було відкрито провадження по справі (а.с. 37).

Представниця заявника у судовому засідання вимоги заяви підтримала у повному обсязі, просила задовольнити.

Представник заінтересованої особи до суду не прибув, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_5 , яка є сусідкою заявника, повідомила суду, що ОСОБА_1 проживав разом із своєю матір`ю на день її смерті за адресою: АДРЕСА_1 .

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення свідка, суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України).

Глава 6 ЦПК України визначає, що факт заявлений заявником до встановлення судом має бути не будь-яким, а саме юридичним за своїм змістом та відповідати конкретній меті його встановлення.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є сином ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (а.с. 9).

15.05.1964 року Виконавчем комітетом Київської міської ради трудящих батьку заявника - ОСОБА_4 , було видано ордер № 127410 на сім`ю з трьох осіб на право зайняття однієї кімнати в квартирі АДРЕСА_2 (а.с. 11,12).

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько заявника ОСОБА_4 (а.с. 16).

У подальшому зазначена квартира, відповідно до положень Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» була приватизована та належала на підставі Свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 21.03.1994 року, батькам заявника: ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на праві приватної спільної сумісної власності у рівних долях (а.с. 13).

27.05.1994 року П`ятою київською державною нотаріальною конторою було позначено заповіт, зареєстрований в реєстрі № 1с-306, згідно з яким ОСОБА_3 заповідала на випадок своєї смерті належну їй на праві приватної власності долю квартири АДРЕСА_3 своєму сину - заявнику ОСОБА_1 (а.с. 22).

22.04.2004 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого П`ятою київською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за № 4-697, за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на Ѕ частини зазначеної квартири, що належала померлому ОСОБА_4 (а.с. 17).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати заявника - ОСОБА_3 (а.с. 18).

06.08.2020 року заявник звернувся до П`ятої київської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, проте постановою № 1464/02-31 від 06.08.2022 року заявнику було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії. Дана постанова обґрунтована тим, що заявник разом із померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 не проживав та заяву про прийняття спадщини щодо майна померлої не подавав (а.с. 23).

У той же час, як вбачається із акту про спільне проживання осіб на день смерті від 11.12.2021 року, підписаного сусідами заявника та працівниками ЖЕД № 905, ОСОБА_1 проживав разом із ОСОБА_3 на день її смерті за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 24).

Крім цього, даний факт підтвердив в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 .

Згідно ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно з ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Статтею 1223 ЦК України визначено, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Частиною 1 ст. 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від спадщини.

Отже, для набуття права на спадщину, спадкоємці за заповітом або за законом мають прийняти її у порядку та у строки, встановлені законом. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори.

В п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року роз`яснено, що якщо постійне проживання особи із спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою (позовом) про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Це означає, що особа є вільною у виборі місця проживання і цих місць може бути декілька, а зареєстрованим може бути лише одне місце проживання.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Таким чином суд приходить до висновку про доведеність факту постійного проживання заявника ОСОБА_1 на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується наявними у справі документами та узгоджується із показами свідка.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 76-81, 259, 263-265, 268, 273, 293, 315, 354, 355 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

Заяву задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 20.06.2022 року.

.

Суддя Т.В. Кириленко