Справа № 201/4128/19
Провадження № 2/201/68/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2022р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

в складі : головуючого - судді - Ткаченко Н.В.

за участю секретаря - Помельнікової Я.М.

за участю представника позивача адвоката Сватенко Н.А.

за участю представника відповідача адвоката Келембет І.М.

за участю третьої особи ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Виноградової Владислави Юріївни (третя особа - ОСОБА_1 ) про визнання договору купівлі-продажу квартири від 02.10.2018р. недійсним, про визнання свідоцтва про право власності на житло від 02.10.1997р. недійсним, про витребування майна з чужого незаконного володіння, про скасування рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно від 02.10.2018р., про визнання права власності на квартиру,

ВСТАНОВИВ:

09.04.2019р. в провадження Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Виноградової Владислави Юріївни (третя особа - ОСОБА_1 ) про визнання договору купівлі-продажу від 02.10.2018р. недійсним, про зобов`язання повернути квартиру, про скасування рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно від 02.10.2018р., про визнання права власності на квартиру (а.с. №4-9 т. № 1).

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.04.2019р. головуючою по справі визначена суддя Ткаченко Н.В. (а.с. № 1 т. № 1).

До подачі позову ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 27.03.2019р. в порядку ч.2 ст. 149 ЦПК України було вжито заходи забезпечення позову в вигляді арешту на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101) та заборони будь-яким особам вчиняти будь-які дії щодо відчуження квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101) (а.с. № 15 виділених матеріалів).

15.04.2019р. ухвалою судді Ткаченко Н.В. було відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в загальному позовному провадженні в підготовче засідання (а.с. № 31 т. № 1).

15.10.2019р. позивач ОСОБА_2 подав суду заяву про зміну підстави позову та уточнення позовних вимог (а.с. № 82-86 т. № 1).

13.07.2020р. позивачем збільшено обсяг позовних вимог шляхом подачі уточненого позову, де остаточною редакцією позовних вимог стали вимоги про визнання договору купівлі-продажу від 02.10.2018р. недійсним, про визнання свідоцтва про право власності на житло від 02.10.1997р. недійсним, про витребування майна з чужого незаконного володіння, про скасування рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно від 02.10.2018р., про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_2 (а.с. № 17-20 т. № 2).

В обґрунтування позовних вимог в редакції від 13.07.2020р. позивач посилався на те, що, начебто відповідно до договору купівлі-продажу 02.10.2018р. ОСОБА_2 (продавець) зобов`язався передати нерухоме майно у власність, а ОСОБА_3 (покупець) зобов`язався прийняти майно і сплатити за нього обумовлену суму, продаж квартири за домовленістю сторін вчинений за 592 000 грн., які, нібито, були одержані продавцем від покупця до підписання цього договору та сторони підтвердили факт повного розрахунку за продану квартиру. Позивач стверджував, що при укладанні спірного правочину участі не приймав, в нотаріальній конторі не був, договір не підписував, відповідно і не отримував грошові кошти. Про те, що квартира перереєстрована на нового власника дізнався з платіжок по комунальним послугам. Оригінал правоустановчого документу (свідоцтва про право власності на житло від 02.10.1997р.) та оригінал технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_2 завжди знаходилися у нього на руках і ніколи не вибували з його володіння. За його заявою від 26.03.2019р. було внесено відомості до ЄДРДР та порушено кримінальне провадження № 0000739 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України, в межах досудового розслідування по кримінальному провадженню № 0000739 була проведена судова почеркознавча експертиза, яка і підтвердила, що підпис на договорі купівлі-продажу квартири від 02.10.2018р. йому не належить. Ознаки підробки свідоцтва про право власності на житло від 02.10.1997р. були встановлені вже в межах розгляду цивільної справи в рамках судової експертизи.

Отже, позивач просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі в редакції від 13.07.2020р., а також вирішити питання про судові витрати.

У відповідності до положень ст. 178 ЦПК України 19.07.2019р. представником відповідача адвокатом Келембет І.М. (діє на підставі ордеру та договору про надання правової допомоги від 03.07.2019р. а.с. № 49, 50 т. № 1) було подано відзив на позов, в якому представник відповідача, звертала увагу суду на те, що 02.10.2018р. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в інтересах, якого діяв ОСОБА_1 на підставі довіреності, посвідченої 20.10.2017р. приватним нотаріусом ДМНО Маєвською М.В., уклали договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Виноградовою В.Ю. за реєстровим №652. Державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за власником ОСОБА_3 здійснено 02.10.2018р., що підтверджується Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №140000573. У день укладання угоди приватним нотаріусом ДМНО Виноградовою В.Ю. були встановлені особи сторін, перевірена їх дієздатність, а також належність ОСОБА_2 квартири, що ним відчужується. Пунктом 1.3. договору засвідчено, що квартира, що відчужується належить продавцю на підставі свідоцтва про право власності на житло від 02.10.1997р., виданого Житлово-експлуатаційною конторою тепловозоремонтного заводу, згідно з розпорядженням №765, право власності зареєстровано КП ДМБТІ ДМР та записано в реєстрову книгу №345п за реєстровим №78. Відповідно до пункту 2.3. договору встановлено відсутність заборон (арешту) та іпотеки квартири перевірено за даним Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підтверджується Витягом із зазначеного реєстру. В пункті 3.1.договору відображено, що продаж квартири за домовленістю сторін вчиняється за 592 000 грн., які було одержано продавцем від покупця до підписання цього договору (положення ч.3.ст.631 ЦК України). Оскільки при укладенні договору купівлі-продажу не були порушені норми чинного законодавства, не були порушені права жодної зі сторін, волевиявлення яких було вільним, ОСОБА_3 відразу зареєстрував своє місце проживання за цією адресою, позов в повному обсязі є необґрунтованим. У зв`язку з чим, представник відповідача просила відмовити у задоволенні позову (а.с. № 59-62 т. № 1).

В межах підготовчого провадження судом постановлялися ухвали про витребування доказів від 15.10.2019р. та ухвали про призначення судових експертиз від 03.12.2020р. (яка в подальшому була скасована ухвалою від 01.06.2020р.) та від 07.07.2021р. (а.с. № 94 т. № 1, а.с. № 65-67, 97, 109-111 т. №2).

Висновок судової технічної експертизи документів, яка була проведена на підставі ухвали суду від 07.07.2021р., надійшов 28.08.2021р., провадження по справі було поновлено (а.с. № 129-134, 141 т. № 2).

Під час проведення підготовчого провадження ухвалами суду від 16.11.2021р. та 31.01.2022р. (постановлені без виходу до нарадчої кімнати з огляду на положення ст. 353 ЦПК України) було частково задоволено клопотання відповідача ОСОБА_3 про виклик свідків та відмовлено в задоволенні 2-х клопотань про призначення повторної судової експертизи (а.с. № 157, 198-200 т. №2, дії № 35, 47).

Підготовче засідання у справі у відповідності до ст. 197 та п.3 ч. ст. 200 ЦПК України проведено 31.01.2022р. (а.с. № 198-200 т. № 2).

В ході судового розгляду справи представник позивача адвокат Сватенко Н.А. (діє на підставі довіреності від 02.07.2019р. а.с.№ 55 т. № 1) позовні вимоги ОСОБА_2 в редакції від 13.07.2020р. підтримала.

В ході судового розгляду справи представник позивача адвокат Келембет І.М. (діє на підставі договору про надання правової допомоги від 03.07.2019р.) вважала позовні вимоги ОСОБА_2 в редакції від 13.07.2020р. не обґрунтованими та в їх задоволенні просила відмовити в повному обсязі.

Відповідачка приватний нотаріус ДМНО Виноградова В.Ю. та третя особа - ОСОБА_1 в підготовчі засідання по справі та в судові засідання по справі 28.02.2022р., 21.04.2022р., 24.05.2022р., 04.07.2022р., 29.07.2022р., 28.09.2022р., 13.10.2022р. та 09.11.2022р. (29.07.2022р. та 09.11.2022р. - лише приватний нотаріус) неодноразово не з,являлися, про день та час слухання справи повідомлялися належним чином, про що в матеріалах справи є відповідні докази (а.с. №5, 6, 11, 18, 19, 24, 26, 27, 29, 30, 37, 39, 44, 50, 52, 53, 54, 73, 75, 76, 77, 78,79, 80, 85, 86, 87, 88, 89 т.№ 3).

Відповідачка - Приватний нотаріус ДМНО Виноградова В.Ю. декілька разів просила справу розглядати за її відсутності та взагалі виключити її зі складу відповідачів у справі (а.с. № 156, 157 т. № 1, а.с. № 41 т. № 2, а.с. № 4 т. № 3).

Третя особа - ОСОБА_1 в судових засіданні 29.07.2022р. та 09.11.2022р. пояснив суду, що він є знайомим ОСОБА_3 біля 20-ти років. ОСОБА_3 у місті Дніпрі не проживає, іноді приїздить. В жовтні 2018р. ОСОБА_3 попросив його купити квартиру на його ім`я. На нього, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 була видана довіреність широкого спектру дії. В подальшому йому зателефонував ОСОБА_4 та попросив прийти до нотаріуса для підписання договору купівлі-продажу. Він прийшов до нотаріуса, приніс свої документи, у тому числі довіреність та заяву дружини ОСОБА_3 про згоду на придбання квартири. При підписанні договору купівлі продажу квартири, окрім нього, були присутні продавець ОСОБА_2 , його ріелтор на ім`я ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_4 . Він передав гроші за придбання квартири продавцю ОСОБА_2 Фокін ОСОБА_7 також суду розповів, що ОСОБА_3 іноді приїздив у спірну квартиру до правочину та після ремонту. Разом з тим, ОСОБА_3 зареєстрований за іншою адресою: АДРЕСА_3 , в якій він постійно проживає, коли приїздить в Дніпро. До підписання договору він, ОСОБА_1 , квартиру не оглядав, але йому відомо, що її оглядали ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , які й приймали рішення про її купівлю, погодивши цей варіант з ОСОБА_3 . Ціна квартири була приблизно 500 000 грн. чи трохи більше. Через деякий час він дізнався, що продавець вважає, що правочину не було, він незаконний, чим він, ОСОБА_1 , був здивований. ОСОБА_1 вважав позов необґрунтованим, поясняв, що ОСОБА_3 знаходиться за межами України, тому і видав ОСОБА_1 довіреність на представлення його інтересів для вирішення будь-яких питань ОСОБА_3 планував здавати квартиру в оренду, ключі від квартири були у нього ( ОСОБА_1 ).

Ухвалами суду від 24.05.2022р. та 06.12.2022р. (постановлені без виходу до нарадчої кімнати з огляду на положення ст. 353 ЦПК України) було постановлено про початок та закінчення розгляду справи за відсутності відповідачки - приватного нотаріуса ДМНО Виноградової В.Ю. (а.с. № 32-33, дія № 29, а.с. № 69- 71, дія № 19, а.с. №113-119 т. № 3, дія № 73).

Розгляд справи в судових засіданнях у відповідності до ч.1 ст. 247 ЦПК України відбувався з фіксуванням судового процесу технічними засобами.

Суд, вивчивши матеріали справи, вислухавши позивача, представника позивача, представника відповідача ОСОБА_3 , третю особу ОСОБА_1 , надавши оцінку змісту заперечень стосовно позовних вимог, допитавши свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення стосовно них, об`єктивно оцінивши докази за принципами ст. 89 ЦПК України та у сукупності з нормами чинного законодавства України, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України).

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_2 , є власником квартири АДРЕСА_2 , яка належить йому на праві особистої приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 02.10.1997р., виданого органом приватизації: Житлово-експлуатаційною конторою тепловозоремонтного заводу на підставі розпорядження №765 від 02.10.1997р (а.с. № 17 т. № 1).

Квартира посімейного спільного заселення розташована на 2 поверсі 9-ти поверхового будинку, складається з 2-х кімнат жилою площею 27,2 кв.м, у тому числі: одна кімната 11,2 кв.м, друга кімната 16,0 кв.м., кухні площею 5,5 кв.м., ванної кімнати площею 2,2 кв.м, вбиральні площею 1,1 кв.м, коридору 6,5 кв.м, вбудованої шафи площею 0,7 кв.м, квартира обладнана балконом площею 0,9 кв.м. Загальна площа квартири 44,1 кв.м, житлова площа квартири 27,2 кв.м. (а.с. № 18-19 т. № 1)

23.03.2019р. ОСОБА_2 при зверненні до приватного нотаріуса ДМНО Коваленко С.В. дізнався про те, що квартира АДРЕСА_2 , вже йому не належить на праві особистої приватної власності, а за договором купівлі-продажу від 02.10.2018р. відчужена на ім,я ОСОБА_3 та перереєстрована на останнього (а.с. № 20, 21-22 т. № 1).

Комунальні послуги ОСОБА_2 за цю квартиру сплачувалися до березня 2019р. (а.с. № 26 т. № 1), тобто до часу, коли позивач дізнався про відчуження квартири поза його волею.

Судом ухвалою від 15.10.2019р. були витребувані у приватного нотаріуса ДМНО Виноградової В.Ю. матеріали реєстраційної справи по оформленню договору купівлі-продажу від 02.10.2018р.,укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.№ 94 т. № 1).

Листом від 10.03.2020р. приватний нотаріус ДМНО Виноградова В.Ю. повідомила суду про те, що її приватна нотаріальна діяльність, як приватного нотаріуса ДМНО, припинена на підставі наказу від 13.01.2020р. № 28/7 (а.с.№ 204 т. № 1).

Отже, матеріали реєстраційної справи по оформленню договору купівлі-продажу від 02.10.2018р., укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , суду були надані Державним нотаріальним архівом Дніпропетровської області (а.с.№ 216-241 т. № 1).

В матеріалах реєстраційної справи по оформленню договору купівлі-продажу від 02.10.2018р. наявний оспорюваний позивачем договір купівлі-продажу від 02.10.2018р., копія свідоцтва про право власності на житло від 02.10.1997р. та інші документи, що стали підставою для укладення правочину.

Позивач по тексту позову, а також будучи допитаним особисто в суді 09.11.2022р., стверджував, що жодного договору купівлі-продажу щодо належної йому на праві власності квартири АДРЕСА_2 , не укладав, в офісі приватного нотаріуса не був, гроші за договором не отримував, вважає, що його підпис було підроблено та квартира шахрайським способом вибула з його власності.

За заявою ОСОБА_2 від 26.03.2019р. було внесено відомості до ЄДРДР та порушено кримінальне провадження № 0000739 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України.

В межах досудового розслідування по кримінальному провадженню № 0000739 була проведена судова почеркознавча експертиза.

Відповідно до висновку цієї експертизи від 16.10.2019р. за № 3/1.1/751 рукописні записи та підписи від імені ОСОБА_2 у графах «Продавець» договору купівлі-продажу квартири від 02.10.2018 ННК 375737, 375738, зареєстрованому у реєстрі за № 652, «Підпис» заяви від 02.10.2018р. від імені ОСОБА_2 виконані не ОСОБА_2 , а іншою особою (а.с. № 167-169 т. № 1).

Постановою від 15.03.2022р. кримінальне провадження було закрито на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, втім ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14.06.2022р. постанова від 15.03.2022р. про закриття кримінального провадження була скасована за скаргою ОСОБА_2 , отже станом на дату ухвалення судом рішення досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000739 триває (а.с. № 62-63, 64- 65 т. № 3).

Ухвалою суду від 07.07.2021р. по справі було призначено судову технічну експертизу документів, на вирішення судового експерта були поставлені наступні запитання: 1.У який спосіб виконаний бланк свідоцтва про право власності на житло від 02.10.1997р., виданого Житлово-експлуатаційною конторою тепловозоремонтного заводу згідно з розпорядженням № 765, яке скріплене печаткою, на відбитку якої по колу значиться: Україна, виконавчий комітет Дніпропетровської міської ради народних депутатів, на відбитку якої по колу значиться: тризуб, на підставі якого посвідчувався договір купівлі-продажу квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101), укладений 02.10.2018р. між ОСОБА_2 (продавцем) та ОСОБА_3 (покупцем), посвідчений 02.10.2018р. приватним нотаріусом ДМНО Виноградовою В.Ю., зареєстрованого в реєстрі № 652, чи виготовлено наданий документ шляхом монтажу за допомогою комп`ютерної або копіювально-розмножувальної техніки? 2. У який спосіб виконано відбиток печатки на вищезазначеному свідоцтві, на відбитку якої по колу значиться: Україна, виконавчий комітет Дніпропетровської міської ради народних депутатів, на відбитку якої по центру значиться: тризуб? 3. У який спосіб виконано відбиток печатки на вищезазначеному свідоцтві - Управління житлово комунального господарства Дніпропетровського облвиконкому Дніпропетровське бюро технічної інвентаризації, по центру значиться тризуб? 4. Яким способом виготовлено свідоцтво про право власності на житло від 02.10.1997р., видане Житлово-експлуатаційною конторою тепловозоремонтного заводу згідно розпорядження від 02.10.1997р. №765, зареєстрованого КП «ДМБТІ» ДОР (МБТІ) та записане в реєстрову книгу №346п за реєстровим №78? 5. Чи виготовлено свідоцтво про право власності на житло від 02.10.1997р., видане Житлово-експлуатаційною конторою тепловозоремонтного заводу згідно розпорядження від 02.10.1997р. №765, зареєстрованого КП «ДМБТІ» ДОР (МБТІ) та записане в реєстрову книгу №346п за реєстровим №78 шляхом монтажу за допомогою комп`ютерної чи копіювально-розмножувальної техніки? 6. Яким способом виготовлено свідоцтво про право власності на житло від 02.10.1997р., видане Житлово-експлуатаційною конторою тепловозоремонтного заводу згідно розпорядження від 02.10.1997р. №765, зареєстрованого КП «ДМБТІ» ДОР (МБТІ) та записане в реєстрову книгу №346п за реєстровим №78? 7. Чи виготовлено свідоцтво про право власності на житло від 02.10.1997р., видане Житлово-експлуатаційною конторою тепловозоремонтного заводу згідно розпорядження від 02.10.1997р. №765, зареєстрованого КП «ДМБТІ» ДОР (МБТІ) та записане в реєстрову книгу №346п за реєстровим №78 шляхом монтажу за допомогою комп`ютерної чи копіювально-розмножувальної техніки? (а.с. № 109-111т. № 2).

Відповідно до висновку цієї експертизи від 20.08.2021р. за № СЕ-19/104-21/25718-ДД: по першому запитанню дана така відповідь, що бланк свідоцтва отримано способом електрофотографічного друку за допомогою поліхромного лазерного (або світлодіодного) друкуючого пристрою типу принтера, копіювального апарата тощо. Вирішити запитання, чи виготовлено наданий документ шляхом монтажу за допомогою комп`ютерної або копіювально-розмножувальної техніки, не надалося можливим по причині відсутності ознак монтажу, що не виключає його наявності; по другому запитанню дана така відповідь, що відбиток круглої гербової печатки нанесено контактним способом, а саме рельєфним еластичним кліше; по третьому запитанню дана така відповідь, що відбиток круглої гербової печатки нанесено контактним способом, а саме рельєфним еластичним кліше; по четвертому запитанню дана така відповідь, що бланк свідоцтва виготовлено поліграфічним способом за допомогою друкарських форм плоского друку; по п`ятому запитанню дана така відповідь, що ознак виготовлення свідоцтва шляхом монтажу за допомогою комп`ютерної або копіювально-розмножувальної техніки не виявлено; по шостому запитанню дана така відповідь, що бланк свідоцтва виготовлено поліграфічним способом за допомогою форм плоского друку; по сьомому запитанню дана така відповідь, що ознак виготовлення свідоцтва шляхом монтажу за допомогою комп`ютерної або копіювально-розмножувальної техніки не виявлено.

При цьому варто зазначити, що судовий експерт Репешко І.Ю. у порядку, передбаченому статтею 13 Закону України «Про судову експертизу», ст.ст.72 та 102 ЦПК України, вважала за необхідне вказати, що «До первинного змісту бланка свідоцтва (зазначеного в ухвалі) внесені зміни: цифра розряду одиниць року замовлення у вихідних типографських даних видалена саморобним способом шляхом механічної підчистки. Установити зміст первинних штрихів не надається можливим через видалення поверхневого шару паперу на значну глибину» (а.с. № 129-134 т. № 2)

Отже, при розгляді цивільної справи встановлено, що при посвідченні договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , було використано підробне свідоцтво про право власності на житло від 02.10.1997р., видане Житлово-експлуатаційною конторою тепловозоремонтного заводу згідно розпорядження від 02.10.1997р. №765, зареєстрованого КП «ДМБТІ» ДОР (МБТІ) та записане в реєстрову книгу №346п за реєстровим №78.

Крім того, в межах досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000739 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України, висновком експертизи від 16.10.2019р. за № 3/1.1/751 підтверджено, що рукописні записи та підписи від імені ОСОБА_2 у графах «Продавець» договору купівлі-продажу квартири від 02.10.2018 ННК 375737, 375738, зареєстрованому у реєстрі за № 652, «Підпис» заяви від 02.10.2018р. від імені ОСОБА_2 виконані не ОСОБА_2 , а іншою особою (а.с. № 167-169 т. № 1).

Суд критично ставиться до позиції представника відповідача стосовно того, що при укладанні спірного правочину 02.10.2018р. були додержані вимоги чинного законодавства та положення самого договору купівлі-продажу, приватним нотаріусом були встановлені особи сторін правочину та їх дієздатність з огляду на те, що судом встановлено, що при укладанні договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , ОСОБА_2 участі не приймав та замість нього невстановленою особою було підроблено його підпис та використано підробне свідоцтво про право власності на житло від 02.10.1997р.

Оригінал свідоцтва про право власності на житло від 02.10.1997р. знаходиться у володінні ОСОБА_2 і по цей день та був їм наданий експерту для проведення судової експертизи.

Вищезазначені докази та обставини справи відповідачем ОСОБА_3 не спростовані.

Поза увагою суду не може залишитися той факт, що представник відповідача ОСОБА_3 не змогла суду пояснити ті обставини, чому з 02.10.2018р. (тобто 4 роки) оригінали свідоцтва про право власності на житло від 02.10.1997р. та технічного паспорта на квартиру так і знаходяться у володінні ОСОБА_2 .

Суд також не може покласти в основу рішення позицію представника відповідача стосовно того, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 слід відмовити, оскільки ОСОБА_3 після укладання договору купівлі продажу спірної квартири відразу в ній зареєструвався (а.с. № 63 т. № 1) та зробив в подальшому коштовний ремонт, оскільки ці доводи не спростовують висновків суду, що квартира

АДРЕСА_2 вибула із правомірного володіння ОСОБА_2 поза його волею та його порушене право підлягає захисту шляхом віндикації та скасування рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно від 02.10.2018р., яка була здійснена за ОСОБА_3 .

Розглядаючи цивільну справу, суд при оголошенні матеріалів цивільної справи пересвідчився, що долучена до позову копія свідоцтва про право власності на житло від 02.10.1997р., виданого Житлово-експлуатаційною конторою тепловозоремонтного заводу згідно розпорядження від 02.10.1997р. №765, оригінал якого був наданий позивачем судовому експерту (а.с. № 17 т.№ 2) на око, навіть не спеціалісту, відрізняється від копії свідоцтва про право власності на житло від 02.10.1997р., яка була надана приватному нотаріусу ДМНО ОСОБА_8 та знаходиться в матеріалах реєстраційної справи, яка надана нотаріальним архівом (а.с. № 232 т.№2).

Так, само суд самостійно пересвідчився в тому, що в матеріалах реєстраційної справи, яка надана нотаріальним архівом на виконання ухвали суду, знаходиться копія паспорта на ім,я ОСОБА_2 , на якій зображена особа, яка не є позивачем ОСОБА_2 (а.с. № 222 т. № 2).

Крім того, в копії паспорта ОСОБА_2 , яка була надана приватному нотаріусу ДМНО ОСОБА_8 для посвідчення договору купівлі-продажу квартири, відрізняється дата видачі паспорта (замість правильної 15.07.2002р. невірна 13.07.2002р.), а також рік народження дружини (замість правильного 30.08.1954р. - невірний 30.08.1964р. (а.с. № 190, 222 зв. т. № 2).

Судом в судовому засіданні 06.12.2022р. було оглянуто оригінал паспорта позивача та долучено до матеріалів справи копія усіх його сторінок (а.с. № 120-124 т. № 3, дія № 44).

Аналізуючи допитаних свідків (заявлених стороною відповідача), суд зазначає про таке.

Свідок ОСОБА_4 , допитаний у судовому засіданні 29.07.2022р., пояснив, що є знайомим відповідача ОСОБА_3 та займається підприємницькою діяльністю, пов`язаною з ремонтом приміщень, робив ремонт у квартирі, що належить дочці ОСОБА_3 , якого він останній раз бачив два роки тому назад. ОСОБА_3 знає десь 20-30 років, вони просто знайомі, спілкуються по роботі, товаришами їх назвати не можна. ОСОБА_3 , який разом з сім`єю проживає в США десь 15 20 років, та займається роздрібною торгівлею, зв`язався з ним через месенджер та попросив його підібрати йому для придбання у власність варіант житлової квартири. Він, ОСОБА_4 , знайшов варіант квартири на сайті ОLX та зв`язався зі своїм знайомим ріелтором ОСОБА_6 , з яким пішов на огляд квартири, що розташована у АДРЕСА_5 на другому поверсі для консультації. Коли вони прийшли за місцем розташування квартири, її відкрив молодий чоловік, який попросив зачекати, оскільки перед ними вже оглядали квартиру дві жінки. У квартирі окрім молодого чоловіка, був його ріелтор на ім`я ОСОБА_5 . Вони оглянули квартиру, в якій не було ніяких меблів та вона була у незадовільному стані, та потребувала ремонту. Він був присутній у нотаріальній конторі у АДРЕСА_6 , коли укладався договір купівлі - продажу квартири. При укладанні правочину були присутні: ОСОБА_5 ріелтор зі сторони продавця, він, ОСОБА_4 , власник квартири, ріелтер ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , як представник ОСОБА_3 по довіреності. ОСОБА_3 ніколи йому не надавав довіреність. Продавця він бачив, але описати його не може, оскільки пройшло багато часу. Гроші за придбання квартири передавались у присутності нотаріуса, ріелтору продавця. Власник квартири перебував весь час на вулиці, потім тільки зайшов підписати договір купівлі-продажу квартири. Вартість квартири, за яку придбав її ОСОБА_3 , становила приблизно 600 000 620 000 грн. Після придбання квартири ОСОБА_3 , він, ОСОБА_4 , отримав ключі від квартири, в якій займався ремонтом біля 4-х місяців. Ремонтні роботи тривали кожного дня з 10-00 до 17-00 годин. Свідок окремо суду зазначив, що за квартирою стежили 2 молодих чоловіка, які ховалися за гаражами. Після закінчення ремонту квартири він, ОСОБА_4 , передав ключі ОСОБА_6 для наступного її продажу, оскільки ОСОБА_3 вирішив її продати. Знайшли покупця, але пішли платежі за комунальні послуги, тому укладення правочину зупинили та повернули завдаток.

Свідок ОСОБА_6 , допитаний у судовому засіданні 13.10.2022р., пояснив, що працює неофіційно ріелтором з продажу нерухомості. Присутніх у залі судового засідання, у тому числі позивача ОСОБА_2 , він не знає та ніколи раніше не бачив. Пояснив, що він не супроводжував цей правочин. Його знайомий ОСОБА_4 попросив оглянути квартиру та документи на неї, він погодився. Він та ОСОБА_4 приїхали на квартиру для огляду, перед ними квартиру дивились інші. Свідок зазначив, що чекали хвилин 20, потім зайшли до квартири, яку відкрив власник, це був молодий чоловік. Квартира була без ремонту, томі і ціна не висока. Йому, свідку, квартиру показував ріелтор, який і розміщував повідомлення про її продаж. Ціна квартири була приблизно 26 000- 27 000 доларів США, які й були вказані в повідомленні про продаж квартири (десь до 30 000 доларів США). В цьому районі на той час ринкова вартість квартири була на 5 000 7 000 доларів США дорожче. При огляді квартири ОСОБА_4 спілкувався з ріелтором продавця. Свідок не з ким не спілкувався. Квартира була, як після будівельників, підлоги не було. На наступний день у нотаріальній конторі (колишня назва АДРЕСА_6 ) у нотаріуса ОСОБА_8 передавався завдаток під розписку у розмірі 100 доларів. Оскільки власник відмовився від завдатку, його взяв ріелтор ОСОБА_5 , оскільки він займався підготовкою документів для продажу квартири, які перевіряє нотаріус, тому він їх не дивився. У кого знаходились правовстановлюючі документи він не пам`ятає. Пам`ятає, що продавець був років 60-ти, маленького зросту та худорлявої статури, вагою 50-60 кг, весь сивий, нижче за нього, та на присутнього у залі засіданні позивача ОСОБА_2 не схожий.

Судом 09.11.2022р. було проведено одночасний допит позивача ОСОБА_2 та третьої особи ОСОБА_1 . Так, в цьому судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що присутній у залі судового засідання позивач ОСОБА_2 начебто схожий на присутнього при укладанні договору купівлі-продажу квартири продавця ОСОБА_2 , але повної впевненості у нього немає.

Суд зауважує на тому, що показання ОСОБА_1 в цій частині не співпадають з показаннями допитаного свідка ОСОБА_6 , який стверджував суду про те, що продавець був худий, невеликої ваги та маленького зросту, присутній на засіданні позивач ОСОБА_2 , взагалі не схожий на продавця ОСОБА_2 , який писав розписку про отримання завдатку. ОСОБА_1 також пояснив, що ціна, за яку ОСОБА_3 купив квартиру, співпадає з ціною, що зазначена у договору купівлі-продажу квартири. ОСОБА_1 пояснив, що ОСОБА_2 , який був присутній при укладанні правочину постійно мовчав, а допитаний у його присутності позивач ОСОБА_2 начебто сильно балакучий.

Позивач ОСОБА_2 , будучи допитаний 09.11.2022р., пояснив, що спірну квартиру не продавав, не здавав в оренду ні при яких обставинах. Оригінали правовстановлюючих документів він мав при собі, які передав лише експерту для проведення судової технічної експертизи документів. Квартира йому належить на праві власності внаслідок приватизації, він є єдиним її власником, йому було видане свідоцтво про право власності на житло вагоноремонтним підприємством, оскільки квартира відомча. В квартирі він проживав постійно 44 роки, але в 2018р. 2019р. він захворів, потребував догляду, тому проживав у своєї дружини. 19.03.2019р. він з дружиною приїхав до квартири та побачив, що в квартирі замінені вікна, двері та замки. Жильці будинку йому повідомили, що квартира продана, в ній здійснений ремонт, ніхто в ній не проживає та новий власник має намір її продати. Він був шокований від побаченого. В квартирі проживали його батьки, квартира була облаштована меблями та була в житловому стані. Нотаріуса ОСОБА_8 він не знає та ніколи не був у неї в нотаріальній конторі. Він побачив копію свого паспорта, яка перебуває у нотаріальній справі по оспореному ним правочину та побачив, що дані цього паспорту співпадають з оригіналом паспорта, який перебуває у нього, окрім тих даних, що рік народження дружини, рік його реєстрації, дата видачі паспорта та фотокартка, інші. Іншої нерухомості він не має та наміру продавати квартиру у нього не було. ОСОБА_11 приходиться йому сином, але він з ним тривалий час не спілкується, син був тільки зареєстрований у квартирі, але в ній ніколи не проживав. За комунальні послуги по квартирі він сплачував до 22.03.2019р. Позивач ОСОБА_2 спростовував пояснення ОСОБА_1 , з яким знайомий не був, та наполягав на задоволенні своїх позовних вимог.

Поза увагою суду не може залишитися той факт, що повторно допитаний у присутності позивача та третьої особи 06.12.2022р. свідок ОСОБА_4 суду дав свідчення, що особу, яка присутня в залі судового засідання (позивач ОСОБА_2 ) він не знає (а.с. № 116-119 т. № 3, дії № 19-25).

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1,6 ст.81 ЦПК України).

Суд зазначає, що докази у справі відповідно до положень ст. 89 ЦПК України оцінюються, окрім іншого, за принципом їх достатності і взаємного зв`язку у їх сукупності.

За вищезазначеного (з урахуванням висновків двох експертиз та тих обставин, що оригінали свідоцтва про право власності на житло від 02.10.1997р. та технічного паспорта на квартиру знаходяться у володінні ОСОБА_2 ) покази свідків не можуть бути покладені в основу рішення, тим паче свідок ОСОБА_4 06.12.2022р. суду сказав, що він не знає особу, яка присутня в суді (це був ОСОБА_2 ). Так само, і третя особа ОСОБА_1 , будучі двічі допитаним судом, суду беззаперечно не міг стверджувати, що в судовому засіданні знаходиться саме той чоловік, який був в нотаріальній конторі 02.10.2018р.

Отже, з урахуванням вищезазначених доказів та правил оцінки доказів (ст. 89 ЦПК України), суд стверджує, що ОСОБА_2 не був присутнім при посвідченні договору купівлі-продажу квартири та при посвідченні спірної угоди 02.10.2018р. були використані підробні документи (паспорт ОСОБА_2 свідоцтва на право власності на квартиру від 02.10.1997р.) та було підроблено підпис продавця.

Стосовно правових підстав заявлених позовних вимог суд зазначає наступне.

Відповідно до статей 317 і 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею, а згідно ст. 387 ЦК України власник має право витребувати майно з чужого незаконного володіння.

Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 17.12.2014р. у справі № 6-140цс14, власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. При цьому норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було в наступному набувачем відчужене третій особі, оскільки надає право повернення майна лише стороні правочину, який визнано недійсним. Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України.

Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюгу договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

Враховуючи це, відчуження квартири АДРЕСА_2 було неправомірним (було використано підробне свідоцтво про право власності на квартиру, підробний паспорт та було підроблено підпис продавця), а отже визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна від 02.10.2018р., укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в інтересах, якого діяв ОСОБА_1 на підставі довіреності, посвідченої 20.10.2017р. приватним нотаріусом ДМНО Маєвською М.В., посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Виноградовою В.Ю. за реєстровим №652, в даному випадку не є необхідним для вирішення позовних вимог ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Рішення суду про задоволення позову про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; такий запис вноситься виключно у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою.

Скасування запису про проведену державну реєстрацію права на нерухоме майно є ефективним способом захисту права власності позивача з вимогами про витребування майна з чужого незаконного володіння (подібних правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01.04.2020р. у справі № 520/13067/17, провадження № 14-397цс19).

У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними.

Таким чином, суд зазначає, що ефективним способом захисту порушеного права власності позивача є витребування з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна - 101) та скасування запису про проведену 03.10.2018р. державну реєстрацію права на нерухоме майно: індексний номер - 43315425, номер запису про право власності - 28205105 від 02.10.2018р. за ОСОБА_3 (РНОКПП - НОМЕР_1 ), прийняте на підставі договору купівлі-продажу квартири від 02.10.2018р., посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Виноградовою В.Ю.

Позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу квартири від 02.10.2018р. недійсним, про визнання свідоцтва про право власності на житло від 02.10.1997р. недійсним та про визнання права власності на квартиру не є ефективним способом захисту його прав, оскільки по-перше, не може йтися у справі, що наразі розглядається судом, про положення ст. 392 ЦК України (оскільки оригінал свідоцтва про право власності на житло від 02.10.1997р. знаходиться у позивача), крім того, відновлення порушеного права позивача буде відбуватися саме шляхом віндикації (на відміну від негаторного позову та з урахуванням тих обставин, що віндикація та негаторний позов є взаємовиключними позовними вимогами).

Такі висновки суду ґрунтуються і на висновках, які містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019р. (справа № 522/1029/18, провадження № 14-270цс19, пункт 114), в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018р. (справа № 183/1617/16, провадження № 14-208цс18, пункти 144, 146), постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.02.2020р. (справа № 922/614/19, провадження № 12-157гс19, пункт 51).

Підводячи підсумок вищевикладеному, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 підлягають частковому задоволенню, а саме тільки в частині позовних вимог про скасування рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно від 02.10.2018р. та в частині позовних вимог про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Оскільки приватний нотаріус (державний нотаріус) не може бути відповідачем у справі в силу положень ст. 48 ЦПК України, по причині того, що не є учасником цивільно-правових відносин між сторонами, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до приватного нотаріуса ДМНО Виноградової В.Ю. взагалі слід відмовити в повному обсязі.

Такі висновки суду співпадають з висновками Верховного Суду, які викладені в постанові від 07.07.2021р. у справі № 369/14294/17.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦК України та приймаючи до уваги результат вирішення спору, суд вважає за необхідне розподілити їх наступним чином.

За подачу заяви про забезпечення позову до подачі позову позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 384грн. 20коп. (а.с. № 2 виділених матеріалів).

При подачі позовної заяви в редакції позову від 09.04.2019р. позивачем було заявлено одну вимогу майнового характеру та дві вимоги немайнового характеру та сплачений судовий збір у розмірі 768грн. 40коп. за однією з двох вимог немайнового характеру (а.с.№ 3 т.№ 1).

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 15.04.2019р. позивачу було відстрочено сплату судового збору у розмірі 5 920грн. за вимогою майнового характеру (1% від ціни позову 592 000грн.) та у розмірі 768грн. 40коп. за однією з вимог немайнового характеру (а.с.№30 т.№1).

13.07.2020р. позивачем було збільшено позовні вимоги та заявлено ще одну вимогу немайнового характеру (ставка судового збору за даною категорією на 01.01.2020р. дорівнювала 840грн. 80коп.) та ще одну вимогу майнового характеру (п. 2, 5 прохальної частини позову (відповідно) (а.с.№ 20 т.№ 2)).

Таким чином, загальний розмір судового збору, який позивач мав сплатити в межах даної цивільної справи, з урахуванням уточнень від 13.07.2020р., становить: за двома вимогами майнового характеру 5 920грн. та за трьома вимогами немайнового характеру 2 377грн. 60коп. (768грн.40коп.* 2 + 840грн.80коп.).

Задовольняючі позовні вимоги частково, судом задоволено одну вимогу майнового характеру та одну вимогу немайнового характеру, а тому з відповідача ОСОБА_3 на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 5 920грн. (за вимогою майнового характеру), а на користь позивача сплачений при подачі позову судовий збір у розмірі 768грн. 40коп. (за однією з трьох вимог немайнового характеру).

При цьому, стягуючи з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір за вимогою майнового характеру, суд не застосовує принцип пропорційності при розподілі судових витрат, оскільки розмір судового збору за обома позовними вимогами (про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння) визначається єдиною сумою, яка дорівнює 1% від ціни позову.

Враховуючи, що в задоволенні двох вимог немайнового характеру позивачу відмовлено в задоволенні позову і йому ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 15.04.2019р. було відстрочено сплату судового збору відстрочено до моменту ухвалення рішення, суд вважає необхідним стягнути з позивача на користь держави судовий збір у розмірі 1 609грн. 20коп.

Крім того, ОСОБА_2 були понесені витрати по оплаті проведення судової технічної експертизи документів у розмірі 3 384 грн. (а.с. № 68 т. № 3), і ці судові витрати слід стягнути на користь позивача з відповідача ОСОБА_3 в повному обсязі, оскільки ця судова експертиза проведена в межах тієї частини позовних вимог, яка судом задоволена.

Отже, загальний розмір судових витрат, які слід стягнути на користь позивача з відповідача ОСОБА_3 становить 4 536 грн. 60коп. (768грн.40коп. + 384 грн. 20 коп. + 3 384грн. = 4 536 грн. 60коп.).

Загальний розмір судового збору, який слід стягнути на користь держави з ОСОБА_3 становить - 5 920грн. та з ОСОБА_2 - 1 609грн. 20коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. 387 ЦК України, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 128-131, 141, 223, ч.1 ст. 247, ст.ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Виноградової Владислави Юріївни (третя особа - ОСОБА_10 ) про визнання договору купівлі-продажу квартири від 02.10.2018р. недійсним, про визнання свідоцтва про право власності на житло від 02.10.1997р. недійсним, про витребування майна з чужого незаконного володіння, про скасування рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно від 02.10.2018р., про визнання права власності на квартиру задовольнити частково.

Скасувати рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, що розташоване за адресою: АДРЕСА_4 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна - 101) від 03.10.2018р., індексний номер - 43315425, номер запису про право власності - 28205105 від 02.10.2018р. за ОСОБА_3 (РНОКПП - НОМЕР_1 ), прийняте на підставі договору купівлі-продажу квартири від 02.10.2018р., посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Виноградовою В.Ю.

Витребувати з незаконного володіння ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) квартиру АДРЕСА_2 .

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 (третя особа - ОСОБА_10 ) про визнання договору купівлі-продажу квартири від 02.10.2018р. недійсним, про визнання свідоцтва про право власності на житло від 02.10.1997р. недійсним, про визнання права власності на квартиру відмовити.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Виноградової Владислави Юріївни (третя особа - ОСОБА_10 ) про визнання договору купівлі-продажу квартири від 02.10.2018р. недійсним, про визнання свідоцтва про право власності на житло від 02.10.1997р. недійсним, про витребування майна з чужого незаконного володіння, про скасування рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно від 02.10.2018р., про визнання права власності на квартиру відмовити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_2 ) судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 4 536 грн. 60коп. (чотири тисячі п`ятсот тридцять шість грн. 60коп.)

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) на користь держави судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 5 920 грн. (п`ять тисяч дев`ятсот двадцять грн.)

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_2 ) на користь держави судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 1 609грн. 20коп. (одна тисяча шістсот дев`ять грн. 20коп.).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя: Ткаченко Н.В.