ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

14 грудня 2022 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/114/17

Головуючий у першій інстанції Овсієнко Ю. К.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/421/22

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Скрипки А.А.

суддів: Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.

секретар: Поклад Д.В.

учасники справи:

позивач-відповідач: ОСОБА_1

відповідач-позивач: ОСОБА_2

відповідач за зустрічним позовом: виконавчий комітет Чернігівської

міської ради

третя особа: орган опіки та піклування Новозаводської районної у м.

Чернігові ради

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова у складі судді Овсієнка Ю.К. від 24 листопада 2021 року, місце ухвалення рішення м.Чернігів, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення спільної часткової власності, виділ у натурі частки з майна, що є спільною частковою власністю, визнання права власності на частину земельної ділянки, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , виконавчого комітету Чернігівської міської ради, третя особа: орган опіки та піклування Новозаводської районної у м.Чернігові ради, про визнання незаконним та скасування пункту рішення, визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про припинення спільної часткової власності, виділ у натурі частки з майна, що є спільною частковою власністю, визнання права власності на частину земельної ділянки (а.с.2-6, том 1). В обґрунтування вимог заявленого позову ОСОБА_1 вказував, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 15.09.2006 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 27.09.2006 року, він володіє 1/2 частиною приватного житлового будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , що розташований на земельній ділянці загальною площею 0,10 га. Власником іншої частини будинку та земельної ділянки, на якій розташований приватний будинок, є ОСОБА_2 , яка не погоджується на добровільний виділ в натурі частки з майна, що є спільною частковою власністю, не має бажання проводити технічно-будівельну експертизу для встановлення можливості поділу будинку у натурі та не допускає його в будинок, чим порушує його право на вільне користування приватною власністю. ОСОБА_1 зазначав, що спірний житловий будинок розміщено на земельній ділянці розміром 0,10 га, яка належить ОСОБА_2 , на підставі Державного акту на землю. За наведених обставин, ОСОБА_1 у заявленому позові просив припинити право спільної часткової власності шляхом розподілу будинку в натурі, згідно належних сторонам часток, та встановити його право власності на частину земельної ділянки, на якій розташовано будинок.

У вересні 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , виконавчого комітету Чернігівської міської ради, в якому, із врахуванням уточнень (а.с.105-106, том 2, а.с.155-156, том 3), просила: визнати незаконним та скасувати п.1.6. рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради №65 від 23.03.2012 року Про оформлення правовстановлюючих документів на об`єкти нерухомого майна, відповідно до якого ОСОБА_1 оформлено свідоцтво про право власності на об`єкти нерухомого майна на житловий будинок А-1, А1-1, al-1, А3-1, а3-1 загальною площею 154,4 кв.м, житловою площею 41,9 кв.м, з господарськими будівлями та спорудами: погріб а-1, б-1, гараж А2-1, сарай а2-1, літня кухня Б-1, навіс В-1, убиральня а4-1 по АДРЕСА_1 , у зв`язку із закінченням будівництва; визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 від 30.03.2012 року, видане на ім`я ОСОБА_1 на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . В обґрунтування вимог заявленого зустрічного позову ОСОБА_2 вказувала, що з 03.12.1996 року по 31.10.2008 року вони із ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, при цьому, ОСОБА_1 у первісному позові приховано від суду ту обставину, що в період шлюбу ними збудовано домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . На підставі свідоцтва про право власності на будинок від 15.09.2006 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є співвласниками житлового будинку з надвірними спорудами за вказаною адресою в рівних частках. Спірне домоволодіння по АДРЕСА_1 розташовано на земельних ділянках, виділених рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради народних депутатів №34 від 19.02.2001 року у постійне користування для будівництва та обслуговування житлового будинку, ОСОБА_2 - ділянки АДРЕСА_2 , площею 1000 кв.м, а ОСОБА_1 - ділянки АДРЕСА_3 , площею 999 кв.м. Згідно даних технічного паспорту, на земельній ділянці АДРЕСА_2 знаходиться житловий будинок А-2. На земельній ділянці АДРЕСА_3 знаходяться приналежні надвірні господарські споруди: прибудова а, гараж Б, літня кухня Б1, баня та сарай Б2 і б. Зазначене свідоцтво від 15.09.2006 року є дійсним. Відповідна інформація вказана також в інформаційній довідці з реєстру речових прав на нерухоме майно від 01.02.2017 року. ОСОБА_2 зазначала, що після розірвання шлюбу між сторонами, ОСОБА_1 , в порушення визначеного законом порядку, самовільно, без її відома та згоди переобладнав у житловий будинок належні їм на праві спільної власності надвірні споруди, розміщені на земельній ділянці АДРЕСА_3 , та зареєстрував право власності на нього, як новостворене вже його особисте майно, згідно свідоцтва НОМЕР_1 від 30.03.2012 року. Таким чином, як стверджує ОСОБА_2 , наявні два різних свідоцтва про право власності на одні й ті самі об`єкти, з різними власниками та характеристиками. Вказане свідоцтво про право власності НОМЕР_1 від 30.03.2012 року видано на підставі рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради №65 від 23.03.2012 року. ОСОБА_2 вказувала, що при прийнятті даного рішення виконавчим комітетом Чернігівської міської ради не враховано, що на спірне майно вже зареєстровано право власності. Діями виконавчого комітету Чернігівської міської ради щодо надання у власність іншій особі частини належного ОСОБА_2 домоволодіння порушено її права щодо володіння, користування та розпорядження належним їй майном, і тому, за доводами позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 , оскаржуване рішення органу місцевого самоврядування, є незаконним. При цьому, ОСОБА_2 вказувала, що про порушення своїх прав, а саме, про те, що ОСОБА_1 видано оспорюване свідоцтво про право власності на нерухоме майно, їй стало відомо у 2017 році, після отримання із Новозаводського районного суду м.Чернігова позову ОСОБА_1 у даній справі №751/114/17.

Рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 24.11.2021 року первісний позов ОСОБА_1 - задоволено. Виділено ОСОБА_1 в натурі частину житлового будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 , пропорційно 1/2 частки у спільній частковій власності відповідно до варіанту 2 висновку експерта № 03-16/20 за результатами проведення судової додаткової будівельно-технічної та судової земельно-технічної експертизи від 04.12.2020 року, а саме:

В житловому будинку:

- цокольне приміщення ІІІ, площею 35,5 кв.м,

- цокольне приміщення ІV, площею 17,0 кв.м,

- кімната 1-5, площею 31,2 кв.м,

- кухня 1-4, площею 18,7 кв.м,

- кімната 1-10, площею 18,3 кв.м,

разом по будинку 120,70 кв.м.

В господарських будівлях та спорудах:

- гараж Б-1,

- літня кухня-баня Б1-1,

- сарай Б2-1,

- сарай В-1,

- вбиральня б1-1,

- погріб б2-1.

Судом стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію за недоотриману частку в сумі 39 077 грн. 50 коп.

Виділено ОСОБА_1 у власність частину земельної ділянки, кадастровий №:01:048:5132, загальною площею 1000 м.кв, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , для обслуговування частини житлового будинку відповідно до варіанту 2 висновку експерта № 03-16/20 за результатами проведення судової додаткової будівельно-технічної та судової земельно-технічної експертизи від 04.12.2020 року, площею 139,0 м.кв, в тому числі:

- під житловою забудовою - 25,0 м.кв,

- під землею, вільною від забудови - 66,0 м.кв,

- під двором загального користування - 48,0 м.кв. (в тому числі під житловим будинком - 20 м.кв.).

Земельні ділянки, які виділено для обслуговування частини житлового будинку ОСОБА_1 у будівлях, що обліковуються в технічному паспорті, виконаному Чернігівським міжміським бюро технічної інвентаризації 25.04.2007 року на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , позначені на Додатку №16 висновку експерта №03-16/20 за результатами проведення судової додаткової будівельно-технічної та судової земельно-технічної експертизи від 04.12.2020 року літерами АБВГ, ДЕИЄ і знаходяться в межах:

Ділянка, позначена літерами АБВГ знаходиться в межах:

- від точки А до точки Б довжиною 3,50 м;

- від точки Б до точки В довжиною 8,06 м;

- від точки В до точки Г довжиною 3,50 м;

- від точки Г до точки Д - довжиною 8,04 м.

Ділянка, позначена літерами ДЕИЄ знаходиться в межах:

- від точки Д до точки Е довжиною 7,41 м (по лінії розподілу житлового будинку);

- від точки Е до точки И довжиною 6,50 + 2,00 = 8,50 м (по лінії розподілу житлового будинку);

- від точки И до точки Є довжиною 7,41 м;

- від точки Є до точки Д довжиною 3,44+5,05 = 8,49 м.

Виділено ОСОБА_2 в натурі частину житлового будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 пропорційно 1/2 частки у спільній частковій власності відповідно до варіанту 2 висновку експерта №03-16/20 за результатами проведення судової додаткової будівельно-технічної та судової земельно-технічної експертизи від 04.12.2020 року, а саме:

В житловому будинку:

- цокольне приміщення І, площею 8,5 кв.м,

- цокольне приміщення ІІ, площею 27,6 кв.м,

- веранда V, площею 10,7 кв.м,

- шафа VІ, площею 1,3 кв.м,

- коридор 1-1, площею 3,4 кв.м,

- санвузол 1-2, площею 4,8 кв.м,

- кімната 1-3, площею 40,6 кв.м,

- сходова площадка 1-11, площею 1,0 кв.м,

- коридор 1-6, площею 17,2 кв.м,

- санвузол 1-7, площею 3,4 кв.м,

- гардероб 1-8, площею 5,8 кв.м,

- кімната 1-9, площею 21,1 кв.м,

разом по будинку 145,4 кв.м.

Господарські будівлі та споруди виділу ОСОБА_2 не підлягають.

Залишено у власності ОСОБА_2 частину земельної ділянки, кадастровий №:01:048:5132, загальною площею 1000 м.кв, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , для обслуговування частини житлового будинку, відповідно до варіанту 2 висновку експерта № 03-16/20 за результатами проведення судової додаткової будівельно-технічної та судової земельно-технічної експертизи від 04.12.2020 року, площею 861,0 м.кв, в тому числі:

- під житловою забудовою - 87,0 м.кв,

- під землею, вільною від забудови - 726,0 м.кв,

- під двором загального користування - 48,0 м.кв. (в тому числі під житловим будинком - 20 м.кв.).

Земельна ділянка, яка залишається у власності ОСОБА_2 , позначена на Додатку №16 висновку експерта №03-16/20 за результатами проведення судової додаткової будівельно-технічної та судової земельно-технічної експертизи від 04.12.2020 року, знаходиться в межах:

- від точки Б до точки І довжиною 20,62 м;

- від точки І до точки П довжиною 15,74+25,21 = 40,95 м;

- від точки П до точки Р довжиною 5,20 + 19,48 = 24,68 м;

- від точки Р до точки Є - 16,81 м;

- від точки Є до точки О довжиною 7,41+8,18 = 15,59 м;

- від точки О до точки Н довжиною 8,28 м;

- від точки Н до точки М довжиною 2,0 м;

- від точки М до точки Л довжиною 0,25 м (по лінії розподілу житлового будинку);

- від точки Л до точки К довжиною 10,07 м (по лінії розподілу житлового будинку);

- від точки К до точки З довжиною 6,7 м;

- від точки З до точки В довжиною 1,0 м;

- від точки В до точки Б довжиною 8,06 м.

Виділено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в загальне користування земельні ділянки, що мають загальну площу 96 м.кв., позначені на Додатку №16 висновку експерта №03-16/20 за результатами проведення судової додаткової будівельно-технічної та судової земельно-технічної експертизи від 04.12.2020 року літерами ГВЗКД, ЕЛМНОИ.

Ділянка, позначена літерами ГВЗКД знаходиться в межах:

- від точки Г до точки В довжиною 3,50 м;

- від точки В до точки З довжиною 1,00 м;

- від точки З до точки К довжиною 6,70 м;

- від точки К до точки Д довжиною 3,49 м;

- від точки Д до точки Г довжиною 7,67 м.

Ділянка, позначена літерами ЕЛМНОИ знаходиться в межах:

- від точки Е до точки Л довжиною 6,18 м (по лінії розподілу житлового будинку);

- від точки Л до точки М довжиною 0,25 м;

- від точки М до точки Н довжиною 2,00 м;

- від точки Н до точки О довжиною 8,28 м;

- від точки О до точки И довжиною 8,18 м;

від точки И до точки Е довжиною 6,50 + 2,00 = 8,50 м (по лінії розподілу житлового будинку).

Припинено право спільної часткової власності на житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 .

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 судом відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції від 24.11.2021 року, та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову, при цьому, апелянт просить задовольнити зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , виконавчого комітету Чернігівської міської ради про визнання незаконним та скасування пункту рішення, визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно. Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 вказують, що оскаржуване рішення суду першої інстанції від 24.11.2021 року є незаконним, необґрунтованим, ухваленим судом із неправильним застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права, завдань та принципів судочинства, без врахування правових позицій Верховного Суду з аналогічних питань, при цьому, висновки суду не ґрунтуються на фактичних обставинах справи. В доводах апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначає, що суд першої інстанції провів поділ в натурі об`єкту самочинного будівництва - житлового будинку з неіснуючими господарськими будівлями, характеристики яких (найменування, рік побудови, вартість тощо) визначені експертом виключно на підставі даних технічного паспорту, складеного Чернігівським міжміським бюро технічної інвентаризації 25.04.2007 року. Апелянт стверджує, що матеріалами справи підтверджується той факт, що всі вказані надвірні споруди, 1/2 частина яких належить ОСОБА_2 , є приналежністю об`єкту нерухомого майна по АДРЕСА_3 , і які судом першої інстанції виділено позивачу ОСОБА_1 , на даний час фактично відсутні. Адже, як стверджує апелянт, після розірвання шлюбу між сторонами ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 , самочинно, без погодження з іншим співвласником ОСОБА_2 , без проектно-дозвільної документації зробив капітальну перебудову надвірних споруд у житловий будинок із окремим входом. Доводи апеляційної скарги вказують, що ОСОБА_1 , приховуючи від компетентних органів факт проведення перебудови житлового будинку з господарських будівель за іншою адресою по АДРЕСА_1 , отримав на них право власності, як на новостворене вже його особисте нерухоме майно, а саме, житловий будинок по АДРЕСА_3 , згідно свідоцтва НОМЕР_1 від 30.03.2012 року. Тим самим ОСОБА_1 , як зазначає апелянт, привласнив собі 1/2 частину надвірних споруд, належних ОСОБА_2 . У складі об`єкту нерухомого майна по АДРЕСА_1 , як стверджує апелянт, проведені самовільні перебудови, і у встановленому законом порядку вони не узаконені, та значаться, як господарські будівлі. Доводи апеляційної скарги вказують, що висновком експерта №03-16/20 запропоновано варіанти поділу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 за даними технічного паспорту від 24.04.2007 року, без врахування перебудов. При цьому, експерт зазначив, що поділ в натурі на 1/2 та 1/2 частини господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 , технічно неможливий з причини їх перебудови в житловий будинок, тобто, з причини їх відсутності на момент проведення експертизи. Таким чином, як зазначає апелянт, експертом запропоновано варіанти поділу неіснуючих будівель за їх вартісним еквівалентом, згідно розрахунку, виконаного за даним, що обліковуються в технічному паспорті від 25.04.2007 року. За даних обставин, апелянт вважає, що внаслідок самочинного будівництва спірний об`єкт нерухомості по АДРЕСА_1 втратив тотожність з тим об`єктом, який належить сторонам згідно свідоцтва від 15.09.2006 року, тому він не може бути предметом поділу. Апелянт стверджує, що самочинно збудоване ОСОБА_1 майно не є об`єктом права власності, і тому не може бути предметом поділу (виділу), і наслідком даного самочинного будівництва є те, що у ОСОБА_1 не виникло право власності на дане майно, як на об`єкт нерухомості. Посилаючись на правові висновки Верховного Суду, викладені у справі № 361/953/16-ц, у постанові від 21.01.2020 року у справі №915/1844/18, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 року у справі № 923/466/17, апелянт не погоджується із висновком суду першої інстанції відносно того, що вимоги зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 не є належним способом захисту, який може забезпечити повне припинення порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача за зустрічним позовом. Апелянт ОСОБА_2 зазначає, що ОСОБА_1 , в порушення визначеного законом порядку, самовільно, без її відома та згоди переобладнав у житловий будинок належні їм на праві спільної власності надвірні споруди, розміщені на земельній ділянці АДРЕСА_3 , та зареєстрував право власності на нього, як новостворене вже його особисте майно, згідно свідоцтва НОМЕР_1 від 30.03.2012 року. Таким чином, як стверджує апелянт, наявні два різних свідоцтва про право власності на одні й ті самі об`єкти з різними власниками та характеристиками. Вказане свідоцтво про право власності НОМЕР_1 від 30.03.2012 року видано на підставі рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради №65 від 23.03.2012 року. Апелянт вважає, що при прийнятті даного рішення виконавчим комітетом Чернігівської міської ради не враховано, що на спірне майно вже зареєстровано право власності. Діями виконавчого комітету Чернігівської міської ради щодо надання у власність іншій особі частини належного ОСОБА_2 домоволодіння порушено її права щодо володіння, користування та розпорядження належним їй майном, і тому, як вказує апелянт, оскаржуване нею рішення органу місцевого самоврядування є незаконним. При цьому, ОСОБА_2 зазначає, що строки позовної давності на вказані правовідносини не поширюється, оскільки зі сплином часу статус самочинного будівництва не змінюється. Апелянт стверджує, що про отримання ОСОБА_1 оспорюваного нею свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 30.03.2012 року їй стало відомо у 2017 році, після отримання із Новозаводського районного суду м.Чернігова позову ОСОБА_1 у даній справі №751/114/17, і дана обставина позивачем за первісним позовом не спростована. Апелянт вказує, що доказів на підтвердження надання нею згоди на проведення перебудови, здачу в експлуатацію об`єкту самочинного будівництва по АДРЕСА_3 , матеріали справи не містять.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач-відповідач ОСОБА_1 просить залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_2 у зв`язку із її безпідставністю, та залишити без змін обґрунтоване рішення суду першої інстанції від 24.11.2021 року.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач-відповідач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Прокоф`єв Б.І. просили залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_2 у зв`язку із її безпідставністю, та залишити без змін обґрунтоване рішення суду першої інстанції від 24.11.2021 року.

В судові засідання апеляційного суду відповідач-позивач ОСОБА_2 , представники відповідача за зустрічним позовом - виконавчого комітету Чернігівської міської ради, третьої особи, належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду даної справи, не з`явились. Від відповідача за зустрічним позовом - виконавчого комітету Чернігівської міської ради та третьої особи на адресу апеляційного суду надійшли заяви про розгляд справи у відсутності їх представників. Відповідно до приписів ч.2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду даної справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві приватної власності належить житловий будинок з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , в рівних частинах (по 1/2 частці кожному), на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 15.09.2006 року (а.с.7,8, том 1).

Даний житловий будинок розташовано на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_2 , площею 0,1000 га, яка у відповідності до державного акту на право власності на земельну ділянку Серії ЯК №558128 від 08.02.2010 року належить ОСОБА_2 (а.с.28, том 1).

Надвірні споруди: гараж Б-1, літня кухня-баня Б1-1, сарай Б2-1, сарай В-1, вбиральня б1-1, погріб б2-1 розташовані на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_3 , площею 0,0990 га, яка у відповідності до державного акту на право власності на земельну ділянку Серії ЯК №558129 від 08.02.2010 року належить ОСОБА_1 (а.с.24, 59, том 1).

Рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 23.02.2012 року №65 (п.1.6), доручено КП Чернігівське МБТІ Чернігівської обласної ради оформити свідоцтво про право власності на об`єкти нерухомого майна згідно з поданими документами та проведеною технічною інвентаризацією: ОСОБА_1 на житловий будинок А-1, А1-1, al-1, А3-1, а3-1 загальною площею 154,4 кв. м, житловою площею 41,9 кв.м, з господарськими будівлями і спорудами: погріб а-1, б-1, гараж А2-1, сарай а2-1, літня кухня Б-1, навіс В-1, убиральня а4-1 по АДРЕСА_3 , у зв`язку із закінченням будівництва (а.с.124-140, том 3).

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 30.03.2012 серії НОМЕР_1 , за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на житловий будинок А-1, А1-1, al-1, А3-1, а3-1, загальною площею 154,4 кв.м, житловою площею 41,9 кв.м, з господарськими будівлями і спорудами: погріб а-1, б-1, гараж А2-1, сарай а2-1, літня кухня Б-1, навіс В-1, убиральня а4-1 по АДРЕСА_3 (а.с.42, том 1).

Як вбачається із оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 24.11.2021 року, суд, враховуючи наявність технічної можливості розподілу спірного житлового будинку в натурі, розподілу господарських будівель у вартісному еквіваленті на 1/2 та 1/2 частки, технічну можливість виділу частини земельної ділянки співвласнику 1/2 частини, який не є власником зазначеної земельної ділянки, враховуючи право позивача, встановлене статтею 358 ЦК України, на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності, дійшов висновку про необхідність задоволення первісного позову, та проведення розподілу відповідно до варіанту №2 висновку експерта №03-16/20 за результатами проведення судової додаткової будівельно-технічної та судової земельно-технічної експертизи від 04.12.2020 року, припинивши при цьому право спільної часткової власності на зазначене майно. Що стосується вимог зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 , суд першої інстанції зазначив у оскаржуваному рішенні від 24.11.2021 року, що вимоги зустрічної позовної заяви зводяться до визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради №65 від 23.03.2012 року, відповідно до якого ОСОБА_1 оформлено свідоцтво про право власності на об`єкти нерухомого майна, та визнання недійсним вказаного свідоцтва про право власності на нерухоме майно, при цьому, вимог щодо визнання, зміни чи припинення речових прав на майно зустрічна позовна заява не містить, що не є належним способом захисту, який може забезпечити повне припинення порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача за зустрічним позовом. За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні вимог зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування пункту рішення, визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що в ході апеляційного розгляду даної справи знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 відносно того, що висновок оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 24.11.2021 року в частині щодо наявності правових підстав для задоволення вимог первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення спільної часткової власності, виділ у натурі частки з майна, що є спільною частковою власністю, визнання права власності на частину земельної ділянки, не узгоджується із фактичними обставинами справи та нормами права, які регулюють спірні правовідносини.

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначає, що суд першої інстанції провів поділ в натурі об`єкту самочинного будівництва - житлового будинку з неіснуючими господарськими будівлями, характеристики яких (найменування, рік побудови, вартість тощо) визначені експертом виключно на підставі даних технічного паспорту, складеного Чернігівським міжміським бюро технічної інвентаризації 25.04.2007 року. Апелянт стверджує, що матеріалами справи підтверджується той факт, що всі вказані надвірні споруди, 1/2 частина яких належить ОСОБА_2 , є приналежністю об`єкту нерухомого майна по АДРЕСА_3 , і які судом першої інстанції виділено позивачу ОСОБА_1 , на даний час фактично відсутні. Адже, як стверджує апелянт, після розірвання шлюбу між сторонами ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 , самочинно, без погодження з іншим співвласником ОСОБА_2 , без проектно-дозвільної документації зробив капітальну перебудову надвірних споруд у житловий будинок із окремим входом. Доводи апеляційної скарги вказують, що ОСОБА_1 , приховуючи від компетентних органів факт проведення перебудови житлового будинку з господарських будівель за іншою адресою по АДРЕСА_1 , отримав на них право власності, як на новостворене вже його особисте нерухоме майно, а саме, житловий будинок по АДРЕСА_3 , згідно свідоцтва НОМЕР_1 від 30.03.2012 року. Тим самим ОСОБА_1 , як зазначає апелянт, привласнив собі 1/2 частину надвірних споруд, належних ОСОБА_2 . У складі об`єкту нерухомого майна по АДРЕСА_1 , як стверджує апелянт, проведені самовільні перебудови, і у встановленому законом порядку вони не узаконені, та значаться, як господарські будівлі. Доводи апеляційної скарги вказують, що висновком експерта №03-16/20 запропоновано варіанти поділу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 за даними технічного паспорту від 24.04.2007 року, без врахування перебудов. При цьому, експерт зазначив, що поділ в натурі на 1/2 та 1/2 частини господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 , технічно неможливий з причини їх перебудови в житловий будинок, тобто, з причини їх відсутності на момент проведення експертизи. Таким чином, як зазначає апелянт, експертом запропоновано варіанти поділу неіснуючих будівель за їх вартісним еквівалентом, згідно розрахунку, виконаного за даними, що обліковуються в технічному паспорті від 25.04.2007 року. За даних обставин, апелянт вважає, що внаслідок самочинного будівництва спірний об`єкт нерухомості по АДРЕСА_1 втратив тотожність з тим об`єктом, який належить сторонам згідно свідоцтва від 15.09.2006 року, тому він не може бути предметом поділу. Апелянт стверджує, що самочинно збудоване ОСОБА_1 майно не є об`єктом права власності, і тому не може бути предметом поділу (виділу), і наслідком даного самочинного будівництва є те, що у ОСОБА_1 не виникло право власності на дане майно, як на об`єкт нерухомості.

З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Положеннями ч.1 статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч.1 статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном.

Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб.

За загальним правилом власник самостійно користується, володіє та розпоряджається своїм майном.

Володіння та розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості.

Згідно із статтею 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно), тобто право спільної власності - це право власності кількох суб`єктів на один об`єкт.

Відповідно до статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Зі змісту вказаної статті випливає, що право кожного із співвласників пов`язується із часткою у праві спільної власності, і кожен із співвласників є власником не певної частини майна, а всього спільного майна у цілому.

Відповідно до ч.1, ч.2 статті 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їх згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Приписами ч.3 статті 358 ЦК України передбачено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Питання щодо поділу майна, що є у спільній частковій власності, врегульовано статтею 367 ЦК України, у відповідності до якої майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються.

У постанові Верховного Суду від 19.05.2021 року у справі № 501/2148/17, провадження № 61-22087св19, висновки якої щодо застосування відповідних норм права, враховує апеляційний суд при виборі і застосування норм права до спірних правовідносин, відповідно до приписів ч.4 статті 263 ЦПК України, зазначено, що … Відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Виходячи з аналізу змісту наведених норм права, поняття поділ та виділ не є тотожними. При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. При виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, - тоді має місце поділ спільного майна. Тобто, поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється.

Виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Даний висновок щодо застосування відповідних норм права викладено у постанові Верховного Суду від 23.10.2019 року у справі №2-413/11, провадження № 61-17672св18.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 здійснив перебудову частини надвірних споруд, які входять до складу домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить сторонам даного спору на праві приватної власності в рівних частинах (по 1/2 частці кожному) на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 15.09.2006 року.

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 30.03.2012 серії НОМЕР_1 , за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на житловий будинок А-1, А1-1, al-1, А3-1, а3-1, загальною площею 154,4 кв.м, житловою площею 41,9 кв.м, з господарськими будівлями і спорудами: погріб а-1, б-1, гараж А2-1, сарай а2-1, літня кухня Б-1, навіс В-1, убиральня а4-1 по АДРЕСА_3 (а.с.42, том 1).

Як вбачається із висновку експерта №03-16/20 за результатами проведення судової додаткової будівельно-технічної та судової земельно-технічної експертиз від 04.12.2020 року (а.с.5-37, том 3), встановлено технічну можливість поділу в натурі житлового будинку по АДРЕСА_1 на 1/2 та 1/2 частини, який згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 15.09.2006 року знаходиться у власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , за даними технічного паспорту, складеного Чернігівським міжміським бюро технічної інвентаризації 25.04.2007 року. При цьому, експертом зазначено, що поділ в натурі на 1/2 та 1/2 частини господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 , які згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 15.09.2006 року знаходяться у власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , технічно неможливий з причини їх перебудови у житловий будинок, тобто, з причини їх відсутності на момент проведення експертизи, а можливий лише у вартісному еквіваленті, згідно розрахунку, виконаного у висновку за даними технічного паспорту, складеного Чернігівським міжміським бюро технічної інвентаризації 25.04.2007 року.

Варіанти розподілу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що обліковуються в технічному паспорті, виконаному Чернігівським міжміським бюро технічної інвентаризації 25.04.2007 року на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , на 1/2 та 1/2 частини, надані у дослідницькій частині вказаного висновку експерта та показані на додатках №11,12 до висновку (а.с.5-91, том 3). Також даний висновок містить в собі варіанти виділу частини земельної ділянки із кадастровим номером :01:048:5132, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (згідно правовстановлюючих документів), з врахуванням запропонованих додаткових варіантів розподілу житлового будинку, (викладені в дослідницькій частині висновку та зображені на схемах в додатках №15,16.

Як вбачається із вищевказаного висновку експерта №03-16/20 від 04.12.2020 року, технічна характеристика об`єктів дослідження виконана експертом згідно опису технічних характеристик основних конструктивних елементів житлового будинку та надвірних будівель і споруд, наведеному у технічному паспорті, складеному Чернігівським міжміським бюро технічної інвентаризації 25.04.2007 року. Ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 , встановлена експертом, виходячи із даних, що обліковуються в технічному паспорті, складеному Чернігівським міжміським бюро технічної інвентаризації 25.04.2007 року.

Під час проведення експертного дослідження експертом було встановлено, що згідно технічного паспорту, складеного Чернігівським міжміським бюро технічної інвентаризації 25.04.2007 року на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , були зареєстровані: житловий будинок А-2, гараж Б-1, літня кухня-баня Б1-1, сарай Б2-1, сарай б-1, уборна б1-1, погріб б2-1. Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 30.03.2012 року, ОСОБА_1 належить 1 ціла частка в житловому будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_3 . Згідно даних, що містяться у вказаному свідоцтві, за адресою: АДРЕСА_3 , зареєстровані наступні будівлі та споруди: житловий будинок А-1, А1-1, А3-1, а1-1, ганок а3-1, гараж А2-1, сарай а2-1, літня кухня Б-1, навіс В-1, погріб а-1, погріб б-1, убиральня а4-1. Такий же перелік будівель та споруд міститься в документах, складених Чернігівським міжміським бюро технічної інвентаризації 14.11.2008 року (зі змінами від 20.10.2010 року та 31.01.2012 року) у інвентаризаційній справі №20374 на житловий будинок по АДРЕСА_3 . При цьому, вказано, що рік побудови всіх будівель та споруд - 2008 ( а.с.13, том 3).

Експерт у висновку №03-16/20 зазначив, що житловий будинок А-1, занесений до генерального плану, складеному Чернігівським МБТІ 14.11.2008 року (з внесеними змінами від 20.10.2010 року) у інвентаризаційній справі №20374 на житловий будинок по АДРЕСА_3 , розташований на місці літньої кухні-бані Б1-1 та сараю Б2-1, що обліковуються в технічному паспорті, складеному МБТІ 25.04.2007 року на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Сарай а2-1 у генеральному плані житлового будинку по АДРЕСА_3 , розташований на місці сараю б-1, уборної б1-1, що обліковуються в технічному паспорті, складеному Чернігівським МБТІ 25.042007 року на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Мансарда житлова А3-1, наявна в переліку об`єктів таблиці Характеристика будинку, господарських будівель та споруд, складеній Чернігівським МБТІ 31.01.2012 року у інвентаризаційній справі №20374 на житловий будинок по АДРЕСА_3 . В технічному паспорті, складеному Чернігівським МБТІ 25.04.2007 року на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , мансарда не зазначається. В результаті обстеження експертом було встановлено, що фактично домоволодіння АДРЕСА_1 не існує, натомість, існує два окремих домоволодіння за поштовими адресами: АДРЕСА_3 , та АДРЕСА_2 .

При цьому, експерт вказує (а.с.29-29,зворот, том 3), що: …Беручи до уваги результати візуально-інструментального обстеження, планувальні та конструктивні рішення житлового будинку, частки співвласників (1/2 та 1/2) у житловому будинку та господарських будівлях, враховуючи вимоги діючих нормативних документів та специфіку поставленого в ухвалі про призначення судової будівельно-технічної експертизи питання, слід зазначити, що поділ в натурі на 1/2 та 1/2 частини житлового будинку по АДРЕСА_1 , який згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 15.09.2006 року знаходиться у власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , за даними технічного паспорту, складеного Чернігівським міжміським бюро технічної інвентаризації 25.04.2007 року, технічно можливий, а поділ в натурі на 1/2 та 1/2 частини господарських будівель та споруд, по АДРЕСА_1 , які згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 15.09.2006 року знаходяться у власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , технічно неможливий з причини їх перебудови в житловий будинок, тобто з причини їх відсутності на момент проведення експертизи, а можливий лише у вартісному еквіваленті згідно розрахунку, виконаного у даному висновку за даними технічного паспорту, складеного Чернігівським міжміським бюро технічної інвентаризації 25.04.2007.

Суд першої інстанції під час вирішення по суті вимог заявленого ОСОБА_1 позову, вважав за необхідне виділення ОСОБА_1 в натурі частини житлового будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 , пропорційно 1/2 частці у спільній частковій власності, відповідно до варіанту 2 висновку експерта №03-16/20 за результатами проведення судової додаткової будівельно-технічної та судової земельно-технічної експертизи від 04.12.2020 року.

В ході апеляційного розгляду даної справи знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо невідповідності вказаного висновку суду першої інстанції фактичним обставинам справи та нормам права, які регулюють спірні правовідносини, і як наслідок, судом першої інстанції необґрунтовано задоволено вимоги первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення спільної часткової власності, виділ у натурі частки з майна, що є спільною частковою власністю, визнання права власності на частину земельної ділянки.

Суд першої інстанції, задовольняючи вимоги заявленого первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення спільної часткової власності, виділ у натурі частки з майна, що є спільною частковою власністю, визнання права власності на частину земельної ділянки, неповно встановив документально підтверджені фактичні обставини справи, що мають значення для вирішення даного спору, та не звернув уваги на ту обставину, що висновком експерта №03-16/20 від 04.12.2020 року запропоновано варіанти поділу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 за даними технічного паспорту від 24.04.2007 року, без врахування проведених перебудов. При цьому, експерт у даному висновку зазначив, що поділ в натурі на 1/2 та 1/2 частини господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 , технічно неможливий з причини їх перебудови в житловий будинок, тобто, з причини їх відсутності на момент проведення експертизи. Таким чином, експертом запропоновано варіанти поділу неіснуючих будівель за їх вартісним еквівалентом, згідно розрахунку, виконаного за даними, що обліковуються в технічному паспорті від 25.04.2007 року. За даних обставин, апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 відносно того, що спірний об`єкт нерухомості по АДРЕСА_1 втратив тотожність із об`єктом нерухомості, який належить сторонам згідно свідоцтва від 15.09.2006 року, тому він не може бути предметом поділу.

Наявність у матеріалах справи доповнень та пояснень до висновку експерта №03-07/19 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 27.05.2019 року (а.с.94-99, том 3), не спростовує доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо необґрунтованості висновку суду першої інстанції в частині задоволення вимог первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення спільної часткової власності, виділ у натурі частки з майна, що є спільною частковою власністю, визнання права власності на частину земельної ділянки.

Відповідно до приписів ч.1,ч.6 статті 81 ЦПК України, яка регламентує обов`язок доказування і подання доказів, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Приймаючи до уваги вищенаведене, апеляційний суд вважає обгрунтованою апеляційну скаргу ОСОБА_2 в частині невідповідності фактичним обставинам справи та нормам права, які регулюють спірні правовідносини, висновків рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 24.11.2021 року щодо задоволення первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення спільної часткової власності, виділ у натурі частки з майна, що є спільною частковою власністю, визнання права власності на частину земельної ділянки.

За даних обставин, апеляційний суд вважає за необхідне скасувати рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 24.11.2021 року в частині задоволення первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення спільної часткової власності, виділ у натурі частки з майна, що є спільною частковою власністю, визнання права власності на частину земельної ділянки, та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення спільної часткової власності, виділ у натурі частки з майна, що є спільною частковою власністю, визнання права власності на частину земельної ділянки.

Щодо вирішення судом першої інстанції вимог зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , виконавчого комітету Чернігівської міської ради про визнання незаконним та скасування пункту рішення, визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

В доводах апеляційної скарги, посилаючись на правові висновки Верховного Суду, викладені у справі №361/953/16-ц, у постанові від 21.01.2020 року у справі №915/1844/18, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 року у справі № 923/466/17, апелянт ОСОБА_2 не погоджується із висновком суду першої інстанції відносно того, що вимоги зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 не є належним способом захисту, який може забезпечити повне припинення порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача за зустрічним позовом. Апелянт ОСОБА_2 зазначає, що ОСОБА_1 , в порушення визначеного законом порядку, самовільно, без її відома та згоди переобладнав у житловий будинок належні їм на праві спільної власності надвірні споруди, розміщені на земельній ділянці АДРЕСА_3 , та зареєстрував право власності на нього, як новостворене вже його особисте майно, згідно свідоцтва НОМЕР_1 від 30.03.2012 року. Таким чином, як стверджує апелянт, наявні два різних свідоцтва про право власності на одні й ті самі об`єкти з різними власниками та характеристиками. Вказане свідоцтво про право власності НОМЕР_1 від 30.03.2012 року видано на підставі рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради №65 від 23.03.2012 року. Апелянт вважає, що при прийнятті даного рішення виконавчим комітетом Чернігівської міської ради не враховано, що на спірне майно вже зареєстровано право власності. Діями виконавчого комітету Чернігівської міської ради щодо надання у власність іншій особі частини належного ОСОБА_2 домоволодіння порушено її права щодо володіння, користування та розпорядження належним їй майном, і тому, як вказує апелянт, оскаржуване нею рішення органу місцевого самоврядування є незаконним. При цьому, ОСОБА_2 зазначає, що строки позовної давності на вказані правовідносини не поширюється, оскільки зі сплином часу статус самочинного будівництва не змінюється. Апелянт стверджує, що про отримання ОСОБА_1 оспорюваного нею свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 30.03.2012 року їй стало відомо у 2017 році, після отримання із Новозаводського районного суду м.Чернігова позову ОСОБА_1 у даній справі №751/114/17, і дана обставина позивачем за первісним позовом не спростована. Апелянт вказує, що доказів на підтвердження надання нею згоди на проведення перебудови, здачу в експлуатацію об`єкту самочинного будівництва по АДРЕСА_3 , матеріали справи не містять.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду справи, виходячи із наступного.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 статті 15, ч.1 статті 16 ЦК України).

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем, і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту необхідно враховувати його ефективність, тобто, спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, якій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулась, чи охоронюваного законом інтересу, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначає порушене, невизнане чи оспорюване право або охоронюваний законом інтерес, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюється судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 року у справі №338/180/17, провадження №14-144цс18 (пункт 57); від 11.09.2018 року у справі №905/1926/16, провадження №12-187гс18 (пункт 40); від 30.01.2019 року у справі № 569/17272/15-ц, провадження №14-338цс18; від 11.09.2019 року у справі № 487/10132/14-ц, провадження №14-364цс19 (пункт 89); від 16.06.2020 року у справі № 145/2047/16-ц, провадження № 14-499цс19 (пункт 7.23).

Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладено у пунктах 6.6, 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 року у справі №916/1415/19, провадження №12-80гс20).

Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду (принцип процесуальної економії) (правова позиція, викладена у п.94 постанови Великої Палати Верховного Суду від 06.04.2021 року у справі №910/10011/19, провадження № 12-84гс20).

Як вбачається із матеріалів справи, у вересні 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , виконавчого комітету Чернігівської міської ради, в якому, із врахуванням уточнень (а.с.105-106, том 2, а.с.155-156, том 3), просила: визнати незаконним та скасувати п.1.6. рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради №65 від 23.03.2012 року Про оформлення правовстановлюючих документів на об`єкти нерухомого майна, відповідно до якого ОСОБА_1 оформлено свідоцтво про право власності на об`єкти нерухомого майна на житловий будинок А-1, А1-1, al-1, А3-1, а3-1 загальною площею 154,4 кв.м, житловою площею 41,9 кв.м, з господарськими будівлями та спорудами: погріб а-1, б-1, гараж А2-1, сарай а2-1, літня кухня Б-1, навіс В-1, убиральня а4-1 по АДРЕСА_3 , у зв`язку із закінченням будівництва; визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 від 30.03.2012 року, видане на ім`я ОСОБА_1 на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

При цьому, ОСОБА_2 зазначала, що після розірвання шлюбу між сторонами, ОСОБА_1 , в порушення визначеного законом порядку, самовільно, без її відома та згоди переобладнав у житловий будинок належні їм на праві спільної власності надвірні споруди, розміщені на земельній ділянці АДРЕСА_3 , та зареєстрував право власності на нього, як новостворене вже його особисте майно, згідно свідоцтва НОМЕР_1 від 30.03.2012 року. Таким чином, як стверджує ОСОБА_2 , наявні два різних свідоцтва про право власності на одні й ті самі об`єкти, з різними власниками та характеристиками. Вказане свідоцтво про право власності НОМЕР_1 від 30.03.2012 року видано на підставі рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради №65 від 23.03.2012 року. ОСОБА_2 вказувала, що при прийнятті даного рішення виконавчим комітетом Чернігівської міської ради не враховано, що на спірне майно вже зареєстровано право власності. Діями виконавчого комітету Чернігівської міської ради щодо надання у власність іншій особі частини належного ОСОБА_2 домоволодіння порушено її права щодо володіння, користування та розпорядження належним їй майном, і тому, за доводами позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 , оскаржуване рішення органу місцевого самоврядування, є незаконним.

Відмовляючи у задоволенні вимог зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , виконавчого комітету Чернігівської міської ради, третя особа: орган опіки та піклування Новозаводської районної у м.Чернігові ради, про визнання незаконним та скасування пункту рішення, визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, суд першої інстанції, із врахуванням приписів ч.3 статті 26 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, зазначив, що з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення відповідних судових рішень обов`язково має супроводжуватись одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Викладене свідчить, що з 16.01.2020 року (з часу набрання чинності внесених відповідних змін до вищевказаної норми Закону), такого самостійного способу захисту порушених речових прав, як визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, закон не передбачає.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 не спростовують вказаного висновку рішення суду першої інстанції від 24.11.2021 року.

Відмовляючи у задоволенні вимог зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , виконавчого комітету Чернігівської міської ради, третя особа: орган опіки та піклування Новозаводської районної у м.Чернігові ради, про визнання незаконним та скасування пункту рішення, визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що вимоги зустрічної позовної заяви зводяться до визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради №65 від 23.03.2012 року, відповідно до якого ОСОБА_1 оформлено свідоцтво про право власності на об`єкти нерухомого майна, та визнання недійсним вказаного свідоцтва про право власності на нерухоме майно. При цьому, відповідних вимог щодо визнання, зміни чи припинення речових прав на майно зустрічна позовна заява ОСОБА_2 не містить, що не є належним способом захисту, який може забезпечити повне припинення порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача за зустрічним позовом.

Приймаючи до уваги вищенаведене, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 не спростовують висновку суду першої інстанції від 24.11.2021 року про відмову у задоволенні вимог зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , виконавчого комітету Чернігівської міської ради про визнання незаконним та скасування пункту рішення, визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, третя особа: орган опіки та піклування Новозаводської районної у м.Чернігові ради. За даних обставин, у вказаній частині рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 24.11.2021 року підлягає залишенню без змін.

Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 необхідно задовольнити частково. При цьому, рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 24.11.2021 року - скасувати в частині задоволення первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення спільної часткової власності, виділ у натурі частки з майна, що є спільною частковою власністю, визнання права власності на частину земельної ділянки. За даних обставин, апеляційний суд вважає за необхідне прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення спільної часткової власності, виділ у натурі частки з майна, що є спільною частковою власністю, визнання права власності на частину земельної ділянки.

В іншій частині рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 24.11.2021 року апеляційний суд вважає за необхідне залишити без змін.

Керуючись статтями: 367, 368, 369, 374; п.4 ч.1, ч.2 статті 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 24 листопада 2021 року скасувати в частині задоволення первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення спільної часткової власності, виділ у натурі частки з майна, що є спільною частковою власністю, визнання права власності на частину земельної ділянки.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення спільної часткової власності, виділ у натурі частки з майна, що є спільною частковою власністю, визнання права власності на частину земельної ділянки.

В іншій частині рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 24 листопада 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Головуючий: Судді: