Провадження № 2/761/1073/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2022 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: Саадулаєва А.І.,

при секретарі: Корнійчук Є.Т.,

за участю:

від позивача: ОСОБА_1 , представник ОСОБА_2 ,

від відповідача1: представник Кшемінська Ю.І. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в приміщенні суду цивільну справу за позовом

позивач: ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ),

відповідач-1: Головне управління національної поліції в Київській області (місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Володимирська, 15),

відповідач 2: Державна Казначейська служба України (місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6),

предмет позову: відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, яка відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передана на розгляд судді Саадулаєва А.І.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 26.04.2021 р. відкрито провадження у справі, призначено до розгляду в підготовче судове засідання.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 01.02.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач просить суд стягнути на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за рахунок коштів Державного бюджету України моральну шкоду завдану в наслідок його незаконного затримання 04.02.2020 року в порядку ст. 208 КПК України в розмірі 162 мінімальні заробітні плати, що становить 972000,00 грн., витрати на проведення судової психологічної експертизи в розмірі 5076,00 грн., витрати па правову допомогу в розмірі 60000,00 грн.

Позов мотивовано тим, що 04.02.2020 року позивача було затримано в порядку ст. 208 КПК України слідчим СУ ГУ НП в Київській області. Під час затримання позивача та проведення обшуків слідчі з оперативними працівниками нанесли тілесних ушкоджень, вибили зуб, не дозволили останньому користуватися правовою допомогою захисника.

Внаслідок незаконного затримання слідчими СУ ГУ НП в Київській області 04.02.2020 року та безпідставного вилучення майна та речей під час обшуків позивачу нанесено значної моральної та матеріальної шкоди фізичному та моральному стану, що стало наслідком значного погіршення стану здоров`я, головного болю, безсоння, набуття захворювання (діагнозу) - епілептичний синдром зі складними комплексними нападами із вторинною генералізацією та тоніко-клонічними судомами, органічний розлад особистості, посттравматичний стресовий розлад, який фактично є невиліковним, звернення до лікарів, перебування в медичних закладах, перебування в реанімації, викликів бригади швидкої допомоги в зв`язку з нападами судом та втрати свідомості з подальшою його госпіталізацією в медичний заклад. Позивач постійно вимушений купувати ліки для лікування свого психологічного стану, зменшення стану тривоги, від головного болю, який в нього постійно після затримання, лікування судом, приступів епілепсії, постійно проходити необхідне медичне обстеження в КПН «Клінічна лікарня «ПСИХІАТРІЯ» Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Психіатричне лікувально-діагностичне відділення «Епілепсія», в КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №3 Шевченківського району м. Києва, обмежувати себе в нормальному житті, змушений періодично відвідувати невролога, епілентолога, психолога, перебування на денному стаціонарі, постійного головного болю, безсоння внаслідок отриманого нервового стресу 04.02.2020 року. Внаслідок погіршення стану здоров`я позивача, його постійного перебування в стресовій ситуації після незаконного затримання, погіршилися стосунки з дружиною, постійні сварки, які закінчились розлученням.

У зв`язку із вищевикладеним, вимушений звернутись із даним позовом до суду.

Від представника відповідача-1 на адресу суду надійшов відзив в якому він просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі посилаючись на те, що скасування процесуального рішення слідчого або органу прокуратури не є безумовним доказом неправомірності такого процесуального рішення, дії або бездіяльності. Вважає, що наявність судового рішення про визнання затримання незаконним, не може бути підставою для задоволення позову, оскільки даним рішенням не встановлюється безумовна доведеність усіх обов`язкових складових цивільно-правової відповідальності заподіяння моральної шкоди. Крім того, просив зменшити витрати на правову допомогу.

Від представника позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив.

Відповідач-2 правом на подання відзиву не скористався.

В судовому засіданні, яке відбулось 09.06.2022 року, позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити з підстав викладених у позові.

В судовому засіданні, яке відбулось 09.06.2022 року, представник відповідача-1 заперечила проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, просила відмовити в задоволенні позовних вимог, з підстав викладених у відзиві.

В судове засідання, яке відбулось 09.06.2022 року, представник відповідача-2 не з`явився з невідомих суду причин, про місце, дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши письмові докази, зібрані в матеріалах справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Судом встановлено, що 15.06.2020 року слідчим суддею Святошинського районного суду м. Києва у справі № 759/9419/20 визнано затримання ОСОБА_1 , відповідно до протоколу затримання від 04.02.2020 року незаконним (а.с. 23-24).

ТУ ДБР, розташоване в м. Києві здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001564 від 06.08.2020 року за ч. 1 ст. 371 ККУ за фактом незаконного затримання та побиття працівниками поліції ОСОБА_1 .

В кримінальному провадженні № 0001564 від 06.08.2020 року за ч. 1 ст. 371 ККУ ОСОБА_1 є потерпілим від незаконних дій працівників поліції.

Як вбачається із копій медичних документів наявних в матеріалах справи, після 04.02.2020 року позивачу діагностовано: епілептичний синдром зі складними комплексними нападами із вторинною генералізацією та тоніко-клонічними судомами, органічний розлад особистості, посттравматичний стресовий розлад.

Крім цього, ОСОБА_1 звертався до лікарів, перебував в медичних закладах (з 28.05.2020 року по 30.06.2020 року, 02.06.2020 року, з 30.07.2020 року по 04.08.2020 року, з 13.10.2020 року по 19.10.2020 року, в ДУ «Науково-практичний центр ендоваскулярної нейрохірургії НАМН України»), перебував в реанімації (з 01.10.2020 року по 03.10.2020 року в ДУ «Інститут нейрохірургії ім. академіка А. Ромаданова НАМИ України), викликав бригади швидкої допомоги, у зв`язку із, нападами судом та втрати свідомості з подальшою його госпіталізацією в медичний заклад (31.10.2020 року, 13.01.2021 року, 17-18.02.2021 року).

Відповідно до висновку експерта Київського НДЕКЦ від 15.03.2021 року № СЕ-19/111-21/6898-ПС, за результатами проведення судової-психологічної експертизи, події, які сталися у позивача, а саме його незаконне затримання 04.02.2020 року є психологічно деструктивними, що призвели до стійких, тривалих змін його особистості (сфері здоров`я); в емоційній сфері (тривожність, знижений настрій, дратівливість); в основних складових структури особистості (порушення міжособистісних зв`язків та відносин); перешкод у реалізації його життєвих планів та перспектив (не змога працювати в повному обсязі та займатися улюбленими справами), порушили його соціальне функціонування замкнутість, апатичність, вразливість), зміну у звичайній діяльності підекспертного концентрації уваги на пережитих подіях). Ситуація незаконного затримання, призвела до стійких, тривалих змін в окремих сферах структури особистості підекснертного з індивідуально-психологічних особливостей, порушенні системи міжособистісних зв`язків та відносин, згортанням соціальних зв`язків, що протягом тривалого часу (більше 1 року) заважало повною мірою ревізувати звичне (оптимальне) соціальне функціонування. Ситуація в яку потрапив позивач, мала суттєвий психотравмувальний вплив на основні сфери його життєдіяльності (особистісна, соціальна, сфера здоров`я та трудова).

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Згідно із ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 55 Конституції України визначено, що права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Частиною 1 вказаної статті визначено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування шкоди за рахунок держави, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст. ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Згідно частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За змістом частини першої статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Частина 2 цієї статті визначає, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Статтею 1173 ЦК України, визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Основними елементами для відшкодування моральної шкоди за статтею 1167 ЦК України є: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, а за статтею 1173 ЦК України - наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 3, 4 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст.1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої ст.1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами.

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст.1174 ЦК України.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

Враховуючи обставини справи та індивідуально психологічні особливості, позивачу, завдано моральні страждання, ситуацією, що досліджується незаконним затриманням 04.02.2020 року, що в свою чергу є порушенням права на ефективний засіб правового захисту, гарантованого статтею 13 Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод.

Особою, відповідальною перед потерпілим за шкоду, завдану органами державної влади, їх посадовими та службовими особами, відповідно до наведених вище положень ЦК України, та відповідачем у справі є держава, яка набуває і здійснює свої цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Отже, суд вважає, що у цій справі, таким органом є ГУ НП в Київській області, як особа, дії якої було завдано шкоду позивачу у справі, та Державна казначейська служба України, яка здійснює списання коштів з державного бюджету на підставі рішення суду.

Питання наявності між сторонами деліктних зобов`язань та цивільно-правової відповідальності за заподіяну шкоду перебуває у площині цивільних правовідносин потерпілого та держави, що не регулюються нормами КПК України, відповідно суд самостійно встановлює наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, який став підставою для стягнення шкоди, оцінюючи надані сторонами докази.

Зазначене також узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, що викладена в постанові від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17, при цьому судом враховано правові позиції Верховного Суду наведені в постановах по справі № 640/3837/17 від 10 жовтня 2018 року; № 638/14260/16 від 04 липня 2018 року; в рішенні по справі № 641/2328/17 від 04 липня 2018 року, а відтак, спростовує посилання відповідача-1 про відсутність спричинення позивачу моральної шкоди.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, суд відзначає, що в рішенні ЄСПЛ від 28 травня 1985р. у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі», зазначається, що «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які зіткнулися з проблемами, можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.

Отже, суд звертає увагу, що обставинами, які безумовно вплинули на заподіяння позивачу моральної шкоди, яка полягає у понесених ним моральних (душевних) страждань є зокрема доведення своєї невинуватості, відчуття несправедливості, викликане незаконним затриманням та подальшими діями/бездіяльністю посадових осіб ГУ НП в Київській області, витрати зусиль спрямованих на захист своїх прав і свобод в суді.

Відтак установивши, що внаслідок дій/бездіяльності саме посадових осіб ГУ НП в Київській області, позивачу було спричинено моральні страждання, суд робить висновок про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди.

Отже, суд приходить висновку, що позивачеві дійсно було заподіяно моральну шкоду, що виразилось у втратах немайнового характеру внаслідок моральних страждань.

Суд вважає за необхідне зазначити про те, що достеменно не підтверджений той факт, що розлади здоров`я позивача сталися саме після незаконного затримання, оскільки, як вбачається із матеріалів справи, у позивача були травми, які потягли розлади здоров`я також до 04.02.2020 року та після, а саме: наслідки перенесеного ЗЧМТ внаслідок ДТП (17.09.2017 року). Наслідки перенесеного ГПМК по типу ССАК (клінічно від 28.05.2020 року). Аневризматичне розширення ВСА в області кавернозного відділу. Симптоматичного епілепсія (а.с. 90); діагноз перелом кореня 16 зуб. внаслідок щелепно-лицьової травми (а.с. 93).

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, суд приходить до висновку, про наявність спричиненої позивачу незаконними діями працівників відповідача-1 моральної (немайнової) шкоди, однак позивачем не було доведено розмір моральної шкоди, яку він просить стягнути, у зв`язку з цим, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, а з відповідачів підлягає стягненню моральна шкода в розмірі 5000,00 грн., що становить 0,51% від заявленої позивачем ціни позову.

Відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача .

Як вбачається із висновків у постановах ВС від 24.01.2019 року у справі № 910/15944/17, від 19.02.2019 року у справі № 917/1071/18, якщо суд під час розгляду клопотання про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу (заперечень щодо розміру стягнення витрат на професійну правничу допомогу) визначить, що заявлені витрати є неспівмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, витраченим ним часом на надання таких послуг, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру та їх стягнення становить надмірний тягар для іншої сторони, що суперечить принципу розподілу таких витрат, суд має дійти висновку про зменшення заявлених до стягнення з іншої сторони судових витрат на професійну правничу допомогу

З огляду на заперечення відповідача щодо розміру понесених позивачем судових витрат, а також, зважаючи на те, що заявлені витрати є неспівмірними зі складністю справи, суд приходить висновку про зменшення витрат на правову допомогу позивача до 10000,00 грн., та у зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог, стягнути на користь позивача витрати на правову допомогу пропорційно задоволеним позовним вимогам у розмірі 51,00 грн.

Крім того, на користь позивача підлягають стягненню витрати на проведення висновку спеціаліста пропорційно задоволеним позовним вимогам у розмірі 25,89 грн.

Керуючись ст.ст. 259, 265, 268, 273, 353-355 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за рахунок Державного бюджету України моральну шкоду у розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп., 51 (п`ятдесят одна) грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу та 25 (двадцять п`ять) грн. 89 коп. витрат на проведення висновку спеціаліста.

В іншій частині позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Суддя: