Центральний районний суд м. Миколаєва
________________________________________________________________________
УХВАЛА

01 липня 2022 року суддя Центрального районного суду м. Миколаєва Гуденко О.А., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа виконавчий комітет ММР про визнання правочинів недійсними, повернення майна з чужого незаконного володіння, -

ВСТАНОВИВ:

20.11.2013 року до Центрального районного суду м.Миколаєва надійшла вказана позовна заява, в якій позивачка просить визнати недійсною довіреність від 21.06.2001 року, яка видана ОСОБА_2 на ім`я ОСОБА_3 , за № 736, византи недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 13.08.2001 року, укладений між ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 , витребувати з чужого незаконого володіння ОСОБА_5 , вказану квартиру та повернути її у власність ОСОБА_2 ; зобов`язати відповідачів відновити становище вказаної квартири , яке існувало до порушення її прав власника, а саме відновити квартиру до того стану, яке існувало станом 13.09.2001 року.

В обгрунтування позову посилаються на те, що її підопічна ОСОБА_7 на момент посвідчення д оспорюваної довіреності не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними, отже відчуженння на підставі цієї довіренсті єдиного житла ОСОБА_8 ,М є незаконним.

Вказана справа перебувала в провадженні судді Центрального районного суду м.Миколаєва Саламатіна з 19 лютого 2021 року.

Згідно Розпорядження в.о. керівника апарату суду від 03.06.2022 року № 328 "Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу справи" в зв`язку з увільненням від виконання обов`язків судді ОСОБА_9 , на час мобілізації - справу передано на повторний розподіл справи.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.06.2022 року дану справу розподілено на суддю Гуденко О.А. та передано останній в зв`язку з особливостями роботи суду у воєнний час - 29 червня 2022 року.

Так, в провадженні судді Гуденко О.А, перебувала цивільна справа № 1423/13247/2012 за позовом ОСОБА_1 в інтересах недієздатної ОСОБА_2 до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , треті особи - ОСОБА_10 , ОСОБА_4 , про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Так в межах даної цивільної справи № 1423/13247/2012 під головуванням судді Гуденко О.А, 17.09.2013 року ухвалено рішення, яким відмовлено у задоволенні позову.

Разом з тим, зі змісту вказаного рішення суду вбачається, що 27 листопада 2007 року ОСОБА_1 в інтересах недієздатної ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом, в якому просила визнати недійсними договори купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 від 13серпня 2002 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , та від 31 травня 2005 року, укладений між ОСОБА_10 та ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , та застосувати правила двосторонньої реституції.

Позовні вимоги були мотивовані тим, що при укладенні договору доручення на продаж належної їй квартири ОСОБА_2 не розуміла значення своїх дій внаслідок тяжкого захворювання через отриману черепно-мозкову травму, що привело до стійкого розладу її психологічного стану, внаслідок чого вона не могла надавати звіт своїм діям та розуміти їх значення та наслідки.

Судом під головуванням судді Гуденко О.А. будо встановлено, що доводи позову щодо відсутності волевиявлення ОСОБА_2 на відчуження свого єдиного житла підтверджуються, крім висновку експертизи, медичними довідками про її стан здоровя, а також іншими обставинами справи. Судом зроблено висновок, що при укладенні договору доручення на повне розпорядження квартирою вільне волевиявлення ОСОБА_2 було відсутнє, не відповідало її власній волі , яка була би у неї , якщо б вона могла в повній мірі розуміти значення своїх дій та їх наслідки. Також судом встановлено, що предмет оспорюваних договорів купівлі-продажу житлова квартира АДРЕСА_3 на теперішній час, як і на час звернення ОСОБА_1 до суду з позовом у 2007 році, не існує внаслідок її істотної зміни як за технічними характеристиками (реконструйована у маазин промислових товарів), так і за неможливістю використання за призначенням (переведенняу нежитловий фонд), а отже не може бути повернута в натурі.

Порядок вирішення заявлено самовідводу регламентований ст. 40 ЦПК України, якою передбачено, що питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про самовідвід судді вирішується в нарадчій кімнаті ухвалою суду, що розглядає справу.

Згідно ч. 1 ст. 39 ЦПК України, з підстав, зазначених у ст.ст. 36, 37, 38 даного Кодексу, суддя зобов`язаний заявити самовідвід.

Стаття 36 ЦПК України містить вичерпний перелік підстав для відводу (самовідводу) судді.

Так, у відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України суддя не може брати участі в розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості та об`єктивності судді.

Відповідно до ст. 15 Кодексу суддівської етики, неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. Суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством, у разі наявності упередженості щодо одного з учасників процесу, а також у випадку, якщо судді з його власних джерел стали відомі докази чи факти, які можуть вплинути на результат розгляду справи. Суддя не повинен зловживати правом на самовідвід. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи у разі неможливості ухвалення ним об`єктивного рішення у справі.

Вплив на суддю у будь-який спосіб забороняється. (Конституція України). Кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом. Суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. (ЗУ «Про судоустрій і статус суддів»).

Основним завданням судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судових спорів, на основі принципів, зокрема верховенства права та рівності всіх учасників перед законом і судом. (ЦПК України)

Суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він або вона повинні бути вільними від цього й в очах розумного спостерігача. (За Кодексом суддівської етики).

У пункті 2.5 "Бангалорських принципів поведінки судді" від 19.05.2006 року (схвалені резолюцією Економічною та Соціальною радою ООН від 27.07.2006 року №2006/23) зазначається, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви у неупередженості судді.

Згідно ч. 7 ст. 56 "Закону України Про судоустрій і статус суддів" суддя зобов`язаний справедливо, безсторонньо та своєчасно розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства; дотримуватися правил суддівської етики, у тому числі виявляти та підтримувати високі стандарти поведінки у будь-якій діяльності з метою укріплення суспільної довіри до суду, забезпечення впевненості суспільства в чесності та непідкупності суддів.

Пунктом 5 постанови ПленумуВерховного СудуУкраїни №8від 13.06.2007року "Пронезалежність судовоївлади" визначено, що відповідно до закону суддя не може брати участь у розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо він заінтересований у результаті розгляду справи або є інші обставини, які викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості судді.

За приписами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характер або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У відповідності до практики Європейського суду з прав людини, важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід або бути відведений (рішення у справі Білуга проти України та у справі Ветштайн проти Швейцарії).

Підставою для відводу судді, є зокрема, наявність обставин, які б викликали у стороннього спостерігача сумнів в неупередженості судді.

При розгляді заяви про відвід слід виходити саме з суб`єктивної оцінки сторони у справі щодо дій головуючого у справі. Іншими словами, якщо сторона має сумнів в безсторонності судді, хоча об`єктивно це нічим не підкріплено, то практика Європейського суду з прав людини наголошує на необхідності задоволення такої заяви про відвід, адже в іншому випадку це буде розцінено як порушення права особи на справедливий суд.

ЄСПЛ у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказує, що справедливим в розумінні ст.6 Конвенції може вважатися тільки такий суд, який діє незалежно від будь-яких обставин особистого (людського) чи іншого плану, є безстороннім та безпристрасним, тобто, при абсолютній відсутності обставин, які можуть викликати сумніви в об`єктивності та неупередженості судді.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини безсторонність (неупередженість) суду в сенсі п.1 ст.6 Конвенції має визначатися згідно з (i) суб`єктивним критерієм, враховуючи особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (i) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом установлення того, чи забезпечував сам суд та серед інших аспектів його склад достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (рішення у справах «Фей проти Австрії», «Ветштайн проти Швейцарії»).

Так, оскільки суддею Гуденко О.А. ухвалено рішення у справі № 1423/13247/2012 між тими самим сторонами, з приводу витребування того ж самого майна з чужого незаконного володіння - що є безпосереднім предметом і даного позову, під час розгляду даної справи суддею Гуденко О.А. викладена думка з приводу одного з оспорюваних в межах цього позову правочинів договору доручення від 21.06.2001 року, викладена думка судді щодо взаємних прав та обов`язків сторін по справі, то для усунення сумнівів в тому, що рішення по справі буде ухвалено безстороннім та неупередженим судом, саме з ціллю збереження та підвищення авторитету судової системи України, розгляду справи саме на засадах довіри до суду, вважаю за необхідне завити самовідвід по справі №490/13387/13 ц.

Керуючись ст. 36, 41 ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Відвести суддю Гуденко О.А. від розгляду позовної заяви ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа виконавчий комітет ММР про визнання правочинів недійсними, повернення майна з чужого незаконного володіння.

Передати дану справу до канцелярії суду для визначення судді в порядку, передбаченому ст. 33 ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.А. Гуденко