Справа № 585/559/22
Номер провадження 2/585/329/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2022 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого судді - Євлах О.О.

за участі:

секретаря судового засідання - Безручко О.П.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ромни в спрощеному позовному провадженні цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

відповідач - КП «Ромнитеплосервіс» РМР

вимоги позивача : про розірвання трудового договору,-

І. Стислий виклад позиції позивача та відповідача.

1. Позивач звернувся до суду з позовом до КП «Ромнитеплосервіс» РМР про розірвання трудового договору.

Свою позовну заяву мотивував тим, що починаючи з 2015 року між ним та відповідачем було укладено безстроковий трудовий договір за яким він прийнятий на посаду юрисконсульта. З початку вторгнення російський військ на територію нашої держави 24.02.2022 року керівник комунального підприємства повідомив йому та іншим інженерно-технічним працівникам про те, що ворог вже окупував Конотоп і він має намір евакуюватись в м.Ужгород. Пізніше йому стало відомо, що керівник, порушуючи норми трудового законодавства терміново оформив собі щорічну відпустку і на разі досі перебуває десь на кордоні із Словаччиною та ОСОБА_2 . Проживає він в с.Бобрик, тому особисто йому доводилось йти пішки до роботи на протязі двох годин в одну сторону, перетинаючи при цьому два блокпости. Напевно він один із трудового колективу хто не мав змоги робити це систематично. Проте, завдяки сумлінній праці операторів , слюсарів та інших працівників КП «Ромникомунтепло» РМР комунальне підприємство попри відсутність керівництва продовжувало працювати та безперебійно надавати послуги із постачання теплової енергії мешканцям нашого міста. Відпрацювавши в такому режимі місяць, багато працівників були здивовані розпорядженню директора КП «Ромнитеплосервіс РМР» про те, що виплати авансу за березень 2022 року найманим працівникам не відбудеться. Особисто він в телефонній розмові 22.03.2022 року розмовляв з директором з цього приводу і він змушений був повідомити керівника, що вчасна невиплата заробітної плати працівникам є порушенням трудового законодавства з боку адміністрації. В зв`язку з чим він змушений довести до відома про це органів місцевого самоврядування та держпраці з проханням перевірити правомірність зазначених дій. В цей же день всім працівникам комунального підприємства , крім нього, було виплачено аванс за березень місяць 2022 року.

24.03.2022 року він звернувся до адміністрації комунального підприємства із заявою про розірвання 05.04.2022 року трудового договору із КП «Ромнитеплосервіс» РМР на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України. 05 квітня 2022 року, замість повного розрахунку із працівником при звільненні та виплати всіх сум, передбачених законом, відповідач спромігся лише на повідомлення вих..№39, за яким роботодавцем не визнається порушення умов трудового законодавства та колективного договору без надання відповідних обґрунтувань, і перерахував на його зарплатний картковий рахунок відкритий в АТ КБ «ПриватБанк» кошти в розмірі 1853.27 гривень не надавши при цьому розрахункової відомості та офіційної інформації про відпрацьований ним час, як це передбачено законодавством.

29.03.2022 року він звертався до комунального підприємства із заявою в якій просив повідомити його про проведений облік відпрацьованого ним часу на підприємстві за проміжок часу від 01 березня 2022 року по 05 квітня 2022 року із наданням копії табелю обліку робочого часу, але йому в усній формі було відмовлено у задоволенні заяви.

Зважаючи на вищевикладене просив суд зобов`язати відповідача припинити з 05.04.2022 року з ним трудовий договір на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України та стягнути з відповідача на його користь 41657,85 грн вихідної допомоги у розмірі тримісячного середнього заробітку та понесені ним судові витрати.

3. Відповідач надав суду відзив, в якому зазначив, що позовні вимоги вимоги не визнає та в їх задоволенні просив відмовити в повному обсязі. Крім того просив стягнути з позивача на користь відповідача понесені судові витрати на оплату надання правничої допомоги. Додатково зазначив, що обставини, на які позивач псилається в обгрунтуваннях позовних вимог, не повністю відповідають дійсності. Так у зв`язку із перебуванням міста Ромни після 24.02.2022 року у складі тримчасово окупованих територоій, інженерно-технічні працівники підприємства були повідомлені, що підприємство продовжує свою роботу, протее вказані працівники мають право з 01.03.2022 року не виходити на роботу внаслідок ведення воєнних дій на території Роменського району. При цьому, у зв`язку із запровадженням в Україні воєнного стану, зважаючи на складне матеріальне становище та непрогнозовану ситуацію в подальшому, наказом директора підприєства від 24.02.2022 року за № 8 всім працівникам надано грошову допомогу у розмірі 18867,93 грн., у тому числі і позивачу. Отримавши вказану грошову допомогу позивач скористався своїм право не з`являтись на роботі і вперше з`вився на роботі та присутпив до виконання своїх посадових обов`язків лише 23.03.2022 року та відповідно прцював лише 23,24,25,28,29,30 та 31 березня 2022 року. До 23.03.2022 року позивач кілька разів короткочасно навідувався до підприємства, проте до виконання посадових обов`язків не приступав, ніякої роботи не виконував, а відтак табелювався як «інші причини неявки». За вищевказані дні виходу на роботу позивачу було нараховано 1853,27 гривень.

30.03.2022 року позивачу було запропоновано надати пояснення про причини відсутності на роботі в період з 01.03.22 року та з 14.03.22 року по 23.03.22 року, проте від надання таких пояснень позивач відмовився.

Щодо вимоги про визнання правомірним припинення 05.04.22 року трудового договору на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України то позивач зазначає, що аванс за березень 2022 року мав бути виплачений 18 березня 2022 року, проте на час звернення до суду відповідних надходжень він не отримав. Вважає, що оскільки затримка виплати заробітної плати на один і більше днів є порушенням строків виплати згідно ст.115 КЗпП, то це кваліфікується як порушення трудового законодавства, а відтак він підлягав звільненню згідно поданої 24.03.22 року заяви про розірвання 05.04.22 року трудового договору на підставі ч.3 ст.38 КЗпП. Відповідач вважав, що правові підстави для звільнення позивача 05.04.22 року на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України у відповідача відсутні, оскільки: заробітна плта за першу половину місяця (аванс) повинна виплачуватися не пізніше 22 числа поточного місяця, а зарплата за місяць не пізніше 7 числа місяця, що настає за місяцем її нарахування. Якщо день виплати збігається з вихідним або святковим, виплата здійснюється напередодні. Розрахунок мінімальної суми авансу здій снюють виходячи з окраду працівника, але з урахуванням відпрацьованого ним часу за першу половину місяця. При цьому, за змістом вказаних норм відсутність працівника на роботі з інших причин не вважається відпрацьованим робочим часом і не може братись в розрахунку суми авансу. Позивач посилається на те, що у першій половину березня 2022 року, за яку, на його думку, безпідставно не нараховано аванс, він перебував на роботі 14.03.2022 року. Вказана обставина відповідачем заперечується, оскільки вперше до виконання посадових обов`язків за місцем роботи позивач приступив лише 23.03.2022 року, що підтверджується табелем обліку робочого часу за березень 2022 року.

Також позивач у позовній заяві зазначає, що просив звільнити його з 05.04.22 року, оскільки підприємством порушено строки виплати йому авансу за березень 2022 року, який мав бути виплачений 18.03.2022 року Але порушення трудового договору відповідачем не визнається та матеріалами справи не підтверджено, а тому вважав, що вимога позивача про визнання правомірним припинення 05.04.22 року трудового договору на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України задоволенню не підлягає. При цьому позивачу пропонувалось звільнитись з 05.04.22 року за власним бажанням на підставі ч.1 ст.38 КЗпП , чи за згодою сторін на підставі п.1 ч.1 ст.36 КУЗпП, проте звільнятись на вказаних підставах він категорично відмовився. Відтак, станом на даний час трудовий договір між позивачем та відповідачем не розірвано, проте позивач без поважних на те причин на роботу не виходить. З огляду на вказане , в подальшому буде вирішуватись питання про звільнення позивача з роботи за прогул на підставі п.4 ч.1 ст.40 КЗпП.

4. 23 травня 2022 року позивач подав суду відповідь на відзив. Вказує на те, що як він зазначив у позовній заяві, наявність ворожих військ у межах Роменської територіальної громади створювало виробничу небезпеку не тільки для мене а й для життя кожного мешканця нашої громади який траплявся на їхньому шляху. Попри це, за особистою вказівкою директора комунального підприємства, його виключено із списку працівників які отримали аванс 22.03.2022 року а іншим працівникам (ІТР та слюсарам) розмір заробітної плати зменшено до 2/3 посадового окладу. Для підтвердження цих обставин він змушений був звернутись до суду із клопотанням про витребування у відповідача штатного розпису КП «Ромнитеплосервіс» РМР із зазначенням інженерно-технічних працівників та слюсарів розміру їх посадового окладу та розміру нарахованої заробітної плати за березень 2022 року що була виплачена 22.03.2022 та 05.04.2022 року. По-друге. Умовами «Колективного договору між адміністрацією і трудовим колективом КП «Ромнитеплосервіс» РМР на 2021 - 2025 роки» передбачено що оплата праці службовців здійснюється за посадовими окладами, які встановлені адміністрацією підприємства на основі коефіцієнтів до мінімальної тарифної ставки робітника 1 розряду основного виробництва. При цьому, розмір тарифної ставки працівника першого розряду становить 160 % від прожиткового мінімуму з врахуванням коефіцієнта співвідношень мінімальної тарифної ставки робітника 1 розряду за підгалузями та видами робіт (експлуатація обладнань котелень, теплових та електричних мереж) - 1,66 (Додаток № 7). Таким чином, посадовий оклад юрисконсульта комунального підприємства за цим розрахунком повинен складати: 2481 (прожитковий мінімум для працездатних осіб встановлений на 1 січня 2022 року) х 160% х 1,6 х 1,8 = 11432,44 грн.. Проте, за інформацією наданою відповідачем посадовий оклад юрисконсульта із незрозумілих причин складає чомусь 10852,00 грн. Крім того він змушений звернути увагу суду на ту обставину, що приписами «Галузевої угоди між Міністерством розвитку громад та територій України, Об`єднанням організацій роботодавців «Всеукраїнська конфедерація роботодавців житлово-комунальної галузі України» та Центральним комітетом профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування України на 2017-2024 роки» встановлена мінімальна тарифна ставка робітника 1 розряду з 1 червня 2021 року в розмірі не менше 180 % розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. За умови подальшої зміни законодавчо встановленого розміру прожиткового мінімуму підприємствами переглядаються мінімальна тарифна ставка робітника 1 розряду. Позивач зазначає, що Галузеву угоду підписано сторонами соціального діалогу, у тому числі Центральним комітетом профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування України, до складу якої входить первинна профспілкова організація комунального підприємства, тобто КП «Ромнитеплосервіс» РМР перебуває у сфері впливу сторони, яка підписала угоду. Тому ця угода вже стає обов`язковою до виконання сторонами соціального діалогу на рівні підприємства.

По-третє. Відповідно до ст.30 ЗУ «Про оплату праці», роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і вести бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку. 29.03.2022 року він звертався до комунального підприємства із заявою в якій просив повідомити про проведений облік відпрацьованого ним часу на підприємстві за проміжок часу від 01 березня 2022 року по 05 квітня 2022 року із наданням копії табелю обліку робочого часу. Але, адміністрацією підприємства йому було відмовлено у задоволенні заяви із рекомендацією спробувати витребувати ці відомості у судовому порядку що теж на його думку являється порушенням трудового законодавства.

Із витребуваного у відповідача документу вбачається, що його праця на підприємстві обліковується починаючи з 23.03.2022 року на що змушений зауважити наступне. 14 березня 2022 року він також перебував на підприємстві відпрацювавши 6 год. робочого часу. О 08 годині ранку його та головного інженера ОСОБА_3 привіз до підприємства власним автомобілем слюсар ОСОБА_4 , про що він засвідчить у судовому порядку. Головний інженер при ньому відкрила адміністративне приміщення по АДРЕСА_1 , відключила сигналізацію та вони зайшли до своїх робочих місць. Відпрацювавши, підприємство він покинув йдучи слідом за головним інженером ОСОБА_3 та економістом ОСОБА_5 , а про їхнє упереджене ставлення до нього вона вже згадувала у позовній заяві.

22 березня 2022 року він також перебував на території підприємства відпрацювавши 3 години робочого часу. При цьому, одну годину до обідньої перерви, провів у товаристві слюсарів та операторів котельні по АДРЕСА_1 на зборах працівників підприємства де вони обговорювали правові аспекти поведінки роботодавця щодо виплати заробітної плати найманим працівникам. Це можуть підтвердити водій ОСОБА_6 , оператори ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , слюсарі ОСОБА_12 , ОСОБА_4 , електромонтер ОСОБА_13 та зварювальник ОСОБА_14 . Обідню перерву вони провели спільно із його знайомим ОСОБА_15 прогулюючись по місту. Дві інші години робочого часу він провів у адміністративному приміщенні по АДРЕСА_1 , що зокрема можуть підтвердити перепискою зі своєю знайомою в чаті месенджера Vіbеr. Під час цього листування, об 13 год. 24 хв. у одному із повідомлень він прямо вказує на те що перебуватиме на роботі до 15 год. Змушений зауважити, що ці 3 години робочого часу із незрозумілих йому причин роботодавець обліковує 23 березня із чим він також не погоджується, в цей день ним відпрацьовано 5 год. робочого часу. Таким чином, роботодавець не забезпечив достовірний облік відпрацьованого мною часу на підприємстві 14.03.22, 18.03.22, 22.03.22 та 23.03.22 року.

Беручи до уваги ту обставину що його особа стала непомітною для адміністрації комунального підприємства і адміністративно-технічні працівники готові про це засвідчити при розгляді справи, вважає за необхідне звернутися до оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» із вимогою надати інформацію про орієнтовне місце перебування абонентів ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 ), та свідків заявлених відповідачем: ОСОБА_16 ( НОМЕР_2 ), ОСОБА_17 ( НОМЕР_3 ), ОСОБА_18 ( НОМЕР_4 ) у спірні робочі дні 14.03.22, 18.03.22 , 22.03.22 та 23.03.22 року з 07.00 години ранку до 17.00 год. На його думку, технічні пристрої надавача послуг мобільного зв`язку так не підпадатимуть під негативний вплив відповідача як колеги із якими довелося працювати протягом 7 років. З урахуванням наведеного зазначив, що роботодавцем порушуються не тільки строки виплати заробітної плати, але також і інші його трудові права.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

4. В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав та просив його задовольнити в повному обсязі з підстав викладених у позові та відповіді на відзив.

5. В судовому засіданні представник відповідача адвокат Менько Д.Д. позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні в повному обсязі, при цьому посилався на подані відповідачем відзив на позовну заява та додані до нього документи. Щодо твердження позивача про те, що він був на робочому місці 14,18,22,23,24,25,28,29,30,31 березня 2022 року та 01,04 та 05 квітня 2022 року, то ОСОБА_19 зазначив, що доказів цьому не має, а сама поява ОСОБА_1 на робочому місці в окремі дні не свідчить про те, що він виконував будь-яку роботу.

ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.

6. Ухвалою суду від 08 квітня 2022 року (а. с.21) було постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.

ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом, та зміст спірних правовідносин.

7. В судовому засіданні свідок ОСОБА_16 повідомила, що працює в КП «Ромнитеплосервіс» бухгалтер абонвідділу. З позивачем ОСОБА_1 не вороги не родичі. Табелюванням на підприємстві займається ОСОБА_20 . У березні місяці 2022 року ОСОБА_21 на роботу приходив, але працювати не збирався. До 15.03.2022 року на підприємстві його не бачила. В кабінеті з ОСОБА_22 сидить ОСОБА_23 . Пояснення щодо відсутності на роботі не надавав, бо сказав, що пояснення надасть директору, бо він лише йому підпорядковується. Відсутність у період 01.03.22. року по 11.03.222 року і з 14.03.2022 р. по 23.04.2022 року не заперечував, але пояснення надавати відмовився.

8. Свідок ОСОБА_18 повідомила, що працює «Ромнитеплосенрвіс», інженером. З позивачем ОСОБА_1 не вороги не родичі. До 07.03.2022 року на роботу не ходили взагалі ніхто, крім операторів. Із 07.03.2022 р. на роботу ходило троє осіб: вона, бухгалтер, головний бухгалтер. Потім в п`ятницю ще почала ходити ОСОБА_24 і в понеділок ще почали люди приходити, в тому числі і ОСОБА_25 . Це було 14.03.2022р. Працює з позивачем в одному кабінеті. 14.03.2022 р. ОСОБА_22 приходив на роботу зранку, взяв у кабінеті якісь документи, сказав, що не прощається, але до кінця робочого дня вона його більше не бачила. З 24.03.2022 р. ОСОБА_22 вийшов на роботу на повний робочий день. З 14.03.2022 р. по 23.03.2022 р. з`являвся інколи, але не надовго і роботу він не виконував. 30.03.2022 року вона була в складі комісії, ОСОБА_22 відмовився дати пояснення, взагалі не розмовляв. У неї склалось враження, що він не ходив на роботу, бо для себе з`ясував, що 2/3 підприємство змушене буде заплатити.

9. Свідок ОСОБА_17 суду повідомила, що працює КП«Ромнитеплосенрвіс», бухгалтер. З позивачем ОСОБА_1 не вороги не родичі. До 07.03.2022 року на роботу не ходили взагалі ніхто, крім операторів. У березні 2022 року ОСОБА_22 бачила на роботі інколи, дати не пам`ятає. Якщо й приходив, то зявлявся десь об 11 годині. Попив каву і вийшов. Це було до 24.03.2022 року. Після 24.03.2022 року на роботу ходив, але роботу не виконував. Їй здалося, що він вже планував звільнитись. На пропозицію віднести документи у викогнавчу, то виконав. Стосовно обсягу його роботи вона не знає. це було єдине звернення стосовно роботи, яке вона знає. 18.03.2022 року ОСОБА_22 образився на неї та інших працівників, які відмовили йому підтвердити те, що він ходив на роботу.

10. Свідок ОСОБА_26 суду повідомив, що з позивачем дружні стосунки. До комунального підприємства відношення не має. 22 березня 2022 року о 12 годині приходив по місцю роботи позивача. Ходили займатись на тренажери. Займались хвилин 20. Потім ОСОБА_22 повернувся на роботу. По шляху зустрічали якогось співробітника ОСОБА_22 , з яким обговорювали необхідність скликання зборів. Потім ОСОБА_22 пішов на роботу.

11. Судом встановлено, що 24.03.2022 року ОСОБА_1 звернувся до директора КП «Ромнитеплосервіс» РМР з заявою в якій він повідомив, що затримка заробітної плати на один і більше днів, є порушенням строків виплати згідно зі ст.115 КЗпП та кваліфікується як порушення трудового законодавства. Він змушений розірвати трудовий договір з КП «Ромнитеплосервіс» РМР 05.04.2022 року на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України та просив провести виплату всіх сум, передбачених чинним законодавством , а також повідомити письмово про нараховані суми, належні йому при звільненні. ( а.с.6).

12. 29.03.2022 року ОСОБА_1 звернувся за заявою до КП «Ромнитеплосервіс» РМР в якій просить повідомити його в письмовівй формі про проведений облік відпрацьованого ним часу за період з 01.03.2022 року по 05.04.2022 року із наданням копії табелю обліку робочого часу. ( а.с.7).

13. Повідомленням за вих. № 39 від 05.04.2022 року ОСОБА_1 поінформовано, що на його заяву від 24.03.22 року роботодавцем не визнається порушення умов трудового законоджавства та коллективного договору, а тому звільнення за ч.3 ст.38 КЗпП України не є можливим. ( а.с.8).

14. Згідно розрахункової відомості за січень ОСОБА_27 нараховано 7543,51 грн а за лютий 2022 року 31975,47 грн ( в т.ч. допомога 6289,30 та допомога 12578,63 грн. (а.с.9).

15. Виписка з Месенжер ( вайбер) з якої вбачається переписка між працівниками КП «Ромнитеплосервіс» та ОСОБА_1 щодо виплати авансу за березень 2022 року інформації щодо виплати 2/3 розміру окладу за березень 2022 року та повідомлення по виключення ОСОБА_1 зі списку осіб на виплату авансу за березень 2022 року.( а.с.10-16)

16. Згідно табелю обліку використання робочого часу за березень 2022 року у ОСОБА_1 відпрцьовано 13 годин( 23,24 та 25 березня 2022 року ).

17. Згідно табелю обліку використання робочого часу з 01.03.22 року по 31.03.22 року ОСОБА_1 юрисконсульт відпрацював 7 днів (37 годин). (а.с.51-52)

18. Згідно табелю обліку використання робочого часу з 01.04.22 року по 30.04.22 р. ОСОБА_1 юрисконсульт відпрацював 3 дні (16 годин). ( а.с.5-54)

19. Згідно акту № 1 від 30.03.22 року юрисконсульт ОСОБА_1 відмовився надати пояснення щодо відсутності на робочому місці в період з 1 березня 2022 року по 11 березня 2022 року. ( а.с.55)

20. Згідно акту № 2 від 30.03.22 року юрисконсульт ОСОБА_1 відмовився надати пояснення щодо відсутності на робочому місці в період з 14 березня 2022 року по 23 березня 2022 року. ( а.с.56)

21. Листом заступника міського голови № 03-26/328 від 26.01.21 року повідомлено, що Виконавчим комітетом Роменської міської ради 26.01.2021 року за № 34 зареєстровано колективний договір, укладений між адміністрацією та трудовим колективом КП «Ромнитеплосервіс» РМР на 2021-2025 роки. ( а.с.57).

22. Наказом №8 від 24.02.2022 року по КП «Ромнитеплосервіс» РМР надано всім працівникам підприємства грошову допомогу у розмірі 18867,93 грн. (а.с.69).

23. Колективний договір між адміністрацією і трудовим колективом КП «Ромнитеплосервіс» РМР на 2021-2025 року.(а.с.58-68)

24.Згідно виписки по картковому рахунку НОМЕР_5 року надійшла зарплата від РОМНИТЕПЛОСЕРВІС РМР в сумі 1853,27 грн. (а.с.37).

25. Згідно переписки у Месенжер ( вайбер) ОСОБА_1 22.03.22 року перебував на роботі в КП «Ромнитеплосервіс» (а.с.80).

26. Згідно листа Про дію положень Змін і доповнень до Галузевої угоди на 2017-2018 роки від 14.01.2019 року якщо підприємство перебуває у сфері дії сторін Галузевої угоди ( з урахуванням Змін і доповнень) та самих Змін, то воно має виконувати положення Угоди безпосередньо або обов`язково їх враховувати під час укладення колективного договору ( у разі відсутності колективного договору при прийнятті рішення власника або уповноваженого ним органу щодо оплати праці).( а.с.81-118)

V. Норми права

27. Згідно вимог ч.1 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується верховенством права. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.

Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Згідно ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України).

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 43 Конституції України закріплено право на працю і заробітну плату, а саме визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижче від визначеної законом.

Стаття 55 Конституції України наголошує, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно зі статтею 1 Конвенції Міжнародної організації праці "Про захист заробітної плати" № 95, ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін "заробітна плата" означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано. Цьому визначенню відповідає поняття заробітної плати, передбачене у частині першій статті 94 КЗпП України.

Наведений зміст поняття заробітної плати узгоджується з одним із принципів здійснення трудових правовідносин - відплатність праці, який дістав відображення у пункті 4 частини I Європейської соціальної хартії (переглянутої) від 3 травня 1996 року, ратифікованої Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V, за яким усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Частиною 1 ст. 94 КЗпП України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

На підставі ст. 15 ЗУ "Про оплату праці" від 24.03.1995р. оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці, а згідно ст. 24 цього Закону своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.

За вимогами ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця…

В абз. 5 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999 року зазначено, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Середній заробіток працівника визначається відповідно ст. 27 ЗУ "Про оплату праці" за правилами передбаченими положенням Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1995 року № 100. Відповідно до п.5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з абзацом І п.8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються, із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадиться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадку передбаченим чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Згідно ч.3 ст.38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо роботодавець не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

VІ. Оцінка Суду.

28. Вислухавши пояснення сторін по справі, оцінивши докази, подані сторонами, встановивши характер спірних правовідносин, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 необхідно відмовити в повному обсязі. В судовому засіданні було досліджено подані сторонами докази, допитано свідків, але судом не було добуто доказу того, що з боку відповідача- КП «Ромнитеплосервіс» було допущено порушення умов трудового колективного договору по відношенню до ОСОБА_1 , як то не виплата заробітної плати ( авансу) за відпрацьований в березні 2022 року час, оскільки виконання ОСОБА_1 своїх безпосередніх обов`язків, передбачених договором в перші половині березня ( з 01.03.2022 року до 15.03.2022 року) не знайшло свого підтвердження в досліджених судом доказах та показах свідків. А відтак ОСОБА_1 не має права на оплату праці за цей період та розірвання трудового договору в порядку визначеному ч.3 ст.38 КЗпП, а як наслідок і на відшкодування вихідної допомоги у розмірі 41657,85 грн.

Крім того, згідно наказу № 8 від 24.02.22 р. всім працівникам надано допомогу у розмірі 18867,93 грн., з огляду на те, що Указом Президента № 64/2022 від 24.02.22 р. в Україні введено воєнний стан і зважаючи на складне матеріальне становище та не прогнозовану ситуацію в подальшому.

Позивач в судовому засіданні підтвердив, що таку допомогу отримав. Відтак порушень прав позивача в частині оплати праці, суд не вбачає.

Доводи позивача, викладені у відповіді на відзив, стосовно того, що підприємством порушується Галузева угода, в частині посадового окладу працівників і його в тому числі, судом до уваги не береться, оскільки позивач не надав заяву на звільнення та позов з цих підстав. А відтак це виходить за межі судового розгляду.

VІІ. Розподіл судових витрат між сторонами.

17. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судовий збір в розмірі 992,40 гривень в зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог позивача, сплачений ОСОБА_1 судовий збір в сумі 992.40 гривень необхідно залишити за позивачем.

18. Щодо витрат на правничу допомогу адвокатів, суд зазначає наступне.

Суд розподіляє судові витрати на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України пропорційно задоволених позовних вимог. Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно Рахунку № 1 від 05.05.22 року, платіжного доручення № 671 від 06 травня 2022 року та КП «Ромнитеплосервіс» РМР від 06.05.2022 року надано оплату за надання правничої допомоги згідно договору від 02.05.2022 р. б/н в справі №585/559/22 в сумі 12000,00 гривень. (а.с.714-72).

Згідно акту приймання-передачі наданих послуг від 05 травня 2022 року вартість наданих адвокатом послуг з правничої допомоги становить 8683,50 грн. При цьому вказано, що послуги надано частково. ( а.с.73).

Суд, розподіляючи витрати, понесені сторонами на професійну правничу допомогу, дійшов висновку про те, що наявні в матеріалах справи: договір про надання правової допомоги відповідачу, опис послуг з кількістю витраченого адвокатом часу і вартістю наданих послуг, копія рахунку, платіжне доручення, а також копія акта приймання-передачі виконаних послуг, не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 12000,00 грн., адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

З урахуванням складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності подання відзиву на позов та значимості таких дій у справі, виходячи з її конкретних обставин, суд вважає, що зазначені представником відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 12000 грн. є завищеними, належним чином не обґрунтованими, що суперечить принципу розподілу судових витрат.

Враховуючи складність справи та виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та вартості послуг адвоката для, суд дійшов висновку, що співмірним розміром витрат, які підлягають відшкодуванню на користь відповідача, будуть витрати на правничу допомогу в сумі 6000,00 грн.

З цих підстав,

керуючись статтями 2, 5, 10-13, 18, 81,141,258-259, 263-265, 280-283 Цивільного процесуального кодексу України, Суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до КП «Ромнитеплосервіс» РМР про розірвання трудового договору відмовити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь КП «Ромнитеплосервіс» РМР 6000 ( шість тисяч гривень) 00 копійок витрат на оплату правничої допомоги.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Роменський міськрайонний суд Сумської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня підписання судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повне рішення складено 30 червня 2022 року.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 .

Відповідач: КП «Ромнитеплосервіс» Роменської міської ради, місцезнаходження: м.Ромни, вул.Щербакова,14, Сумської області, 42000, .

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО

МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ Оксана ЄВЛАХ