ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7492/22 Справа № 201/9213/21 Суддя у 1-й інстанції - Федоріщев С. С. Суддя у 2-й інстанції - Максюта Ж. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Максюти Ж.І.

суддів - Свистунової О.В., Пищиди М.М.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 квітня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровські енергетичні послуги» про зобов`язання вчинити певні дії та визнання наявності правовідносин,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровські енергетичні послуги» про зобов`язання вчинити певні дії та визнання наявності правовідносин.

В обґрунтування позовної заяви посилався на те, що 27 лютого 2020 року він звернувся до відповідача із запитом на інформацію, але так і не одержав в повному обсязі запитувану інформацію, тож 03 березня 2021 року він звернувся до відповідача із заявою, в якій запитав необхідну йому інформацію, яку не одержав від нього на своє звернення 27 лютого 2020 року. Позивач зазначає, що він до тепер не одержав відповіді на його заяву від 03 березня 2021 року та запитувану в заяві інформацію. 12 травня 2021 року позивач звернувся до відповідача із заявою про врахування показів лічильника електричної енергії на об`єкті за адресою: АДРЕСА_1 при нарахуванні ним плати за спожиту електричну енергію. За вих. № 29468/DNEP від 20 травня 2021 року представник відповідача надіслав позивачеві листа, як відповідь на його звернення від 12 травня 2021 року, в якій відповідачем було відмовлено у надані позивачу інформації. На думку позивача, у своєму листі від 20 травня 2021 року відповідач заперечує той факт, що позивач є споживачем послуг відповідача, оскільки особовий рахунок № НОМЕР_1 оформлено на ім`я ОСОБА_2 .

У зв`язку із викладеним позивач просив суд: зобов`язати відповідача письмово повідомити його про результати перевірки його заяв до відповідача від 03 березня 2021 року та 11 травня 2021 року і суть прийнятого рішення за результатами їх розгляду відповідачем; зобов`язати відповідача надати йому інформацію, запитану ним у заяві від 03 березня 2021 року; визнати, що у нього є всі права споживача послуг відповідача за договором купівлі-продажу електричної енергії, укладеного відповідачем 01 січня 2019 року зі споживачами за адресою: АДРЕСА_1 , визнавши наявність між ними відповідних правовідносин за цим договором купівлі-продажу електричної енергії від 01 січня 2019 року.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 квітня 2022 року позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровські енергетичні послуги» про зобов`язання вчинити певні дії та визнання наявності правовідносин задоволено частково.

Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпровські енергетичні послуги» письмово повідомити ОСОБА_1 про результати перевірки його заяви від 03 березня 2021 року (вх. № № П-446/DNEP від 03 березня 2021 року) і суть прийнятого рішення за результатами її розгляду.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати в частині відмови в задоволенні позову та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач посилаючись на те, що після ухвалення рішення по справі від 26.04.2022 року, він виконав у повній мірі оскаржуване рішення суду, а саме письмово повідомив позивача про результати перевірки його заяви від 03.03.2021 року і суть прийнятого рішення за за результатами її розгляду, а тому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Колегія суддів повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції та не погоджується з доводами ОСОБА_1 викладеними в апеляційній скарзі, з огляду на таке.

За вимогами ст.ст. 263,264 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов`язаний з`ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі вважає, що суд першої інстанції у повній мірі з`ясував всі обставини, які мають значення для справи, та виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв`язку із чим рішення в даній справі є законним і належним чином обґрунтованим.

У ч.1ст.15 ЦК України закріплено право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до норм ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого, припинення дії, яка порушує право, та відновлення становища, яке існувало до порушення.

Судом першої інстанції встановлено, що 03 березня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» із заявою, яку було зареєстровано за вх. № П-446/DNEP від 03 березня 2021 року.

Також встановлено, що 12 травня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» із заявою, яку було зареєстровано за вх. № П-897/DNEP від 12 травня 2021 року.

Листом керівника департаменту з розрахунків і платежів ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» Ялової Н.Б. від 20 травня 2021 року вих. № 29469/ DNEP ОСОБА_1 було надано відповідь на його звернення від 12 травня 2021 року (вх. № П-897/ DNEP).

Представником відповідача не було надано суду доказів відповіді ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» на заяву ОСОБА_1 від 03 березня 2021 року вх. № П-446/DNEP від 03 березня 2021 року.

Отже, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідач не розглянув (перевірив) заяву ОСОБА_1 від 03 березня 2022 року та не надав відповідну відповідь за результатами її розгляду. Доказів протилежного матеріали справи не містять, відтак вбачається порушення вимог ст. 20 Закону України «Про звернення громадян», у зв`язку із чим, в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню.

Водночас, в частині вимог про зобов`язання відповідача надати позивачу запитувану інформацію в заяві від 03 березня 2021 року, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що така вимога є передчасною та за таких умов, в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Що стосується позовної вимоги про повідомлення позивача про результати перевірки його заяви до ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» від 11 травня 2021 року, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивачем до позовної заяви взагалі не надано доказів звернення до відповідача із заявою саме від 11 травня 2021 року, у зв`язку із чим позовні вимоги в цій частині задоволенню також не підлягають.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про інформацію» кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Відповідно до положень ст.15 Закону України "Про звернення громадян" керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати заяви громадян, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві, доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги (ст.18 ЗУ "Про звернення громадян").

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам.

Як передбачено положеннями ч.1 ст. 20 вказаного Закону звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення,- невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Згідно ст.24 Закону України "Про звернення громадян"особи, винні у порушенні цього Закону, несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність, передбачену законодавством України.

Як вбачається із позовної заяви ОСОБА_1 просив суд зобов`язати відповідача письмово повідомити його про результати перевірки його заяв до відповідача від 03 березня 2021 року та 11 травня 2021 року і суть прийнятого рішення за результатами їх розгляду відповідачем; зобов`язати відповідача надати йому інформацію, запитану ним у заяві від 03 березня 2021 року; визнати, що у нього є всі права споживача послуг відповідача за договором купівлі-продажу електричної енергії, укладеного відповідачем 01 січня 2019 року зі споживачами за адресою: АДРЕСА_1 , визнавши наявність між ними відповідних правовідносин за цим договором купівлі-продажу електричної енергії від 01 січня 2019 року.

Тому, суд задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 дійшов вірного висновку про те, що вона підлягає частковому задоволенню, оскільки вимога щодо зобов`язання відповідача надати інформацію, запитану ОСОБА_1 є передчасною, тому як відповідачем не надавалася відповідь ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» на заяву ОСОБА_1 від 03 березня 2021 року вх. № П-446/DNEP від 03 березня 2021 року.

Що стосується зобов`язання відповідача письмово повідомити його про результати перевірки його заяви до відповідача від 11 травня 2021 року, то в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про звернення ОСОБА_1 із заявою від 11.05.2021 року до відповідача, оскільки в матеріалах справи міститься заява від 12.05.2021 року, а тому саме позивачем не доведено факт порушення його прав та не надано жодних доказів протиправної бездіяльності зі сторони відповідача.

Відповідно до ч.5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України).

При цьому, за вимогами ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст. 78 ЦПК України).

Як передбачено ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Інші доводи апеляційної скарги стосуються критики дії судді першої інстанції при розгляді справи та не свідчать про не додержання норм матеріального і процесуального права.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375, 381-384ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 квітня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Ж.І. Максюта

Судді О.В.Свистунова

М.М.Пищида