КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційного провадження:
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ Справа № 361/8318/19

13 грудня 2022 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Судді-доповідача - Желепи О.В.

суддів: - Кравець В.А., Мазурик О.Ф.

за участю секретаря судового засідання Вєтчінової О.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в режимі відео-конференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 15 серпня 2022 року (у складі судді Сердинського В.С., інформація щодо дати складання повного тексту відсутня)

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, встановлення спільного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та поділ майна подружжя,-

в с т а н о в и в :

У листопаді 2019 року ОСОБА_3 звернулася до Броварського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу, встановлення спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та поділ спільного майна подружжя.

Позов мотивований тим, що вона з відповідачем 25 червня 2010 року зареєстрували у виконавчому комітеті Калятинської селищної ради Броварського району Київської області, актовий запис № 12.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у них з відповідачем народився син ОСОБА_5 .

Не зважаючи на те, що шлюб між сторонами було зареєстровано у 2010 році, фактично вони стали проживати однією сім'єю як чоловік та дружина з вересня 2007 року, вели спільне господарство, мали спільний бюджет.

Під час проживання однією сім 'єю та у зареєстрованому шлюбі вони з відповідачем набули у власність:

- квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- автомобіль «Hyundai Accent», 2008 року випуску;

- автомобіль «Honda Accord», 2004 року випуску.

Зазначала, що подружнє життя у них з відповідачем не склалося, оскільки виявились несумісними характери та різні погляди на життя, в результаті чого виникають постійні сварки та непорозуміння, шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, примирення є неможливим.

Вказувала на те, що відповідач не бажає в добровільному порядку поділити спільне майно, нажите ними в шлюбі та під час проживання однією сім'єю, і не визнає за нею право власності на відповідну частку у майні.

На підставі викладеного, позивач просила суд:

- розірвати шлюб між нею та відповідачем ОСОБА_2 , зареєстрований 25 червня 2010 року за актовим записом № 12 виконавчим комітетом Калитянської селищної ради Броварського району Київської області;

- встановити факт спільного проживання з відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу з вересня 2007 року по 25 червня 2010 року;

- поділити майно, що є спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_2 : визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 , житловою площею 10,3 кв.м., загальною площею 20,8 кв.м.;

- стягнути з ОСОБА_2 на її користь грошові кошти в сумі 57 500 грн., в якості компенсації вартості 1/2 частини автомобіля «Hyundai Accent», 2008 року випуску;

- стягнути з ОСОБА_2 на її користь грошові кошти в сумі 62 500 грн., в якості компенсації вартості 1/2 частини автомобіля Honda Accord», 2004 року випуску.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 15 серпня 2022 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, встановлення спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та поділ спільного майна подружжя задоволено частково.

Шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , що був зареєстрований 25 червня 2010 року виконавчим комітетом Калитянської селищної ради, актовий запис №12 - розірвано.

Після розірвання шлюбу прізвище позивача змінено на дошлюбне - « ОСОБА_6 ».

Встановлено факт спільного проживання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , однією сім?єю без шлюбу з вересня 2007 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Визнано об?єктом спільного сумісного майна подружжя квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , автомобіль «HYUNDAI ACCENT» 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 .

Поділено спільне сумісне майно подружжя, що є спільною власністю ОСОБА_7 та ОСОБА_2 .

Виділено у власність ОСОБА_7 та ОСОБА_2 по 1/2 частині квартири, яка розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , грошові кошти в сумі 57 500 грн. 00 коп., в якості компенсації вартості 1/2 частини автомобіля «HYUNDAI ACCENT» 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 .

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 витрати по сплаті судового збору в розмірі 3860 грн. 30 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду, адвокат Завгородній А.М. в інтересах ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить, рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити частково, а саме: розірвати шлюб між позивачем та відповідачем і після розірвання шлюбу прізвище позивача змінити на дошлюбне; встановити факт спільного проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_2 однією сім`єю без шлюбу з вересня 2007 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 ; визнати об`єктом спільного сумісного майна подружжя квартиру за АДРЕСА_2 ; поділити спільне сумісне майно подружжя: виділити у власність ОСОБА_3 та ОСОБА_2 по 1/2 частині квартири за АДРЕСА_2 .

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що рішення суду є необґрунтованим та ухвалене з порушенням норм матеріального права. Зазначав, що правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів у розмірі 57 500,00 грн., в якості компенсації вартості 1/2 частини автомобіля «HYUNDAI ACCENT» 2008 року випуску, відсутні, оскільки продаж даного автомобіля було зумовлено необхідністю повернення боргу знайомому, тому вказані дії здійснено в інтересах сім`ї, саме в період подружніх стосунків та ведення спільного господарства з позивачем.

Також вказував на те, що суд безпідставно поклав повністю на відповідача витрати позивача по сплаті судового збору, не врахувавши, що позов задоволено частково, тому витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача адвокат Завгородній А.М., який взяв участь у процесі в режимі відео-конференції доводи апеляційної скарги підтримав.

В судовому засіданні позивач та її представник ОСОБА_8 заперечували проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що шлюб між сторонами було зареєстровано 25 червня 2010 року у виконавчому комітеті Калитянської селищної ради, актовий запис № 12 (а.с. 9).

Сторони мають сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 10).

Сторони подружніх стосунків не підтримують та спільне господарство не ведуть з липня 2017 року .

23 червня 2008 року ОСОБА_9 зняла з власного депозитного рахунку кошти у розмірі 20000 грн. (а.с. 27, 28).

24 червня 2008 року між УніКредит Банк ТзОВ та ОСОБА_2 укладено договір про іпотечний кредит № MRTG-45, за яким банк надав ОСОБА_2 в кредит 25 910,00 доларів США для придбання квартири АДРЕСА_2 , в п. 1.5 зазначено, що поручителем вказана особа з якою позичальник перебуває у фактичних сімейних відносинах - ОСОБА_9 , яка надала письмову згоду (а.с. 15-21).

24 червня 2008 року на підставі договору купівлі-продажу квартири відповідачем ОСОБА_2 набуто у власність квартиру житловою площею 10,3 кв.м., загальною площею 20,8 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі продажу на квартиру та витягом з державного реєстру правочинів (а.с. 11-13, 14).

17 травня 2013 року відповідач придбав автомобіль «HYUNDAI ACCENT» за 63 638 грн. та 07 червня 2017 року даний автомобіль відповідач продав за 115 000 грн.

30 серпня 2016 року на підставі договору № 30-08/16-45 про відступлення прав вимог за договором про іпотечний кредит № MRTG-45 від 24 червня 2008 року до ОСОБА_3 перейшло право вимоги за вищезазначеним іпотечним договором (а.с. 22-26).

Відповідно до звіту про оцінку майна однокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 , ринкова вартість об?єкта оцінки становить 199 603, 00 грн. (а.с. 45-67).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що шлюб між сторонами носить формальний характер; відповідач визнає факт спільного проживання однією сім?єю без реєстрації шлюбу з вересня 2007 року по 25 червня 2010 року, відповідач визнає факт того, що придбана квартира під час спільного проживання однією сім?єю без реєстрації шлюбу є спільною сумісною власністю, частки квартири є рівними; автомобіль «HYUNDAIACCENT» був придбаний під час зареєстрованого шлюбу, відчужений без згоди позивача, та кошти від продажу автомобіля не використовувались в інтересах сім`ї, тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 1/2 частина вартості автомобіля «HYUNDAIACCENT» 2008 року випуску.

Такі висновки суду ґрунтуються на нормах матеріального та процесуального права, з огляду на наступне.

Про утворення особами сім`ї може свідчити не тільки укладення між ними шлюбу, кровне споріднення, усиновлення, а й інші обставини, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Про те, що законодавець визнає можливість створення сім`ї чоловіком і жінкою, які не перебувають у шлюбі, свідчать положення статті 74 СК України.

Відповідно до статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

У постанові Верховного Суду України від 20 лютого 2012 року у справі N 6-97цс11 роз`яснено, що для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу у період, протягом якого було придбано спірне майно.

Верховний Суд України у постанові від 25 грудня 2013 року у справі N 6-135цс13 висловив правову позицію, за якою майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету), а інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Статтею 60 СК України визначено, що майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Тлумачення статті 60 СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Згідно із частиною першою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

З матеріалів справи вбачається, та встановлено судом, що шлюб між позивачем та відповідачем носить формальних характер, відповідач не заперечував щодо: розірвання шлюбу між ним та позивачем, встановлення факту спільного проживання з позивачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу з вересня 2007 року по червень 2010 року, та визнання за позивачем права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 . З огляду на що, суд задовольнив такі позовні вимоги та апеляційна скарга не містить доводів щодо незаконності ухваленого рішення в цій частині.

Щодо вимоги про стягнення компенсації вартості 1/2 частини автомобіля, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно роз`яснень, викладених у п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року у випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Як встановлено судом та не заперечувалося учасниками справи, автомобіль марки «HYUNDAIACCENT» 2008 року випуску, був придбаний під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі - 07 травня 2013 року і був відчужений відповідачем , 07 червня 2017 року, без згоди позивача.

Частинами 1-4 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини спраив.

У відповідності до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У силу ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В матеріалах справи відсутні докази того, що кошти отримані від продажу автомобіля були використані в інтересах сім`ї, та, що відповідач розпорядився коштами не на власний розсуд.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що вказаний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, частки подружжя у вказаному майні є рівними, кожен є власником 1/2 частини автомобіля«HYUNDAIACCENT» 2008 року випуску. З урахуванням того, що спірний автомобіль було відчужено відповідачем без згоди позивача, як іншого співвласника майна, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню грошова компенсація вартості 1/2 частини спірного автомобіля.

Колегія суддів вважає необгрунтованами доводи апеляційної скарги про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів у розмірі 57 500,00 грн., в якості компенсації вартості 1/2 частини автомобіля «HYUNDAIACCENT» 2008 року випуску, оскільки матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження того, що автомобіль був придбаний за власні кошти відповідача, кошти від продажу автомобіля були використані відповідачем в інтересах сім`ї.

Доводи представника відповідача про те, що кошти за проданий автомобіль відповідач віддав по борговій розписці, а борг брався в інтересах сім`ї, колегія не приймає з огляду на недоведеність обізнаності позивача про борг, а також на відсутність доказів витрачання отриманих в борг коштів в інтересах сім`ї.

Апеляційний суд також враховує, що автомобіль відчужувався в червні 2017 року. а з липня 2017 року сторони вже не підтримували шлюбні стосунки. Відповідач не надав доказів, що отримані від реалізації автомобіля кошти він витратив до липня 2017 року в інтересах сім`ї.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що суд безпідставно поклав повністю на відповідача витрати позивача по сплаті судового збору, не врахувавши, що позов задоволено частково, колегія суддів вважає їх обґрунтованими з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернулася з позовом до відповідача, в якому просила: розірвати шлюб між нею та відповідачем ОСОБА_2 , зареєстрований 25 червня 2010 року за актовим записом № 12 виконавчим комітетом Калитянської селищної ради Броварського району Київської області; встановити факт спільного проживання з відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу з вересня 2007 року по 25 червня 2010 року; поділити майно, що є спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_2 : визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 , житловою площею 10,3 кв.м., загальною площею 20,8 кв.м.; стягнути з ОСОБА_2 на її користь грошові кошти в сумі 57 500 грн., в якості компенсації вартості 1/2 частини автомобіля «Hyundai Accent», 2008 року випуску; стягнути з ОСОБА_2 на її користь грошові кошти в сумі 62 500 грн., в якості компенсації вартості 1/2 частини автомобіля Honda Accord», 2004 року випуску.

Таким чином, позов містить дві немайнові та майнові вимоги, у зв`язку з чим позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2 324, 20 грн. за вимоги майнового характеру (232 418,50 х 1% = 2 324,19 грн.) та у розмірі 1 536,08 грн. за вимоги немайнового характеру (768,40 грн. х 2 = 1 526,08 грн.).

Рішенням суду позов задоволено частково, зокрема, відмовлено у задоволенні майнової вимоги щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 62 500 грн., в якості компенсації вартості 1/2 частини автомобіля Honda Accord», 2004 року випуску.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у вигляді сплаченого позивачем судового збору за подання позову, суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 860,30 грн., тобто у повному розмірі

Однак, такий висновок суду суперечить ч. 1 ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позов задоволено частково.

Оскільки, рішенням суду позов задоволено частково, а саме: задоволено дві вимоги немайнового характеру та дві майнові вимоги, за які позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1 536,80 грн. та 1 573,02 грн. відповідно, то суд першої інстанції мав правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 109,82 грн., а інші витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача, тобто їй не відшкодовуються.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат по сплаті судового збору підлягає зміні, шляхом зменшення суми судового збору, що підлягає стягненню до 3 109,82 грн., в іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись, ст.ст. 367, 368, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 15 серпня 2022 року в частині стягнення витрат по сплаті судового збору змінити, зменшивши суму витрат по сплаті судового збору, що підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 , до 3 109,82 грн.

В іншій частині рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 15 серпня 2022 року залишити без змін

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 13.12.2022 року.

Головуючий: О.В. Желепа

Судді: В.А. Кравець

О.Ф. Мазурик