Справа № 199/7512/22
(2/199/2798/22)
РІШЕННЯ

Іменем України

08.12.2022

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Спаї В.В.,

секретар судового засідання Мирошник Н.І.,

за відсутності учасників справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення розміру та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що від шлюбу із відповідачем має малолітню дитину - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. При зверненні до суду із вказаним позовом позивач зазначає, що до 2019 року подружжя разом виховували та утримували сина. З часу припинення подружніх стосунків дитина проживає з позивачем та на знаходиться на її утриманні; відповідач не проявляє наміру належним чином допомагати в утриманні та вихованні сина. Позивач пор себе зазначає, що на даний час її дохід складає близько 2 000,00 грн. щомісяця, вона перебуває у важкому фінансовому становищі, оскільки підприємство, на якому вона працює, не здійснює діяльність в повному обсязі. Інших джерел, окрім доходу позивача, у неї не має, іншої можливості вирішити питання про отримання аліментів, окрім, як в судовому порядку, позивач не має.

Предмет позову становить вимога про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини в розмірі ј з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно з моменту звернення з даною заявою до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Сторони не скористалися правом брати участь у судовому засіданні.

Позивач в позивній заяві просила здійснювати розгляд справи у її відсутність.

Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти тверджень відповідача про те, що він, як батько, не виконує обов`язки щодо утримання дитини, зазначив, що він матеріально забезпечує свого сина, купуючи дорогий одяг, іграшки, телефон, комп`ютер тощо, забезпечив перебування сина разом зі своїми батьками у Тернопільській області у селищі місткого типу Гусятин в період 0 10.30.2022 р. по червень 2022 р., постійно надає кошти на карту, яку позивач відкрила сину, іноді надає кошти сину готівкою на потреби. До початку війни відповідач стабільно надавав кошти на утримання сина, на сьогодні він має змогу допомагати в розмірі 1 500,00 грн. щомісяця.

Відповідач просив врахувати, що він перебуває у фактичних шлюбних відносинах із іншою жінкою, яка має малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та відповідач їх забезпечує. Оскільки відповідач не має житла, то він винаймає житло, сплачує орендну плату, а також він є годувальником для своїх батьків, які перебувають на пенсії, які частину своєї пенсії витрачають на ліки, тому половина доходу відповідача витрачається на утримання батьків.

Відповідачем зазначається, що він не має стабільної роботи, його дохід лише підробітки, середньомісячний дохід складає 11 000,00 грн., які витрачаються на щоденні потреби.

Як встановлено судом, сторони є батьками дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження (а.с. 5).

Дитина проживає разом з позивачем, що підтверджується довідкою №4961 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб (а.с. 6).

Відповідач не виконував до 07.10.2022 р. батьківського обов`язку в частині утримання неповнолітньої дитини.

Починаючи з 04.11.2022 р., відповідач надавав грошові кошти на утримання дитини в такому розмірі: 04.11.2022 р. 1 000,00 грн., 09.11.2022 р. 51,50 грн.,

25.11.2022 р. 250,00 грн., 05.12.2022 р. 500,00 грн., 05.11.2022 р. 150,00 грн., 20.11.2022 р. 500,00 грн.

За місцем реєстрації місця проживання відповідач сплачує комунальні платежі, що підтверджується квитанцією від 05.11.2022 р. на суму 129,58 грн.

Спірні правовідносини виникли із обов`язку батька утримувати дитину до досягнення нею повноліття та регулюються ст. 27 Конвенції про права дитини, ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 180, ч. 3 ст. 181, ст. 182, ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України.

Дослідив докази, надані в порядку ст.ст. 76-80, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, в межах заявлених вимог, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову повністю, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1998 р. та яка набула чинності для України 27.09.1991 р., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та за ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

За ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Частинами 1 та 2 ст. 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Оскільки обов`язок по утриманню дитини є безумовним, виникає в результаті народження дитини з моменту її народження та покладається законом рівною мірою на обох батьків, не пов`язаний із матеріальним становищем особи, до якої заявлено матеріально-правову вимогу про стягнення аліментів, вбачаються усі підстави для присудження до стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини, оскільки сторони не досягли домовленості з означеного питання.

Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини (дитина є неповнолітньою, потребує утримання);

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів (відповідач працює та отримує дохід, суду не було надано доказів на підтвердження наявності у відповідача хвороб та пов`язаних із ними витрат);

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина (докази про наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина суду не надані);

3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів (докази про наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів відсутні);

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів (докази про такі витрати суду не надані);

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Задовольняючи вимоги позову, суд керується тим, що обов`язок утримання дітей до їх повноліття покладається законом рівною мірою на обох батьків, відповідач визнав свій обов`язок щодо утримання дитини та не заперечував проти сплати аліментів у розмірі 1500,00 грн. щомісяця; шлюб між батьками дитини припинений в результаті його розірвання, та відповідач мешкає окремо від позивача та дитини.

Вочевидь, що нормальне існування дитини, функціонування її організму та збереження її здоров`я потребує матеріальних цінностей (грошових коштів) для придбання набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних потреб людини. Матеріальних цінностей потребує навіть мінімально прийнятий рівень життя (ч. 3 ст. 82 ЦПК України).

Суду не було надано доказів про виконання відповідачем, як батьком дитини, обов`язку утримувати дитину до звернення позивача до суду із вказаним позовом, у зв`язку з чим вочевидь порушення прав дитини, які підлягають поновленню у спосіб, визначений законом та обраний позивачем при зверненні до суду.

При цьому, грошові кошти, сплачені позивачем на утримання неповнолітньої дитини після подання позовної заяви (04.11.2022 р. 1 000,00 грн., 25.11.2022 р. 250,00 грн., 05.12.2022 р. 500,00 грн., 05.11.2022 р. 150,00 грн., 20.11.2022 р. 500,00 грн., 09.11.2022 р. 51,50 грн.), враховуватимуться для щомісячного розрахунку аліментів при фактичному виконанні судового рішення за листопад 2022 р.

Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання.

Сторони нарівні зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття і створювати для них необхідні передумови для їх розвитку і забезпечення організації їх життя, також враховує розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також приймаючи до уваги обов`язок відповідача утримувати неповнолітню дитину на підставі описаних вище норм права, суд вважає, що заявлений позивачем розмір аліментів не є завищеним, та наявні підстави для стягнення аліментів в розмірі ј частки заробітку (доходу) відповідача.

Заперечення відповідача суд не визнає слушними.

Суду не було надано відповідачем доказів, на підставі яких суд мав би змогу дійти до іншого висновку у справі, яка розглядається.

Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову; на виконання п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.

Керуючись ч. 2 ст. 51 Конституції України. ст. 27 Конвенції про права дитини, ст.ст. 2, 3, 5, 13, 19, 23, ч. 6 ст. 141, п. 2 ч. 1 ст. 258, ч. 1, ч. 6, ч. 8 ст. 259, ст.ст. 263, 264, 265, 268, ч. 2 ст. 272, ст. 273, п. 1 ч. 1 ст. 274, ст. 279, п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення розміру та стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина задовольнити повністю.

Стягувати щомісяця з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу)ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи проводити стягнення з 7 жовтня 2022 р.

Рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Судові витрати (судовий збір) компенсувати за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Дата складення повного судового рішення 13.12.2022 р.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська або безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В.Спаї