Справа №442/7150/22
Провадження №2/442/1458/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2022 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

в складі: головуючого судді Нагірної О.Б.,

з участю секретаря судового засідання Михавко І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дрогобичі, в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 442/7150/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення розміру частки у спільній сумісній власності,

встановив :

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою до відповідача, в якому просить визначити, що частка ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, загальною площею 0,0818 га, кадастровий номер :01:060:0029, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована в АДРЕСА_1 , становила Ѕ.

В обґрунтування позову покликається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її чоловік ОСОБА_3 . Після його смерті на підставі заяви позивачки приватним нотаріусом Кекіс Г.С., Дрогобицького районного нотаріального округу Львівської області було заведено спадкову справу № 02/2022.

04.11.2022 позивач звернулась із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на частку у праві спільної власності на земельну ділянку площею 0,0818 га, кадастровий номер :01:060:0029, цільове призначення - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 , яка залишилася після смерті чоловіка ОСОБА_3 та належала останньому на праві спільної сумісної власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯН№477834.

Листом від 04 листопада 2022 року №103/01-16 приватним нотаріусом Кекіс Г.С., Дрогобицького районного нотаріального округу Львівської області позивачку було повідомлено, що у зв`язку з тим, що у Державному акті на право власності на земельну ділянку не визначено частку кожного з учасників спільної сумісної власності на земельну ділянку, нотаріальна дія, а саме видача Свідоцтва про право на спадщину за законом на частку в праві спільної власності на земельну ділянку, місцем розташування якої є АДРЕСА_1 , яка належала померлому ОСОБА_4 , не може бути вчинена та рекомендувала звернутись до суду.

Відповідно до Державного акту про право власності на земельну ділянку серія ЯН № 477834 земельна; ділянка площею 0,0818 га, кадастровий номер :01:060:0029, цільове призначення - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 була передана у спільну сумісну власність без визначення розміру часток ОСОБА_3 Відповідачу ОСОБА_2 .

Ухвалою судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16.11.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, про що повідомити сторони, встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, пред`явлення зустрічного позову. Також, позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення.

Призначено підготовче судове засідання на 12.12.2022.

12.12.2022 підготовче судове засідання відкладено на 14.12.2022 у зв`язку з відсутністю в приміщенні Дрогобицького міськрайонного суду електроенергії.

12.12.2022 від представника позивача надійшла заява про слухання справи у його відсутності та підтримання позову.

12.12.2022 від відповідача надійшла заява про слухання справи у її відсутності та визнання позову.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши та перевіривши зібрані по справі докази, оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є дружиною ОСОБА_3 (свідоцтво про одруження серія НОМЕР_1 ).

ІНФОРМАЦІЯ_1 Веселий ОСОБА_5 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 .

Відповідно до Державного акту про право власності на земельну ділянку серія ЯН № 477834, земельна ділянка площею 0,0818 га, кадастровий номер :01:060:0029, з цільвим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 на підставі Рішення Дрогобицької міської ради № 693 від 27.07.2012 була передана у спільну сумісну власність без визначення розміру часток ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Після смерті ОСОБА_3 на підставі заяви позивачки приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу було заведено спадкову справу, що підтверджується Витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі № 68077604 від 12.01.2022 року

Судом встановлено, що спадкоємцями першої черги за законом після смерті спадкодавця є позивачка.

Відповідно до вимог ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи і часом її відкриття є день її смерті.

Згідно положень ст. 1268 ч. 3 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. У відповідності до вимог ст.1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Положеннями ч. 1 ст. 1296 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

У відповідності до вимог ч.2 ст.1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Листом від 04.11.2022 № 103/01-16 приватним нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що у Державному акті на право власності на земельну ділянку не визначено частку кожного з учасників спільної сумісної власності на земельну ділянку.

Вивчивши матеріали справи, судом встановлено, що позивачка є спадкоємцем за законом першої черги після смерті чоловіка. Спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку у спадковому майні - немає.Позивачка звернулася до приватного нотаріуса з метою оформлення спадкових прав. Однак, нотаріусом відмовлено у вчиненні нотаріальної дії та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до положень ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

У відповідності до положень п. 4.15. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві.

Отже судом встановлено, що позивачка є спадкоємцем за законом першої черги, подала заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину, але з наведених вище причин нотаріус не може оформити право власності на вказане майно.

Відповідно до положень статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною першою статті 1226 ЦК України передбачено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Згідно з статтею 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до статті 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній сумісній власності.

У разі виділу частки з майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного зі співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Згідно з частиною третьою статті 370 ЦК України виділ частки з майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності.

За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.

Статтею 357 ЦК України передбачено, що частки у праві спільної власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

За змістом частини першої статті 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).

Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 89 ЗК України співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.

Як зазначалося вище, земельна ділянка площею 0,0818 га, кадастровий номер :01:060:0029, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 не на праві спільної часткової власності, а на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Її поділ або виділення з неї окремих часток за життя ОСОБА_3 не проводився, розмір часток не визначався.

Отже, ОСОБА_3 був співвласником земельної ділянки, яка належала двом особам на праві спільної сумісної власності без визначення часток, і це право перейшло до позивача.

Разом з тим, враховуючи, що за життя ОСОБА_3 поділ або виділення її часток земельної ділянки не проводився, тому до позивачки не перейшло право власності на частку земельної ділянки в порядку спадкування.

Отже, у зв`язку з тим, що частки співвласників земельної ділянки не визначені, позивачка позбавлена можливості реалізувати своє право на оформлення спадщини у встановленому нотаріальному порядку, а тому її порушене право підлягає судовому захисту відповідно до ст. 15 ЦК України.

Отже, враховуючи вищенаведене, визнання відповідачкою позову, суд приходить до переконання, що з врахуванням рівності часток співвласників спірної земельної ділянки, спадкодавцю ОСОБА_3 належить 1/2 частина земельної ділянки.

Та відповідно наявні підстави для задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 247, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України,, ст.ст. 11, 15, 16, 182, 392, 1296, 1297 ЦК України, суд

ухвалив:

позов задовольнити.

Визначити, що частка ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, загальною площею 0,0818 га, кадастровий номер :01:060:0029, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована по АДРЕСА_1 становила Ѕ частки.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.Б. Нагірна