ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 597/86/21Головуючий у 1-й інстанції Дудяк С.В.
Провадження № 22-ц/817/132/22 Доповідач - Міщій О.Я.
Категорія - 307010000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2022 року м. Тернопіль

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого - Міщій О.Я.

суддів - Бершадська Г. В., Шевчук Г. М.,

секретар с/з - Сович Н.А.

з участю представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - адвоката Данильчука Н.Б., Присяжнюк Н.В.

її представника адвоката Бурик О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 597/86/21 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 адвоката Данильчука Назарія Богдановича, на рішення Заліщицького районного суду Тернопільської області від 28.10.2021 року, постановлене суддею Дудяк С.В., за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , яка діє у власних інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_4 , про визнання заповіту недійсним,-

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2021 року представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 адвокат Мандзюк В.Б. звернулися до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 та земельну ділянку, загальною площею 1404 квадратних метри.

В позовній заяві указано, що спадкоємцями після смерті ОСОБА_5 є ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Позивачі зазначили, що з метою прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 вони звернулися до нотаріуса, яка повідомила їм про наявність заповіту. Вказали, що ОСОБА_5 на дату складання заповіту - 13.06.2018 року, через власний психічний та емоційний стан, у якому він на той час перебував, не міг усвідомлювати значення своїх дій та ними керувати, оскільки саме в цей період проходив обстеження у лікувальних закладах і у нього виявлено вогнищеві процеси головного мозку, він страждав від болю, перебував під дією сильнодіючих знеболювальних препаратів, його свідомість була нестійкою, мова нечіткою та незрозумілою, він плутався у думках, не орієнтувався у часі і просторі, не сприймав дійсність.

У зв`язку з цим, просили визнати недійсним заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Лучків І.В. 13.06.2018 року, номер у спадковому реєстрі 62562818.

Рішенням Заліщицького районного суду від 28.10.2021 року у задоволенні позову представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - ОСОБА_7 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним відмовлено повністю за безпідставністю позовних вимог. Судові витрати по справі покладено на сторони в понесених ними розмірах.

Не погодившись із цим рішенням, представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 адвокат Данильчук Н.Б. подав апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на те, що заповіт був складений 13.06.2018 року і в цей час у ОСОБА_5 хворів вогнищевим процесом головного мозку, тому проходив обстеження у місті Тернополі та перебував на стаціонарному лікуванні у Товстенській комунальній лікарні, перебував у важкому стані, страждав від болю, приймав знеболювальні препарати, відтак не розумів значення своїх дій та не міг ними керувати.

Крім того, суд першої інстанції безпідставно не допитав свідка ОСОБА_8 , свідчення якого, на думку представника позивачів, могли б стати ключовими при вирішенні даної справи.

У скарзі зазначено, що суд першої інстанції розглянув справу без участі представника позивачів, який не мав змоги з`явитися в судове засідання та подати клопотання про відкладення справи у зв`язку із зайнятістю в іншій судовій справі.

20.12.2021 року представник ОСОБА_3 - адвокат Бурик О.М. подав відзив на апеляційну скаргу, указуючи на безпідставність її доводів, тому просив залишити без змін оскаржуване судове рішення.

Адвокат Бурик О.М. зазначив, що висновком судової психіатричної експертизи підтверджено, що спадкодавець на час складення заповіту психічними хворобами не страждав, тому міг розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Представник позивачів зазначив, що судом була надана можливість сторонам залучити свідків, представник позивача був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, тому доводи скарги з цього приводу вважав необрунтованими.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження того, що померлий ОСОБА_5 на час складення заповіту не усвідомлював значення своїх дій та не міг ними керувати.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 ).

Позивачі ОСОБА_1 і ОСОБА_2 це син та дочка ОСОБА_5 , які подали заяви про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_5 .

Як установлено судом, ОСОБА_5 був власником 1/2 частини будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки, загальною площею 1404 кв. м.

ОСОБА_5 та відповідачка ОСОБА_3 зареєстрували шлюб 17.04.2018 року у Товстенській селищній раді Заліщицького району Тернопільської області шлюб, актовий запис №05 (свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_2 ).

Встановлено, що у ОСОБА_5 та ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_4 .

Заповітом від 13.06.2018 року, посвідченим приватним нотаріусом Заліщицького районного нотаріального округу Лучків І.В. та зареєстрованим в реєстрі за №561, ОСОБА_5 на випадок своєї смерті заповів все належне йому майно своїй дружині ОСОБА_3 .

Згідно ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин (ст.1235 ч.1 ЦК України).

Відповідно до положень ст.1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання, має бути особисто підписаний заповідачем та має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Правові наслідки вчинення правочину дієздатною фізичною особою, яка у момент його вчинення не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, визначенні у статті 225 ЦК України. Частинами першої, другої цієї статті встановлено, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін.

Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів.

Підставою для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, має бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Отже, для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, і в основу рішення суду про недійсність правочину не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях.

Згідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно змісту ст.ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Як пояснив представник відповідачки, спадкодавець ОСОБА_5 мав онкологічну хворобу, однак повністю усвідомлював свої дії та керував ними.

Вказане підтверджується висновком судової психіатричної експертизи №230 від 18.05.2021 року, із змісту якої видно, що на період часу, який відноситься до 13.06.2018 року, ОСОБА_5 психічними хворобами чи будь-якими розладами психічної діяльності не страждав, тому міг розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Про те, що ОСОБА_5 критично ставився до усього і виглядав адекватно зазначено також в медичній документації Товстенської комунальної районної лікарні, у якій спадкодавець неодноразово лікувався.

Про це ж видно з досліджених судом доказів - фотокарток, на яких відображено ОСОБА_3 та ОСОБА_5 разом з новонародженим сином ОСОБА_9 .

Доводи апеляційної скарги про те, що унаслідок хвороби ОСОБА_5 на момент складення заповіту не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, колегія суддів вважає необгрунтованими та такими, що спростовуються наявними у справі доказами.

Відповідно до статей 90, 91 ЦПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини. Якщо показання свідка ґрунтуються на повідомленнях інших осіб, то ці особи повинні бути також допитані. За відсутності можливості допитати особу, яка надала первинне повідомлення, показання з чужих слів не може бути допустимим доказом факту чи обставин, на доведення яких вони надані, якщо показання не підтверджується іншими доказами, визнаними допустимими згідно з правилами цього Кодексу. Виклик свідка здійснюється за заявою учасника справи. У заяві про виклик свідка зазначаються його ім`я, місце проживання (перебування) або місце роботи, обставини, які він може підтвердити. Заява про виклик свідка має бути подана до або під час підготовчого судового засідання, а якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, - до початку першого судового засідання у справі. В ухвалі про відкриття провадження у справі або в іншій ухвалі, якою суд вирішує питання про виклик свідка, суд попереджає свідка про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання чи відмову від давання показань на вимогу суду.

Із матеріалів справи вбачається, що з метою з`ясування обставин, на які посилалися позивачі, судом допитано у якості свідків ОСОБА_10 (журнал судового засідання а.с. 109), ОСОБА_11 , ОСОБА_12 (журнал судового засідання а.с. 144-146), пояснення яких не спростовують висновок суду про відмову у задоволенні позову. Так, свідок ОСОБА_11 в суді першої інстанції пояснив, що в день складення заповіту йому зателефонував ОСОБА_13 і попросив відвезти його до нотаріуса. ОСОБА_14 був цілком адекватний і нічого в його поведінці не свідчило про те, що він не усвідомлював своїх дій.

Та обставина, що судом не допитано у якості свідка ОСОБА_8 не може бути підставою для скасування рішення суду, оскільки з матеріалів справи видно, що сторона позивачів не подавала клопотання про виклик вказаного свідка під час проведення підготовчого засідання, яке було закрите ухвалою суду від 16.08.2021 року ( а.с. 127). Зазначене клопотання подане представником лише 23.09.2021 року ( а.с. 140). Крім того, представник позивачів не вказав, які саме обставини мав пояснити свідок, а також не заявляв клопотання про виклик цього свідка в судове засідання апеляційного суду.

При цьому, слід врахувати, що у справі відсутні належні та допустимі письмові докази, які могли б підтверджувати, що на момент складання заповіту ОСОБА_5 не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними.

Інших доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

Із матеріалів справи видно, що представник позивачів адвокат Данильчук Н.Б. належно повідомлявся про дату час та місце розгляду справи судом першої інстанції 28.10.2021 року, заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з зайнятістю в іншому судовому засіданні не подавав (а.с. 147).

Тому, доводи адвоката Данильчука Н.Б. про те, що суд безпідставно розглянув справу без його участі, колегія суддів відхиляє.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що підстав для її задоволення та скасування рішення суду немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 адвоката Данильчука Н.Б. залишити без задоволення.

Рішення Заліщицького районного суду Тернопільської області від 28.10.2021 року- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16.02.2022 року.

Головуючий

Судді