КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/6098/2022
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Болотова Є.В.,

суддів: Кулікової С.В., Музичко С.Г.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 08 грудня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Лісовської О.В.,-

встановив:

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом.

Позивач просила: стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти в твердій грошовій сумі на її утримання в розмірі 5 000 грн щомісячно, довічно, починаючи із дня подачі позову до дня смерті позивача; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на лікування позивача в розмірі 2 000 грн щомісячно, довічно, починаючи із дня подачі позову до дня смерті позивача.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_2 є сином позивача. Останні 10 років відповідач не надає жодної матеріальної допомоги, не бажає виконувати свій синівський обов`язок. Крім того, позивач має ускладнення зі здоров`ям.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 08 грудня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України дана справа розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відмовляючи у задоволенні позову про стягнення аліментів та додаткових витрат, суд першої інстанції виходив із того, що позивач матеріально забезпечена, отримує пенсію, розмір якої майже вдвічі перевищує прожитковий мінімум. Крім того суд зазначив, що позивач не довела належними доказами необхідність у значних витратах на ліки у зв`язку із проблемами здоров`я.

Висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Встановлено, що ОСОБА_1 є матір`ю відповідача ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження (виданим повторно) серія НОМЕР_1 .

Згідно пенсійного посвідчення серія НОМЕР_2 , ОСОБА_1 є пенсіонером та отримує пенсію за віком.

ОСОБА_1 отримує пенсію у розмірі 2 946 грн 57 коп., що підтверджується довідкою про доходи № 5405 5267 8244 8414 виданою Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві (Солом`янський район).

Відповідно до огляду сімейного лікаря від 01 липня 2021 року, ОСОБА_1 встановлено діагноз: ІХС: к/с. а/с. ГХ І ст 1 ст ризик невизначений, СН І. Варикозна хвороба нижніх кінцівок. Лікування: бісопролол 2,5 мг, детралекс 500 мг 1 місяць, компресійний бандаж.

Обґрунтовуючи поданий позов, ОСОБА_1 зазначила, що відповідач не надає жодної матеріальної допомоги, не бажає утримувати позивача та виконувати свій синівський обов`язок. При цьому позивач є непрацездатною за віком і дуже потребує матеріальної допомоги, оскільки пенсії не вистачає на лікування та харчування. Крім того, позивач має ускладнення зі здоров`ям та потребує стягнення на свою користь додаткових витрат на лікування.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Дочка, син крім сплати аліментів зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю (ч. 1 ст. 203 СК України).

Згідно ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін.

При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц дійшов висновку, що тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей з утримання своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька у матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей з утримання батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність у матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір'ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.

Так, необхідними умовами для задоволення позову про стягнення аліментів на батьків є: непрацездатність батьків та наявність у них потреби у матеріальній допомозі.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 СК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про недоведеність позивачем наявності потреби у матеріальній допомозі.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 отримує пенсію, розмір якої становить 3 468 грн 00 коп.

Відповідач ОСОБА_2 не працює, є військовим пенсіонером, отримує пенсію у розмірі 6 390 грн 00 коп, має незадовільний стан здоров`я, переніс інсульт.

На підтвердження позовних вимог, ОСОБА_1 надала: свідоцтво про народження; паспорт; пенсійне посвідчення; довідку про присвоєння ідентифікаційного номера; довідку про доходи, видану Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві (Солом`янський район); огляд сімейного лікаря; виписку зі щоденника із зазначенням скарг ОСОБА_1 на біль в спині; результат рентгенограми.

При цьому будь-яких доказів на підтвердження того, що пенсії, яку отримує позивач, їй недостатньо, та у неї наявна потреба у матеріальній допомозі, матеріали справи не містять.

Надані медичні документи, а саме: огляд лікаря, витяг із щоденника, та рентгенограма, - не свідчать про наявність у позивача хронічних хвороб, які потребують значних витрат на лікування.

Враховуючи вищенаведені норми закону та встановлені фактичні обставини справи, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позивачем не надано належних та достатніх доказів які підтверджують те, що вона потребує матеріальної допомоги.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідач не надає жодної матеріальної допомоги та не виконує свій синівський обов`язок підтверджується самим фактом звернення позивача до суду із даним позовом, колегія суддів відхиляє, оскільки обов`язковою умовою для задоволення позову про стягнення аліментів на непрацездатних батьків є доведення факту потреби у матеріальній допомозі.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 08 грудня 2021 року постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 08 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 04 липня 2022 року.

Суддя-доповідач Є.В. Болотов

Судді: С.В. Кулікова

С.Г. Музичко