Справа № 169/740/20 Головуючий у 1 інстанції: Хвіц Г. Й.
Провадження № 22-ц/802/1016/22 Категорія: 3 Доповідач: Данилюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Данилюк В. А.,

суддів Киці С. І., Шевчук Л. Я.,

секретаря Савчук Т. Ф.,

з участю:

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності на частку у спільному майні та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення порядку користування спільною частковою власністю за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Турійського районного суду Волинської області від 05 жовтня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про припинення права власності на частку у спільному майні.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18 червня 2002 року та договору дарування частини житлового будинку від 06 вересня 2004 року вона є власником 32/36 часток житлового будинку з відповідними частками надвірних будівель та споруд, загальною площею 58.3 кв. м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Співвласником іншої частини (4/36 частки) будинку є відповідач ОСОБА_2 . Вказуючи, що частка відповідача є незначною і не може бути виділена в натурі, спільне володіння і користування будинком є неможливим, оскільки відповідач не бере участі в утриманні спільного майна, не цікавиться його станом, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача, яка має на праві власності інше житло, просила припинити право власності ОСОБА_2 на 4/36 частки житлового будинку А-1 з надвірними будівлями та спорудами, загальною площею 58.3 кв. м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за нею право власності на 4/36 частки вказаного житлового будинку; стягнути з неї на користь відповідача 15990 гривень грошової компенсації вартості 4/36 часток житлового будинку А-1 з надвірними будівлями та спорудами, загальною площею 58.3 кв. м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що внесені на депозитний рахунок Турійського районного суду Волинської області.

Відповідач ОСОБА_2 подала зустрічну позовну заяву, посилаючись на те, що позивач за первісним позовом ОСОБА_1 позбавила її можливості користуватися житловим будинком, що перебуває у їхній спільній частковій власності, а користується ним одноосібно. Вказуючи, що провести поділ будинку технічно неможливо, вона просила встановити порядок користування житловим будинком з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом виділення їй у користування кімнати площею 10.8 кв.м., а кімнати площею 10.4 кв.м. та 14.1 кв.м. виділити ОСОБА_1 ; коридор та кладову, надвірні будівлі та споруди залишити у спільному користуванні.

Рішенням Турійського районного суду Волинської області від 05 жовтня 2022 року первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності на частку у спільному майні задоволено повністю.

Припинено право власності ОСОБА_2 на 4/36 частки житлового будинку А-1 з надвірними будівлями та спорудами, загальною площею 58.3 кв.м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 4/36 частки житлового будинку А-1 з надвірними будівлями та спорудами, загальною площею 58.3 кв.м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості 4/36 частки житлового будинку А-1 з надвірними будівлями та спорудами, загальною площею 58.3 кв.м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в розмірі 15 990 (п`ятнадцять тисяч дев`ятсот дев`яносто) гривень, що відповідно до квитанції від 02 вересня 2020 року внесені на депозитний рахунок Турійського районного суду Волинської області.

Повернуто ОСОБА_1 з державного бюджету 2 522 (дві тисячі п`ятсот двадцять дві) гривні 40 (сорок) копійок судового збору, сплаченого нею згідно квитанції ПАТ АТ КБ «ПриватБанк» № 0.0..1 від 02 вересня 2020 року.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення порядку користування спільною частковою власністю відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідачка ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, вважає рішення таким, що підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування норм матеріального права та недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, просить рішення скасувати, в задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічну позовну заяву задовольнити повністю.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Апеляційний суд в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши думку позивача, яка, заперечила апеляційну скаргу, відповідача та представника відповідача, які підтримали апеляційну скаргу, приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18 червня 2002 року та договору дарування частини житлового будинку від 06 вересня 2004 року позивач за первісним позовом і відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 є власником 32/36 часток житлового будинку з відповідними частками надвірних будівель та споруд, загальною площею 58.3 кв.м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а. с.10, 11).

Вказане право зареєстроване за нею відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а. с. 8-9).

Згідно технічного паспорта на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , до його складу входить: житловий будинок А-1 загальною площею 58.3 кв.м, житловою площею 35.3 кв.м, прибудова а, літня кухня В-1, гараж Г-1, хлів Д-1, вбиральня Ж, огорожа 1-2. Будинок складається з трьох кімнат площею 10.4 кв.м., 10.8 кв. м., 14.1 кв.м. , коридору, кладової та кухні (а. с. 19 -24).

Співвласником 4/36 частини цього будинку є відповідач за первісним позовом і позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 (а. с. 15-16).

Відповідно до довідки, що видана суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_4 , оціночна вартість спірного житлового будинку становить 143 860 гривень (а.с. 25).

У силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Відповідно до статті 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі № 908/1754/17 (провадження № 12-180гс18) зроблено висновок, що «відсутність конструкції («за наявності одночасно») в статті 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності».

Згідно свідоцтва про право на спадщину від 18 червня 2002 року відповідач за первісним позовом і позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 є власником 4/36 частини житлового будинку АДРЕСА_2 , тобто її частка є незначною.

Сторони не можуть досягти згоди щодо спільного володіння і користування майном, між ними склалися неприязні відносини.

Реальний виділ 4/36 частини спірного житлового будинку є технічно неможливим, що сторонами не заперечується.

Припинення права власності відповідача за первісним позовом і позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 на 4/36 частини будинку у вказаному випадку не завдасть останній істотної шкоди, у зв`язку з перебуванням у її власності іншого житла, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а. с. 17).

Відповідно до квитанції від 02 вересня 2020 року позивач за первісним позовом і відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 сплатила на депозитний рахунок Турійського районного суду Волинської області 15 990 гривень (а. с. 2).

Заперечення відповідача за первісним позовом і позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 проти позову з посиланням на те, що припинення її права на частку у спільному майні завдасть їй істотної шкоди, так як належна їй на праві власності квартира, що в АДРЕСА_3 , перебуває в іпотеці, не заслуговують на увагу, оскільки перебування квартири в іпотеці не позбавляє її власника права користуватися нею.

Покликання ОСОБА_2 на ту обставину, що висновок про вартість майна не є належним доказом, оскільки не відповідає ст. 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» є безпідставним, враховуючи, що, не погоджуючись із вартістю об`єкта оцінки спірного житлового будинку, що зазначена у довідці про надання інформаційно консультативних послуг від 25 серпня 2020 року, відповідач за первісним позовом і позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 доказів на її спростування не надала, клопотання про призначення експертизи не заявляла.

Колегія суддів погоджується також з висновком суду першої інстанції про те, що припинення права ОСОБА_1 на 4/36 частину будинку не завдасть істотної шкоди її інтересам, оскільки частка відповідачки є незначною, вона не проживає у вказаному будинку, ним не користується, а набула право власності на будинок у порядку спадкування. Жодних доказів на спростування доводів позивача ОСОБА_1 щодо неможливості спільного користування житловим приміщенням або доказів про можливе встановлення користування спільною власністю позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_2 не надано, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення первісного позову та відмову в задоволенні зустрічного позову.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст. 12 цього Кодексу цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В ст. 89 ЦПК України, поміж іншим, встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, вірно визначив характер спірних правовідносин, надавши правильно правову оцінку фактичним обставинам справи.

Отже, за встановлених обставин справи та вимог закону, колегія суддів вважає, що правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права Доводи апеляційної скарги були предметом дослідження судом першої інстанції,не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування чи зміни ухваленого судового рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Турійського районного суду Волинської області від 05 жовтня 2022 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 грудня 2022 року.

Головуючий

Судді :