Справа № 464/3525/21
пр.№ 2/464/166/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.06.2022 року Сихівський районний суд м.Львова в складі:

головуючого-судді Теслюка Д.Ю.,

з участю секретаря судового засідання Коваль М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування шкоди та стягнення страхового відшкодування,

в с т а н о в и в:

позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Скочиляс І.М., звернувся в суд із позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі МТСБУ), у якому просить стягнути з відповідача в користь позивача страхове відшкодування у розмірі 30 181,14 грн. - витрати на лікування, 1 509 грн. моральної шкоди та 2 833,80 грн. шкоди, пов`язаної із тимчасовою втратою працездатності, а всього 34 524,94 грн. Окрім цього, просить стягнути пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України в розмірі 1 784,23 грн., три відсотки річних у розмірі 416,34 грн., інфляційні втрати у розмірі 1 212,08 грн., а всього 4 048,05 грн. Також просить стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 10 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 26.07.2020 у м.Львові по пр.Червоної Калини, 57а, ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки «ВАЗ 2107», р.н. НОМЕР_1 , здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_1 . Внаслідок вказаної ДТП ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження та був госпіталізований у лікарню швидкої медичної допомоги м.Львова. Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «ВАЗ 2107», р.н. НОМЕР_1 , на момент дорожньо-транспортної пригоди застрахована не була. 11.09.2020 на адресу відповідача було направлено заяву про виплату страхового відшкодування із вимогою щодо витрат на лікування та моральної шкоди. 05.10.2020 направлено відповідачу заяву про долучення документів із наданням додаткової медичної документації позивача. 08.12.2020 на адресу відповідача скеровано заяву про уточнення виплати страхового відшкодування. Загальна сума страхового відшкодування позивачу, відповідно до заявлених вимог, становить 34 524,94 грн. Листами від 08.10.2020, від 08.12.2020 відповідачем повідомлено про відсутність правових підстав для виплати страхового відшкодування через відсутність рішення по кримінальній справі за фактом вказаної ДТП. 12.01.2021 на адресу відповідача направлялась копія постанови про закриття кримінального провадження від 30.12.2020. У відповідь на лист відповідача, 01.03.2021 на адресу відповідача додатково скеровано належним чином завірену копію постанови про закриття кримінального провадження. В свою чергу, відповідачем по даний час виплату не проведено, а також не надано жодної інформації про прийняте рішення щодо виплати страхового відшкодування чи про відмову у виплаті страхового відшкодування. Таким чином, із покликанням на Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», вважає, що у відносинах між володільцем джерела підвищеної небезпеки, яким завдано шкоду, та третіми особами, яким володілець джерела підвищеної небезпеки завдав шкоду, діє принцип відповідальності володільця цього джерела, незалежно від його вини, відтак вказаний розмір страхового відшкодування підлягає стягненню з відповідача МТСБУ в користь позивача, оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 не була застрахованою. Окрім цього, із покликанням на ст.36.5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ст.625 ЦК України, вважає, що із відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня із розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, а також три проценти річних та інфляційні втрати. Щодо витрат на професійну правничу допомогу адвоката, зазначає, що згідно із договором про надання правової допомоги, розмір гонорару адвоката встановлений сторонами у фіксованому розмірі в сумі 10 000 грн., а відтак не залежить від обсягу послуг та часу, витраченого представником позивача, а тому також підлягає стягненню із відповідача в користь позивача.

Ухвалою судді Сабари Л.В. від 24.05.2021 прийнято позов до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Від представника відповідача МТСБУ Приступи Л.Л. 07.07.2021 надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог, з огляду на таке. У постанові про закриття кримінального провадження від 30.12.2020 вказано, що в дорожній ситуації, що склалася у водія автомобіля марки «ВАЗ 2107», р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , була відсутня технічна можливість запобігти даній ДТП невідповідностей вимогам ПДР, що знаходилось би у причинно-наслідковому зв`язку з настанням ДТП, а причиною ДТП стали дії пішохода ОСОБА_1 . Отже, в силу ч. 5 ст.1187 ЦК України, відсутність у ОСОБА_3 технічної можливості уникнути ДТП є непереборною силою, відповідно у даному випадку взагалі відсутня підстава для проведення регламентної виплати. Щодо позовних вимог, зокрема витрат на лікування, зазначив, що у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Зазначені витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я. Долучені до матеріалів справи документи не підтверджені документально закладом охорони здоров`я, відтак є неналежними доказами. Щодо відшкодування моральної шкоди, то відповідно до ст.26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ відшкодовує потерпіломуфізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральну шкоду у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, лише у випадках, передбаченими п.п. «г» і «ґ» п.41.1 та п.п. «в» п.41.2 ст. 41 цього Закону. Вказані випадки у даній ДТП ОСОБА_1 не стосуються. Щодо штрафних санкцій, вважає, що також для їх застосування відсутні підстави. Зокрема вказав, що у разі якщо заява про здійснення страхового відшкодування чи інші документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), подані з порушенням строку, встановленого цим Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування та його виплата збільшується на кількість днів такого прострочення. Як вбачається з матеріалів справи, належним чином завірена копія постанови про закриття кримінального провадження надіслана на адресу МТСБУ лише 01.03.2021, а відтак лише з цієї дати відповідачу стало відомо про ухвалення рішення у цій справі. Вважає, що для нарахування штрафних санкцій з 11.12.2020 відсутні підстави. Окрім цього, щодо витрат на професійну правничу допомогу зазначив, що розмір заявлених витрат є неспівмірним із складністю справи, ціною позову, обсягом наданих послуг та виконаних робіт.

Від представника позивача адвоката Скочиляс І.М. 12.07.2021 надійшла заява про збільшення позовних вимог, у якій остання збільшила позовні вимоги в частині штрафних санкцій. Зокрема, у зв`язку із збільшенням кількості днів прострочення виплати страхового відшкодування, просить стягнути із відповідача в користь позивача пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України в розмірі 2 678,07 грн., три відсотки річних у розмірі 595,11 грн., інфляційні втрати у розмірі 2 317,12 грн., а всього 5 590, 30грн.

23.07.2021 від представника позивача адвоката Скочиляс І.М. надійшла відповідь на відзив, у якому остання зазначила таке. Як зазначено у п. 36.2 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик не пізніше 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його або прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування. З моменту отримання відповідачем заяви про виплату страхового відшкодування минуло більше 90 днів, а відповідачем не прийнято жодного рішення. Відтак вказує, що прийняття відповідачем рішення про зупинення строків розгляду у виплаті страхового відшкодування через відсутність постанови суду є необгрунтованим та таким, що не ґрунтується на нормах спеціального Закону та порушує право потерпілого на отримання страхового відшкодування. Також представник наводить правову позицію у постановах Верховного Суду про те, що вина водія у вчиненому кримінальному правопорушенні не має правового значення для вирішення справи саме щодо виплати страхового відшкодування. Окрім цього, представник зазначає, що у постанові про закриття кримінального провадження не встановлено та не зазначено, що дана ДТП відбулась у зв`язку із умисним порушенням пішоходом ОСОБА_1 Правил дорожнього руху, а бо ж це наслідок непереборної сили. Позовні вимоги ОСОБА_1 підтримала повністю, просила такі задовольнити.

Відповідно до розпорядження керівника апарату Сихівського районного суду м.Львова №28 від 05.10.2021, у справі проведено повторний автоматизований розподіл. Згідно із протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.10.2021, така передана в провадження судді Теслюка Д.Ю.

Ухвалою від 06.10.2021 прийнято до провадження дану цивільну справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) учасників справи.

Від представника позивача адвоката Скочиляс І.М. 22.10.2021 надійшла заява про збільшення позовних вимог, у якій остання збільшила позовні вимоги в частині штрафних санкцій. Зокрема, у зв`язку із збільшенням кількості днів прострочення виплати страхового відшкодування, просить стягнути із відповідача в користь позивача пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України в розмірі 4 387,24 грн., три відсотки річних у розмірі 907,24 грн., інфляційні втрати у розмірі 2 783,02,12 грн., а всього 8 077,50 грн.

Ухвалою суду від 22.12.2021 залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача, ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 06.05.2022 залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача, ОСОБА_3 .

Позивач та представник позивача у судове засідання не з`явились. Від представника позивача ОСОБА_4 24.06.2022 надійшла заява про розгляд справи у її відсутності та відсутності позивача. Позовні вимоги підтримала, просила такі задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився, подав заяву, у якій просив розглядати справу у його відсутності, проти позову заперечив на підставі позиції, висвітленої у відзиві на позовну заяву.

Треті особи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у судове засідання не з`явились, були належним повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 26.07.2020 близько 02.00 год. у м.Львові по пр.Червоної Калини, 57а, відбулась дорожньо-транспортна пригода (наїзд на пішохода), за участі автомобіля марки «ВАЗ 2107», р.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 та пішохода ОСОБА_1 . Внаслідок ДТП ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження, транспортний засіб зазнав технічних пошкоджень, а водій ОСОБА_3 залишив місце вчинення дорожньо-транспортної пригоди.

Постановою слідчого СУ ГУ НП у Львівській області Басараб Б.В. від 30.12.2020 кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001192 від 26.07.2020, закрито у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Орган досудового розслідування дійшов висновку про відсутність в діях водія ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, з огляду на висновок автотехнічної експертизи механізму та обставин розвитку ДТП №15/2/750 від 28.12.2020, згідно з яким з технічної точки зору водій автомобіля марки «ВАЗ 2107», р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_3 не мав технічної можливості запобігти наїзду на пішохода з моменту виникнення небезпеки, виконуючи вимоги п.12.3 ПДР. У зв`язку з наведеним, дії водія ОСОБА_3 не знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку із настанням даної ДТП.

Разом з тим, згідно із вказаною постановою, причиною дорожньо-транспортної пригоди стали дії пішохода ОСОБА_1 , який порушив п.п.4.9, 4.14 а, б ПДР. Вказаними нормами ПДР передбачено, що пішоходи повинні керуватись сигналами світлофора, забороняється виходити на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху, раптово виходити, вибігати на проїзну частину, в тому числі на пішохідний перехід. Також даною постановою встановлено, що після ДТП пішохода ОСОБА_1 госпіталізовано в медичний заклад, де у останнього було відібрано кров на етанол результат 1,91‰.

З виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №17777 від 14.08.2020, вбачається, що ОСОБА_1 26.07.2020 був доставлений у КНП «Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги м.Львова» із таким діагнозом забій головного мозку тяжкого ступеню, геморагічно-контузійні вогнища у правій гемісфері, травматичний САК, внутрішньошлунковий крововилив, епідуральний крововилив, епідуральний крововилив справа, множинні переломи кісток черепа, пневмоцефалія, перелом лівої лонної, сідничної, крижової кісток, алкогольне сп`яніння. Відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 30.12.2020, вказані тілесні ушкодження відносяться до тяжкого ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя в момент їх спричинення.

Згідно із вказаною випискою, ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні з 26.07.2020 року по 14.08.2020 року в КНП «Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги м.Львова».

Позивачем ОСОБА_1 на підтвердження понесених витрат на лікування долучено копії чеків про придбання призначених медикаментів лікарем, вказаних у листках лікарських призначень за вищезазначений період лікування. Встановлено, що позивачем було понесено витрати на лікування в сумі 30 181 грн.14 коп.

Оскільки цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «ВАЗ 2107», р.н. НОМЕР_1 , не була застрахована, 11.09.2020 представником ОСОБА_1 подано до МТСБУ заяву про виплату страхового відшкодування у зв`язку із страховим випадком, що мав місце 26.07.2020, а саме 31 690 грн., що складається із витрат на лікування 30 181,14 грн. та моральної шкоди, пов`язаної із ушкодженням здоров`я (5%) 1 509 грн., долучивши документи, які підтверджують підстави для звернення. 05.10.2020 направлено відповідачу заяву про долучення документів до раніше поданої заяви про виплату страхового відшкодування.

МТСБУ 08.10.2020 направлено позивачу відповідь (номер справи МТСБУ 70648), з якої слідує, що заяви з доданими документами до неї отримано адресатом, та зазначено про необхідність отримання завіреного належним чином документу, складеного відповідною повноважною установою (вирок суду, постанову про відмову в порушенні кримінальної справи), що підтверджує відповідальність іншого учасника за скоєння ДТП. 08.12.2020 МТСБУ направлено на адресу позивача лист про те, що на даний час немає правових підстав для виплати страхового відшкодування, оскільки досудове розслідування кримінального провадження ще триває.

08.12.2020 представником позивача ОСОБА_1 направлено відповідачу заяву про уточнення виплати страхового відшкодування, згідно із якою страхове відшкодування становить 34 524 грн., з яких: 30 181,14 грн. витрати на лікування, моральна шкода, пов`язана із ушкодженням здоров`я (5%) 1 509 грн., страхове відшкодування за шкоду, пов`язану із тимчасовою втратою працездатності 2 833,80 грн.

12.01.2021 представником позивача надіслано на поштову адресу відповідача заяву про долучення документів до справи, а саме постанови про закриття кримінального провадження від 30.12.2020.

В подальшому у листі, адресованому позивачу, МТСБУ зазначає про те, що для прийняття рішення щодо відшкодування шкоди, МТСБУ необхідно отримати завірену належним чином копію постанови про закриття кримінального провадження №70001192, на що 01.03.2021 направлено представником позивача завірену копію постанови від 30.12.2020.

Разом з тим, страхове відшкодування МТСБУ позивачу ОСОБА_1 не виплачено.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно із до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком, є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до ч. 1 ст. 22 цього Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ є гарантом відшкодування шкоди: на території країн - членів міжнародної системи автомобільного страхування «Зелена картка», заподіяної власниками та/або користувачами транспортних засобів, якщо такі власники та/або користувачі надали іноземним компетентним органам страховий сертифікат «Зелена картка», виданий від імені страховиків - членів МТСБУ; на території України, заподіяної водіями - нерезидентами, на умовах та в обсягах, встановлених законодавством про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності та принципами взаємного врегулювання шкоди на території країн - членів міжнародної системи автомобільного страхування «Зелена картка», за інших обставин, визначених чинним законодавством про цивільно-правову відповідальність. У разі якщо МТСБУ відповідно до правил міжнародної системи автомобільного страхування «Зелена картка» було здійснене відшкодування шкоди за страховика - члена об`єднання або за власника та/або користувача зареєстрованого в Україні транспортного засобу, який використовував за кордоном підроблений або змінений у незаконний спосіб страховий сертифікат «Зелена картка» та спричинив дорожньо-транспортну пригоду, відповідні витрати МТСБУ та регламентні виплати з фонду страхових гарантій мають бути компенсовані такими особами МТСБУ в повному обсязі. МТСБУ має право залучати аварійних комісарів, експертів або юридичних осіб, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти, у порядку, встановленому Уповноваженим органом, для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків у випадках, визначених у статті 41 цього Закону.

Пунктом п. 33.1 ст. 33 вказаного Закону передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний: дотримуватися передбачених правилами дорожнього руху обов`язків водія, причетного до дорожньо-транспортної пригоди; вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди; поінформувати інших осіб, причетних до цієї пригоди, про себе, своє місце проживання, назву та місцезнаходження страховика та надати відомості про відповідні страхові поліси; невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Відповідно до вимог ст. 34 Закону страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). Для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти.

Згідно із п. 41.2. в ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду страхових гарантій відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, зареєстрованим в іншій країні, щодо якого був виданий іноземний страховий сертифікат «Зелена картка», що діяв на день дорожньо-транспортної пригоди на території України. Така регламентна виплата здійснюється на умовах та в обсягах, встановлених законодавством про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та принципами взаємного врегулювання шкоди на території країн - членів міжнародної системи автомобільного страхування «Зелена картка».

Відповідно до п. 35.1. ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Відповідно до пункту 36.2 статті 36 Закону, страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Тобто вказана норма Закону встановлює обов`язок страховика виплатити страхове відшкодування не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, та не дає право страховику на розтермінування виплати страхового відшкодування поза межами 90-денного строку з моменту отримання заяви про виплату страхового відшкодування (правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 09 червня 2021 року у справі № 440/510/19).

Після звернення до відповідача МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування, позивача ОСОБА_1 не було повідомлено про кінцеве рішення щодо виплати чи відмови у виплаті такого страхового відшкодування, відповідно і не виплачено страхове відшкодування.

Разом з тим, у відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначив, що відсутні підстави для регламентної виплати в силу ч. 5 ст.1187 ЦК України, оскільки відсутність у ОСОБА_3 технічної можливості уникнути ДТП, є непереборною силою.

Такі доводи представника відповідача не заслуговують на увагу, з огляду на таке.

Згідно з частинами першою, другою, п`ятою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Таким чином, закон містить вказівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом з тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.

Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 березня 2018 року у справі № 204/3783/16-ц (провадження № 61-1141св18).

З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди, передбаченої частиною другою статті 1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

Порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено ЦК України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними.

При цьому слід враховувати, що особливі правила статті 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Разом із цим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Такі правові висновки зроблені в постановах Верховного Суду від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18), від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18), від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18), від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18), від 03 червня 2020 року у справі № 345/3335/17 (провадження № 61-22598св18), від 07 жовтня 2020 року у справі № 742/637/19 (провадження № 61-320св20).

Отже, цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дії джерела підвищеної небезпеки настає без вини її заподіювача. Тому страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

З огляду на наведене, у даному випадку саме на відповідача покладено обов`язок щодо виплати страхового відшкодування ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 23.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

В силу приписів ст. 24 Закону, у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я. Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого, становить 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожний день лікування, підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я, але не більше 120 днів. Якщо страховику (МТСБУ) не надані документи, що підтверджують розмір витрат, зазначених у пункті 24.1 цієї статті, або їх документально підтверджений розмір є меншим, ніж мінімальний розмір, визначений відповідно до пункту 24.2 цієї статті, страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування у розмірі, визначеному в пункті 24.2 цієї статті.

Суд визнає необґрунтованими доводи представника відповідача про відсутність документально підтверджених витрат відповідним закладом охорони здоров`я, оскільки позивачем ОСОБА_1 надані всі, передбачені ст. 35 Закону документи, необхідні для виплати страхового відшкодування. Крім того позивачем на підтвердження понесених витрат долучено копії чеків, які відповідають періоду перебування на стаціонарному лікуванні та переліку призначень вказаних у листках лікарських призначень. Таким чином, позивач довів понесені ним витрати на лікування у розмірі 30 181 грн. 14 коп.

Відповідно до довідки про тимчасову втрату працездатності (лікування) потерпілого у дорожньо-транспортній пригоді Комунального некомерційного підприємства «Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги м.Львова», ОСОБА_1 проходив повний курс стаціонарного лікування з 26.07.2020 по 14.08.2020.

Згідно із ст. 25 Закону у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я час втрати працездатності. Доходи потерпілого оцінюються в розмірі, зокрема для непрацюючої повнолітньої особи - допомога у розмірі, не меншому мінімальної заробітної плати, встановленої чинним законодавством.

Оскільки позивач ОСОБА_1 був не працевлаштований станом на момент ДТП, розмір страхового відшкодування за шкоду, пов`язану із тимчасовою втратою працездатності, становить 2 833,80 грн., з розрахунку: кількість днів тимчасової непрацездатності 18 днів, розмір мінімальної заробітної плати у 2020 році 4 723 грн., відповідно заробіток за один день 157,40 грн., 18 (кількість днів) х 157, 40 грн. кількість днів тимчасової непрацездатності = 2 833, 20 грн.

Стаття 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає, що страховиком (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

З огляду на наведене, підлягає стягненню з відповідача і моральна шкода в розмірі 5% страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, що становить 1 509 грн.

Щодо позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача штрафних санкцій, слід зазначити таке.

Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Такий правовий висновок наведено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 у справі №14-16цс18.

Відповідно до пункту 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Із врахуванням вище зазначеного п. 36.2 ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку із простроченням страхової виплати (виконання грошового зобов`язання), з відповідача на користь позивача слід стягнути пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на суму заборгованості (пункт 36.5 статті 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), 3% річних та інфляційні втрати (ст. 625 ЦК України), що свідчить про обґрунтованість відповідних доводів позивача у справі та підтверджується практикою Верховного Суду у постанові від 01.09.2020 справа №357/6237/19-ц.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню в повному обсязі, відтак з відповідача МТСБУ на користь позивача слід стягнути страхове відшкодування у розмірі 30 181,14 грн. - витрати на лікування, 1 509 грн. моральну шкоду та 2 833,80 грн. шкоди, пов`язаної із тимчасовою втратою працездатності, а всього 34 523,94 грн., а також пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України в розмірі 4 387,24 грн., три відсотки річних у розмірі 907,24 грн., інфляційні втрати у розмірі 2 783,02,12 грн., а всього 8 077,50 грн.

Щодо вирішення питання судових витрат, суд прийшов до такого висновку.

Оскільки позивач при звернені до суду звільнений від сплати судового збору, відтак з відповідача в дохід держави, на підставі ст. 141 ЦПК України, слід стягнути судовий збір в розмірі 908 грн.

Згідно із п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 4 статті 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно із п. 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Зважаючи на наведені норми процесуального закону, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», «Данілов проти України»).

Аналогічні висновки містяться у додатковій постанові Верховного Суду від 24.01.2019 року по справі № 910/15944/17.

Частиною 5 статті 137 ЦПК України встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Встановлено, що правнича допомога позивачу ОСОБА_1 надавалась адвокатом Скочиляс І.М. відповідно до Договору про надання правової допомоги №26.04.21 від 26 квітня 2021.

У позовній заяві ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Скочиляс І.М., заявлено вимогу про стягнення із відповідача на користь позивача 10 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

До матеріалів справи представником позивача ОСОБА_4 на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу адвоката подано до суду: попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат від 14.05.2021; договір про надання правової допомоги №26.04.21 від 26.04.2021; свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ЛВ №001906; ордер на надання правничої правової допомоги ОСОБА_1 серія ВС №1075518; детальний опис наданих послуг від 08.07.2021 та квитанцію прибуткового касового ордера №34.

Дослідивши надані докази на підтвердження витрати на професійну правничу допомогу, а також із врахуванням того, що представником відповідача заявлено клопотання про зменшення таких витрат, суд вважає, що фактично понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000 грн. є співмірними із складністю справи та обсягом правничої допомоги у справі, відтак розмір таких витрат можна вважати необхідними і неминучими для позивача, який був змушений до залучення професійної допомоги адвоката.

Із врахуванням вищенаведеного, вимогу позивача щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід задовольнити частково та стягнути із відповідача на користь позивача 7 000 грн. таких витрат.

Керуючись статтями 13, 81, 89, 263 265 ЦПК України,

у х в а л и в:

позов ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування шкоди та стягнення страхового відшкодування задовольнити.

Стягнути із Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 34 523 (тридцять чотири тисячі п`ятсот двадцять три) грн. 94 коп., з яких 30 181 грн. 14 коп. витрати на лікування, 1 509 грн. - моральна шкода, 2 833 грн. 80 коп. - шкода, пов`язана із тимчасовою втратою працездатності.

Стягнути із Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України в розмірі 4 387 грн. 24 коп., три відсотки річних у розмірі 907 грн. 24 коп. та інфляційні втрати у розмірі 2 783 грн. 02 коп., а всього 8 077 (вісім тисяч сімдесят сім) грн. 50 коп.

Стягнути із Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000 (сім тисяч) грн.

Стягнути із Моторного (транспортного) страхового бюро України в дохід держави судовий збір в розмірі 908 грн.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Моторне (транспортне) страхове бюро України, , м.Київ, Русанівський бульвар, 8.

Третя особа: ОСОБА_2 , РНОКПП не надано, АДРЕСА_2 .

Третя особа: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 .

Суддя Д.Ю. Теслюк