Справа №538/364/22
Провадження по справі №2/538/190/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2022 року м. Лохвиця

Лохвицький районний суд Полтавської області у складі

головуючого судді Зуб Т.О.,

за участю: секретаря судового засідання Криворучко В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Лохвиця цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка діє за себе та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору- Орган опіки та піклування Заводської міської ради Полтавської області, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що є власником будинку АДРЕСА_1 , на підставі рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 19.04.2021 року. Крім нього у вказаному будинку також зареєстровані: ОСОБА_2 , неповнолітній ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , але фактично ніколи не проживали.

Просить визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме- будинком АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді Лохвицького районного суду Полтавської області від 05.05.2022 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с. 24).

Ухвалою суду від 25.05.2022 року підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду (а.с. 31).

Інших процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову) не вчинялось, провадження не зупинялось.

В судове засідання сторони не з`явилися.

Позивач ОСОБА_1 до позву додав заяву про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги підтримує та просив задовольнити (а.с. 13).

Відповідач ОСОБА_2 , яка діє за себе та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 через канцелярію суду надала заяву, у якій зазначила, що не заперечує проти задоволення позовних вимог (а.с. 30).

Відповідач ОСОБА_4 про час та дату слухання справи повідомлявся належним чином (а.с. 26-27, 35-36), у тому числі, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі «Судова влада» (а.с. 32, 39). Причини неявки суду невідомі.

Представник третьої особи- Органу опіки та піклування Заводської міської ради Полтавської області на адресу суду надіслав висновок щодо недоцільності визнання неповнолітнього ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням (а.с. 34).

У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником будинку АДРЕСА_1 , на підставі рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 19.04.2021 року (а.с. 8-9). Крім нього у вказаному будинку також зареєстровані: ОСОБА_2 , неповнолітній ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (а.с. 10), проте, у ньому фактично ніколи не проживали, що підтверджується актом обстеження про факт проживання (а.с. 11).

Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно зі ст. 405 ЦК України, яка регламентує поняття житлового сервітуту колишніх членів сім`ї та підстави збереження житлових прав цих осіб, члени сім`ї власника житла зберігають право на користування цим житлом саме на період, коли зберігається право власності певної особи на це житло. Таким чином, зі змісту правових норм, які регулюють об`єм житлових прав члена сім`ї власника будинку, слідує, що право члена сім`ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права власності на це майно.

Виходячи із порівняльного аналізу статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 64, 150, 156 ЖК УРСР, слід дійти висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру від будь-яких осіб, у тому числі і тих, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 64, 150, 156 ЖК УРСР регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16).

Згідно з ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням.

Також суд зазначає, що у випадку виникнення спору між батьками дитини та/або особою, власником житла щодо виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням такий спір вирішується у судовому порядку із обов`язковою участю органу опіки та піклування.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Згідно висновку Органу опіки та піклування Заводської міської ради Полтавської області щодо доцільності визнання неповнолітнього ОСОБА_3 , таким що втратив право на користування житловим будинком АДРЕСА_1 , з`ясовано, що матір неповнолітнього та відповідач у справі ОСОБА_2 має приватний будинок за адресою: АДРЕСА_2 ), де проживає разом з сином. Будинок має задовільні умови для проживання. Вказаний будинок ОСОБА_2 отримала у спадок, проте не встигла його оформили у встановленому законом порядку (а.с. 34 звор. бік).

Відповідно до ст. ст. 17, 18 закону «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов`язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання; держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Таким чином, судом встановлено, що неповнолітній ОСОБА_3 забезпечений іншим житлом та фактично проживає з рідною матір`ю, саме цим його інтереси як неповнолітньої забезпечені у повній мірі. На переконання суду в даному випадку не може йти мови про порушення чинного законодавства в тому числі ЗУ «Про охорону дитинства», щодо ОСОБА_3 .

З огляду на вищенаведене, беручи до уваги, що відповідачі не є членами родини позивача, за місцем реєстрації не проживають, житловим приміщенням не користуються, не несуть витрат, пов`язаних з утриманням будинку в належному технічному стані, не сплачують за житлово-комунальні послуги. Разом з тим, не було встановлено обставин які б свідчили, що відповідачам чиняться перешкоди у проживанні за місцем реєстрації. Позивач, як власник майна, має право вимагати позбавити відповідачів права користування житловим приміщенням, тому, відповідно до ст. 391 ЦК України, відповідачі підлягають визнанню такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації.

Як зазначено у рішенні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.12. 2014 року у справі № 6-35436 св14 за наявності рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням, окремого рішення суду щодо зняття особи з реєстрації місця проживання не потребується.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 4, 19, 83, 84, 89, 260, 263, 264, 265 ЦПК України ,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка діє за себе та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору- Орган опіки та піклування Заводської міської ради Полтавської області, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням- задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , 1965 року народження, ОСОБА_3 , 2006 року народження, ОСОБА_4 , 1982 року народження, такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме- будинком АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Т.О. Зуб