Справа № 464/160/22
пр.№ 2/464/632/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.06.2022 м. Львів

Сихівський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Мички Б.Р.

секретар судового засідання Воловець Ю.І.

за участі: представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Баркар Г.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №464/160/22 за позовом ОСОБА_2 до Львівського комунального підприємства "Львівавтодор" про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в:

позивач ОСОБА_2 10.01.2022 звернулася в суд із позовом до відповідача Львівського комунального підприємства "Львівавтодор", у якому просить визнати протиправним та скасувати наказ "Про звільнення ОСОБА_2 " від 29.11.2021р. №1530-к, поновити її на посаді заступника директора з економічних питань ЛКП "Львівавтодор" з 30.11.2021р., стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30.11.2021р., винагороду за підсумками за 2021 рік, судові витрати на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що вона працювала на посаді заступника директора з економічних питань ЛКП "Львівавтодор" з 01.07.2020р. по 29.11.2021 року. 29.11.2021р. (наказ №1530-к від 29.11.2021) її звільнено з роботи по причині із змінами в організації праці по підприємству, реорганізації та скорочення посад працівників на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. У даному наказі зазначено Наказ №1113-к від 14.09.2021 та "відмова від переведення на іншу роботу". Вважає її звільнення незаконним з таких причин. Вказала, що із наказом №1113-к від 14.09.2021 ознайомилася 27.09.2021. Цим же наказом передбачено: "підготувати повідомлення про наступне вивільнення працівників та попередити за два місяці письмово. Відповідач помилково вважає, що видання наказу про скорочення посад є належним персональним попередженням про звільнення. Вважає, що видання та ознайомлення позивача із наказом "Про скорочення посад" від 14.09.2021 р. № 1113-к не є фактичним та належним попередженням про звільнення, відповідано до ст. 49-2 КЗпП України. Також процедура скорочення посад, згідно з цим наказом, розпочалась з 01.10.2021 і повинна була завершитись 01.12.2021р. 29.11.2021 відповідач надав позивачу для ознайомлення повідомлення про зміну істотних умов праці, у якому містились "вакантні посади станом на 17.10.2021р". Вказане повідомлення не містить жодних підписів уповноважених осіб, печатки підприємства та реквізитів офіційного документа, згідно із встановленими державними стандартами діловодства. Вказане повідомлення вона підписала безпосередньо 29.11.2021 (у день звільнення) із зазначенням "відмовляюсь", оскільки їй був не зрозумілим зміст і форма вказаного "документа". Вважає, що відповідач не дотримав вимог ст. 49-2 КЗПП України в частині "одночасності" попередження та обов`язку "запропонувати" всі наявні вакантні посади. Окрім цього, при вивільненні працівників відповідач жодним чином не врахував обставин наявності переважного права на залишення на роботі, передбачених законодавством. Разом із цим відповідач не здійснив виплати винагороди за підсумками роботи за рік, яка передбачена Положенням про порядок і умови виплати працівникам ЛКП "Львівавтодор" винагороди за підсумками роботи за рік (додаток №3 до Колективного договору між роботодавцем та профспілковим комітетом від 19.04. 2017р. Щодо розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу, покликається на ст. 235 КЗпП України та Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100. Зазначає, що з розрахунку за два повністю відпрацьованих місяці перед звільненням, середня заробітна плата за один день становила 2118, 52 грн.

Ухвалою від 14.01.2022 прийнято до розгляду позов та відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Представник відповідача 11.02.2022 подав суду відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позову, вважає його безпідставним та необґрунтованим. Зокрема зазначає, що позивач була ознайомлена з наказом від 14.09.2021 №1113-к під розписку, виключає всі можливі посилання позивача на те, що її було попереджено неналежним чином, або на те, що вона неправильно зрозуміла зміст попередження, позивач персонально отримала повідомлення з пропозицією обрати будь-яку вакантну посаду з перелічених та власноручно написала "відмовляюсь". Щодо виплати винагороди за підсумками роботи вказує, що враховуючи те, що позивач тривалий час з 09.09.2021 по 26.11.2021 включно була відсутня на роботі, також до моменту звільнення позивача проводилось службове розслідування щодо неналежного виконання обов`язків певних працівників підприємства, зокрема і позивача, а отже було відсутнє виконання позивачем в повному обсязі показників передбачених додатком №3.1 до Колективного договору. Тому відповідач не здійснив виплату позивачу винагороди за підсумками роботи за рік. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу, зазначають, що позивачем не було надано жодного належного та допустимого доказу понесених витрат на правничу допомогу, такі витрати є документально не підтвердженими та не доведеними. Крім цього, зазначили, що позивач пропустила місячний строк для звернення з позовом у суд. Просили відмовити у задоволенні позовних вимог.

01.06.2022 представник позивача подала клопотання про поновлення строку звернення до суду мотивуючи тим, що строк пропущено у зв`язку із перебуваням позивача на лікуванні.

01.06.2022 представник позивача надала суду додаткові пояснення у яких вказала, що відповідачем не надано доказів вчинення ОСОБА_2 виробничих упущень передбаченими Додатком 3.2, тим більше відсутній наказ про позбавлення ОСОБА_2 такої винагороди. Іншим працівникам ЛКП "Львівавтодор" така винагорода за підсумками 2021 року була виплачена.

09.06.2022 представник позивача подала розрахунок середньої заробітної плати, відповідно до якого стягненню підлягає середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 290237 грн. 24 коп.

16.06.2022 представником відповідача надано суду заперечення щодо розрахунку середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та винагороду за підсумками роботи за 2021 рік, вказали, що враховуючи що позивач тривалий час з 09.09.2021 по 26.11.2021 включно була відсутня на роботі, також до моменту звільнення позивача проводилось службове розслідування щодо неналежного виконання нею посадових обов`язків (недотримання норм валютного законодавства), було відсутнє виконання позивачем в повному обсязі показників, передбачених додатком №3.1 до Колективного договору, відповідно її внесок у загальний фінансовий результат діяльності підприємства у 2021 році дорівнював нулю, вважають що позивач не має права на отримання винагороди за підсумками роботи за 2021 рік як в розмірі 100%, так і в будь-якому іншому розмірі.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, просить такий задовольнити, надала пояснення, які відповідають змісту позовної заяви, а також відповіді на відзив.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила з мотивів, викладених у відзиві та запереченнях на відповідь на відзив.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи у їх сукупності та вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до такого висновку.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.80 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивач ОСОБА_2 перебувала з відповідачем ЛКП "Львівавтодор" у трудових відносинах, працюючи з 01.07.2020 по 29.11.2021 на посаді заступника директора з економічних питань ЛКП "Львівавтодор".

Згідно наказу №1113-к від 14.09.2021 у зв`язку із виробничою необхідністю та з метою економії бюджетних коштів прийнято рішення про скорочення посад по підприємству ЛКП "Львівавтодор", а саме з 01.10.2021 розпочато процедуру скорочення посад: заступника директора з економічних питань 1 штатна одиниця, заступника директора з питань безпеки 1 штатна одиниця. Вказано підготувати повідомлення про наступне вивільнення працівників та попередити за два місяці письмово (окремим письмовим повідомленням або під розписку в наказі), одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці запропонувати працівникам інші вакантні посади на підприємстві.

Відповідно до повідомлення про зміну істотних умов праці (а.с.8) ОСОБА_2 запропоновано вакантні посади станом на 17.10.221, однак така відмовилася від запропоованих посад 29.11.2021, на що проставила свій підпис.

Згідно із наказом директора ЛКП "Львівавтодор" М.В. Власюк №1530--к від 29.11.2021 звільнено ОСОБА_2 із посади 29.11.2021 року, у зв`язку із змінами в організації праці по підприємству ЛКП "Львівавтодор", реорганізації та скорочення посад працівників відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги в розмірі середнього місячного заробітку за ст. 44 КЗпП України.

Згідно із ч.3 ст. 64 ГК України підприємство самостійно визначає організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Частиною другою статті 65 ГК України передбачено, що власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства.

При цьому саме втручання в господарську та іншу діяльність підприємства не допускається, крім випадків, передбачених законодавством України.

Таким чином, прийняття рішення про визначення структури підприємства чи установи, про зміну в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, є виключною компетенцією власника такого підприємства чи установи або уповноваженого ними органу та є складовою права на управління діяльністю підприємством чи установою. Вказане узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у постанові Верховного Суду від 28.03.2019 року у справі №755/3495/16-ц.

Право громадян на працю забезпечується державою, а трудовий договір може бути розірваний лише з підстав і у порядку, передбаченому трудовим законодавством (ст.ст. 2, 36, 40, 41 КЗпП України).

Пунктом першим частини першої статі 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Положеннями частини другої статті 40 КЗпП України передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Статтею 49-2 КЗпП України передбачено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди мають з`ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користався вивільнений працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Відповідно до частини першої статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникові з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник, тобто ті посади, які відповідають кваліфікації працівника.

Статтею 42 КЗпП України передбачено, що переважне право й перевага в залишенні на роботі враховуються за наявності у роботодавця працівників, які займають таку саму посаду, або виконують таку ж роботу, що й вивільнюваний, а не будь-яких інших. У тому ж разі, коли певну посаду займала одна особа й ця посада скорочується, зазначене переважне право чи перевага не можуть бути реалізовані.

В даному ж випадку, згідно із наказом №1113-к від 14.09.2021, скороченню підлягала посада саме заступника директора з економічних питань, яку і займала позивач ОСОБА_2 .

Окрім цього, обґрунтовуючи свої позовні вимоги про поновлення на роботі, позивач ОСОБА_2 покликається на те, всупереч ст. 49-2 КЗпП України, відповідачем не було їй запропоновано іншу роботу (посаду) на тому самому підприємстві за наявності вакансій.

Разом з тим, такі твердження позивача не узгоджуються із матеріалами справи.

Згідно з повідомленням (а.с.8) було запропоновано ОСОБА_2 вакансії (у зв`язку з її скороченням). Разом з тим, ОСОБА_2 від запропонованих посад відмовилася під розписку 29.11.2021.

З урахуванням наведеного, позивачем ОСОБА_2 не надано суду доказів, які б підтверджували неправомірне її звільнення із роботи, а усі її твердження спростовуються доказами, які були надані стороною відповідача.

На думку суду, відповідач діяв згідно з вимогами трудового законодавства та звільнення позивача на підставі п.1 ст.40 КЗпП України було обґрунтованим та підставним. Враховуючи викладені вище обставини та норми законодавства, суд прийшов до висновку, що позов про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, винагороди за підсумками роботи за 2021 рік задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 13, 81, 89, 263 - 265 ЦПК України,

у х в а л и в:

відмовити в позові повністю.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається з урахуванням Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття судом апеляційної інстанції постанови за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст складено 22.06.2022 року.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання АДРЕСА_1 .

Відповідач: Львівське комунальне підприємство "Львівавтодор", , м.Львів, вул. Пасіки Галицькі, 7.

Головуючий Б.Р. Мичка