Справа № 212/2999/22
У Х В А Л А

04 липня 2022 року м. Кривий Ріг

Суддя Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області Ваврушак Н.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини,-

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла вказана вище заява про видачу судового наказу.

Вивчивши заяву та додані до неї матеріали, вважаю заявлені вимоги такими, що не підлягають розгляду в наказному провадженні з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від виконання обов`язків щодо дитини.

Абзацом 1 п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року постановлено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.163 ЦПК України у заяві про видачу судового наказу повинно бути зазначено перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Відповідно до п.4 ч.3 ст. 163 ЦПК України, до заяви про видачу судового наказу додаються документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Так, з поданої заявником заяви про видачу судового наказу та копій документів, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги, не вбачається відсутності спору, оскільки не додано належних доказів які б підтверджували, що неповнолітня дитина проживає з заявником. Тобто у цьому випадку, підлягає встановленню право заявника на отримання аліментів, і це не може вирішуватись у наказному провадженні.

Надана заявником копія акту про проживання дитити разом із заявником, не може бути прийнята судом, як належний, допустимий та достовірний доказ, оскільки, допит свідків, а саме: осіб, які підписали вказаний акт, в наказному провадженні не передбачено.

Враховуючи, що наказне провадження є особливим видом цивільного судочинства, в якому здійснюється безспірне задоволення грошових вимог, а також відсутність у боржника у випадку видачі наказу відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України права звернутися до суду із заявою про скасування наказу (ч. 1 ст. 170 ЦПК України), за тих обставин, оскільки між сторонами існує спір, навіть, не про розмір аліментів, а про правові підстави для їх покладення на боржника, суддя не вбачає підстав для видачі судового наказу у цій справі.

Зазначені обставини є підставою для відмови у видачі судового наказу, що не позбавляє заявника права звернутися до суду із цими вимогами в позовному провадження.

Враховуючи викладене, суд вважає необхідним відмовити у видачі судового наказу.

Керуючись ст. 165, 260 ЦПК України,суддя -

ПОСТАНОВИВ:

У видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду складена та підписана 04.07.2022 року.

Суддя Н. М. Ваврушак