Номер провадження: 22-ц/813/3997/22
Головуючий у першій інстанції Заверюха В.О.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.12.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Цюри Т.В.

за участю секретаря Хухрова С.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, у відсутність учасників справи, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06 липня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Заверюхи В.О., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Мологівська об`єднана територіальна громада,

встановив:

26.12.2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Мологівська об`єднана територіальна громада, в якому просила встановити факт, що має юридичне значення, а саме: встановити факт належності правовстановлюючих документів - заповіту від 18.07.1995 року, посвідченого секретарем Випасненської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області; свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок АДРЕСА_1 від 09.10.1995 року та рішення Випасненської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області №77 від 17.08.1995 року, в якому зазначено, що ОСОБА_3 була власником житлового будинку АДРЕСА_1 , дійсно належав ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла бабуся позивача ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 24 січня 2005 року серія НОМЕР_1 . Після її смерті, згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якого входить житловий будинок АДРЕСА_1 , який в цілому складається з: літ. «А» - житловий будинок, загальною площею - 57,8 кв.м., житловою площею 41,2 кв.м.; літ. «Б» - літня кухня; літ. «В» - гараж; літ. «Г» - сарай; літ. «Д» - вбиральня; №1-№3, №5, №6 - споруди. За життя ОСОБА_3 склала заповіт, за яким все належне їй майно вона заповідала ОСОБА_1 . Проте в заповіті та документах, які підтверджують право власності бабусі позивача на житловий будинок АДРЕСА_1 наявна помилка, а саме: неправильно записано по-батькові, замість вірного « ОСОБА_4 », вказано як « ОСОБА_5 ». Така помилка була допущена працівниками виконавчого комітету Випасненської сільської ради при оформленні документів на право власності на житловий будинок та оформленні заповіту.

За таких обставин, формально, бабуся позивача не являється власником житлового будинку АДРЕСА_1 . На час оформлення та отримання правовстановлюючих документів, які підтверджують право власності ОСОБА_3 на нерухоме майно, ніхто не звертав уваги на правильність написання по-батькові, а вже після її смерті була виявлена вказана помилка.

Факт того, що по-батькові бабусі позивача повинно бути записано як « ОСОБА_4 » підтверджується свідоцтвом про смерть від 24.01.2005 року серії НОМЕР_1 , випискою із актової книги на нерухоме майно на ім`я батька ОСОБА_3 - ОСОБА_6 . Ім`я батька записано як ОСОБА_7 , а отже по-батькові померлої буде « ОСОБА_4 ». Встановлення факту, що має юридичне значення має для позивача важливе значення, а саме необхідно для підтвердження її спадкових прав (т.1, а.с.1-4).

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 31.05.2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено (т.1, а.с.191-196).

29.06.2021 року представник ОСОБА_2 адвокат Єфименко Н.В. звернулася до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 понесені судові витрати у розмірі 11077,24 грн., обґрунтовуючи її тим, що суд під час ухвалення рішення, не вирішив питання про судові витрати сторони відповідача (т.1, а.с.197-198).

Додатковим рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06.07.2021 року заяву представника ОСОБА_2 було задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати у розмірі 11034,24 грн. (т.1, а.с. 215-218).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Гербей А.А. ставить питання про скасування додаткового рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06.07.2021 року, та ухвалення нового, яким відмовити у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (т.1, а.с.228-233).

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 просить додаткове рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06.07.2021 року залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення, посилаючись на законність та обґрунтованість судового рішення (т.2, а.с.13-16).

Вирішуючи питання про слухання справи в прядку спрощеного позовного провадження, у відсутність учасників справи, колегія суддів виходить із того, що учасники справи належним чином повідомлені про час і місце судового засіання (т. 2, а.с. 31-34).

Слід також зазначити, що у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Таким чином, розгляд даної справи здійснений 14.12.2022 року в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, у відсутність учасників справи, оскільки учасники справи повідомлені про час і місце судового засідання належним чином, про що вказано вище. Повний текст судового рішення складений 22.12.2022 року.

Крім того, відповідно до ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність. Згідно зі ст. 12-2 вказаного Закону в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Згідно зі ст. 26 вказаного Закону правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. Явка сторони до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, а тому перешкоди для розгляду справи в даному випадку відсутні.

Крім того, 13.12.2022 року від представника ОСОБА_2 адвоката Єфименко Н.В. надійшла заява про відкладення судового засідання (т.2, а.с.36-37), яке задоволенню не підлягає, оскільки враховуючи вищенаведене, а також те, що дана справа перебуває на розгляді суду апеляційної інстанції понад один рік (т.1, а.с.241), колегія суддів вирішила дану справу розглядати судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами, у відсутність учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи додаткове рішення про задоволення заяви, суд першої інстанції виходив із того, що при ухваленні рішення не було вирішено питання про розподіл судових витрат, тому необхідно ухвалити додаткове рішення щодо розподілу судових витрат та стягнути з позивача на користь відповідача розмір понесених ним витрат на правову допомогу, адже у задоволенні позову було відмовлено, а вимоги поданої заяви є частково обґрунтованими.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, з огляду на наступні обставини.

При цьому суд виходив із того, що за змістом ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До одних із витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, розмір яких відповідно до положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч.3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Згідно з ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

У п.48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014р. «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» зазначено, що витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Крім того, відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року по справі №751/3840/15-ц на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

Так, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19.

Такі критерії застосовує також Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні ЄСПЛ, у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У справі №915/1654/19 Верховний Суд застосував критерій необґрунтованості та неспівмірності заявленої до стягнення суми витрат з реальністю таких витрат, вказавши, зокрема, на незначний обсяг юридичної та технічної роботи щодо підготовки справи до розгляду та тривалість судових засідань.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Як вбачається із матеріалів справи, представник заявника просив вирішити питання про стягнення з позивача на користь відповідача витрати, понесені на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 11000 грн. 00 коп. та судові витрати пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи, зокрема за послуги Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта», пов`язані з направлення позивачу відзиву з додатками, вартість яких складає 34 грн. 24 коп. та витрати у розмірі 43 грн. - за копіювання документів.

Так, звертаючись до суду, представник ОСОБА_2 адвокат Єфименко Н.В. надала суду ордер, який відповідає вимогам чинного законодавства.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу стороною відповідача до суду надано наступні письмові докази, а саме: договір про надання правової допомоги №03-02-19 від 28.02.2021 року (т.1, а.с.121-123); додаток №2 до договору про надання правової допомоги від 28.02.2021 року (т.1, а.с.125); акт виконаних-наданих послуг від 12.09.2020 року з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (т.1, а.с.126); квитанція до прибуткового касового ордеру №13 від 20.05.2020 року на суму 5 000 грн., які прийнято від ОСОБА_2 за договором про надання правової допомоги №03-02-19 від 28.02.2021 року (т.1, а.с.128); додаток №3 до договору про надання правової допомоги від 28.02.2021 року (т.1, а.с.168); акт виконаних-наданих послуг від 29.03.2021 року з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (т.1, а.с.169); квитанція до прибуткового касового ордеру №14 від 01.03.2021 року на суму 6 000 грн., які прийнято від ОСОБА_2 за договором про надання правової допомоги №03-02-19 від 28.02.2021 року (т.1, а.с.170).

Таким чином, всього витрати на професійну правничу допомогу складають 11 000 грн. 00 коп.

Що стосується доводів заявника апеляційної скарги про те, що попередній орієнтовний розрахунок витрат на професійну правничу допомогу складав 5 200 грн., а в подальшому вже з`явилась сума 6 000 грн. в якості витрат на професійну правничу допомогу, то колегія суддів зазначає, що спочатку був дійсно наданий розрахунок витрат на професійну правничу допомогу, складав 5 200 грн., однак цей розрахунок був попереднім і орієнтовним.

В подальшому представник відповідача адвокат Єфименко Н.Є. надала суду копію Додатку № 3 до договору про надання правової допомоги від 28.02.2019 року та копію Акту № 2 виконаних робіт, згідно яких вартість виконаних робіт і сплачених позивачем ОСОБА_2 адвокату Єфименко Н.В. склала 11 000 грн. (т.1, а.с. 167-179).

Виходячи з вищевикладеного, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що заявлена вимога про стягнення судових витрат належним чином документально підтверджена, і їх розмір є співмірним заявленим позовним вимогам, що вказує про наявність правових підстав для задоволення заяви в цій частині, та для стягнення з позивача на користь відповідача понесених ним витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 11 000 грн.

Крім того, стосовно заявленої представником заявника вимоги про стягнення з позивача витрат, пов`язаних із вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи та підготовки до її розгляду, а саме: за послуги Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта», пов`язані з направленням позивачу відзиву з додатками, вартість яких складає 34 грн. 24 коп. та витрат у розмірі 43 грн. за копіювання документів, усього на суму 77 грн. 40 коп., то суд першої інстанції надав їй правильну правову оцінку, та із якою повністю погоджується апеляційний суд.

Тобто, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в даному випадку відшкодуванню підлягають витрати, пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи та підготовки до її розгляду, а саме: за послуги Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта», пов`язані з направленням позивачу відзиву з додатками, вартість яких складає 34 грн. 24 коп.

В іншій частині, тобто в частині відмови в задоволенні позовних вимог, судове рішення в апеляційному порядку не оскаржено, тому не є предметом апеляційного розгляду.

З огляду на викладені обставини, слід дійти висновку про те, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. Ніяких нових обставин, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли вплинути на правильність висновків суду не виявлено і сторонами не надано таких нових доказів в суді апеляційної інстанції.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти заяви оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів також зазначає, що ЄСПЛ вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, доводи апеляційної скарги його не спростовують, оскільки додаткове рішення у справі ухвалено у відповідності до вимог процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване судове рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Додаткове рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22.12.2022 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

Т.В. Цюра