Справа № 161/939/22 Головуючий у 1 інстанції: Гринь О. М.
Провадження № 22-ц/802/600/22 Категорія: 76 Доповідач: Матвійчук Л. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Матвійчук Л. В.,

суддів - Федонюк С. Ю., Осіпука В. В.,

з участю секретаря судового засідання Губарик К. А.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Луцький ремонтний завод «Мотор» про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, поновлення на роботі та зобов`язання виплатити заробітну плату за час відсторонення від роботи за апеляційною скаргою відповідача Державного підприємства «Луцький ремонтний завод «Мотор» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 березня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що з 08 листопада 2010 року він працює токарем в Державному підприємстві «Луцький ремонтний завод «Мотор» (далі ДП «ЛРЗ «Мотор»).

Позивач зазначав, що 22 листопада 2021 року начальник цеху роботодавця вручив йому повідомлення про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19. Ознайомившись з вказаним повідомленням, він відмовився надавати інформацію про себе з підстав захисту персональних даних та відсутності в роботодавця повноважень збирати таку інформацію. 11 грудня 2021 року він письмово висловив відповідачу свої заперечення щодо надання інформації про проходження ним вакцинації проти COVID-19. 20 грудня 2021 року директор по управлінню персоналом вручив йому відповідь на заперечення, в якій, серед іншого, зазначено, що він не повідомив адміністрацію підприємства про проведення ним щеплення, а також не надав інших документів, передбачених законодавством, на підставі яких працівника дозволено не відсторонювати від роботи. З цієї відповіді він також дізнався, що його не відсторонено від роботи, адже в розпорядженні роботодавця є відомості про проходження ним першого етапу щеплення. Такі відомості адміністрація підприємства отримала від його дружини. Таким чином, відповідачу було відомо, що він отримав першу дозу профілактичного щеплення проти COVID-19 06 грудня 2021 року. На пропозицію адміністрації підприємства він у присутності двох свідків відмовився пред`явити сертифікат вакцинації. Після цього директор з управління персоналом ДП «ЛРЗ «Мотор» вручив йому наказ про відсторонення від роботи № 261-к/тр, відповідно до якого він відсторонений від роботи з 21 грудня 2021 року на час відсутності щеплення проти COVID-19 без збереження заробітної плати.

Вважає, що ДП «ЛРЗ «Мотор» грубо порушило його конституційні права, вимагаючи надати медичну інформацію щодо проходження вакцинації від респіраторної хвороби, а також обмежуючи його право заробляти собі на життя своєю працею. Так, на його думку, ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», яка регламентує порядок проведення обов`язкового щеплення проти вичерпного переліку захворювань, не передбачає обов`язковість вакцинації проти COVID-19, а тому вказана норма не може бути підставою для обґрунтування законності відсторонення від роботи.

Крім того, діюча постанова Кабінету Міністрів України (далі КМУ) про введення карантину є незаконною та не підлягає виконанню. З огляду на порушення порядку введення карантину на території України, недіючою вважається й постанова КМУ № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». Дорожньою картою з впровадження вакцини від гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, і проведення масової вакцинації у відповідь на пандемію COVID-19 в Україні у 2021 2022 роках, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України (далі - МОЗ України) 24 грудня 2020 року № 3018 встановлено, що вакцинація від коронавірусної хвороби COVID-19 в Україні буде добровільною для всіх груп населення та професійних груп. Таким чином, відповідач, зобов`язавши його отримати щеплення проти COVID-19 та відсторонивши його від роботи на час відсутності такого щеплення, фактично поклав на нього обов`язок вчинити дії, які не визнані державою як примусові. З огляду на це, наказ № 261-к/тр від 20 грудня 2021 року є незаконним, суперечить нормам Закону України «Про захист від інфекційних хвороб» та Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), оскільки вакцинація від COVID-19 не включена до календаря щеплень.

Ураховуючи наведене, позивач ОСОБА_1 просив суд визнати незаконним та скасувати наказ ДП «ЛРЗ «Мотор» № 261-к/тр від 20 грудня 2021 року «З кадрових питань» про відсторонення його від роботи та поновити його на роботі, зобов`язати відповідача виплатити йому невиплачену заробітну плату за час його незаконного відсторонення від роботи, а також стягнути понесені по справі судові витрати по сплаті судового збору, а витрати на професійну правничу допомогу покласти на відповідача.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 березня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ ДП «ЛРЗ «Мотор» № 261-к/тр від 20 грудня 2021 року про відсторонення ОСОБА_1 від роботи.

Зобов`язано ДП «ЛРЗ «Мотор» нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заробітну плату за весь час відсторонення від роботи.

У задоволенні позову в частині вимог про поновлення на роботі відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач ДП «ЛРЗ «Мотор», покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову, не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки судом не було враховано тієї обставини, що ДП «ЛРЗ «Мотор» на підставі ст. 46 КЗпП України, ст. 10 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», ч. 2 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», постанови КМУ від 09 грудня 2020 року № 1236, наказу МОЗ України від 01 листопада 2021 року № 2393 правомірно відсторонило позивача від роботи без збереження заробітної плати, а відмова позивача від надання інформації роботодавцю викликана виключно його небажанням виконувати акти щодо вакцинації. Тому вважає, що суд першої інстанції безпідставно частково задовольнив позов ОСОБА_1 .

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 просив апеляційну скаргу відповідача ДП «ЛРЗ «Мотор» залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції зміні, з викладенням мотивувальної частини оскаржуваного рішення в редакції цієї постанови та залишенням в решті рішення суду без змін, виходячи з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 08 листопада 2010 року працює в ДП «ЛРЗ «Мотор» на посаді токаря.

ДП «ЛРЗ «Мотор» є суб`єктом літакобудування, відноситься до літакобудівної промисловості, створене з метою ремонту військової авіаційної техніки за державним замовленням для потреб Міністерства оборони України, зарубіжних замовників, засноване на державній формі власності, включене до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою КМУ № 83 від 04 березня 2015 року, відноситься до підприємств оборонно-промислового комплексу згідно з розпорядженням КМУ № 70-р від 12 лютого 2014 року, а також постановою КМУ № 1221 від 29 грудня 2010 року включене до складу Державного концерну «Укроборонпром».

17 листопада 2021 року ДП «ЛРЗ «Мотор» видано наказ № 278-АГ «Про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19», за змістом якого підприємство на виконання наказу МОЗ України «Про затвердження Змін до Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» від 01 листопада 2021 року № 2393 наказує керівникам структурних підрозділів забезпечити умови для проведення профілактичних щеплень проти COVID-19 усім працівникам усіх підрозділів до 08 грудня 2021 року.

Судом також встановлено, що на виконання вищевказаного наказу ДП «ЛРЗ «Мотор» позивачу ОСОБА_1 було вручено письмове повідомлення про те, що з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, працівникам необхідно до 08 грудня 2021 року надати документ, який підтверджуватиме наявність профілактичного щеплення проти COVID-19, наприклад: 1) документ, який підтверджує отримання повного курсу вакцинації або однієї дози вакцини від COVID-19, включеної ВООЗ до переліку дозволених для використання в звичайних ситуаціях; 2) міжнародний внутрішній сертифікат або іноземний сертифікат, що підтверджує вакцинацію від COVID-19 однією дозою однодозної вакцини або двома дозами дводозної вакцини (зелені сертифікати), які включені ВООЗ до переліку дозволених для використання в надзвичайних ситуаціях; 3) висновок лікаря щодо наявності протипоказань до вакцинації проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 за формою № 028-1/о, відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затверджених наказом МОЗ України від 16 вересня 2011 року № 595, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 жовтня 2011 року за № 1159/19897. У цьому ж письмовому повідомленні ОСОБА_1 попереджено про те, що у разі якщо до 08 грудня 2021 року він не надасть одного із вищезазначених документів, то 09 грудня 2021 року він буде відсторонений від роботи без збереження заробітної плати (а.с.19).

20 грудня 2021 року директор з управління персоналом та соціальних питань ДП «ЛРЗ «Мотор» В. Царук разом з начальником управління та договірної роботи Т. Запорожець та начальником відділу організації праці та заробітної плати Б. Ковтун склали акт про те, що ОСОБА_1 було запропоновано надати документ про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19 або медичний висновок про абсолютні протипоказання до вакцинації проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, однак останній від вказаної пропозиції відмовився (а.с.49).

Згідно з наказом ДП «ЛРЗ «Мотор» № 261-к/тр від 20 грудня 2021 року позивача ОСОБА_1 відсторонено від роботи з 21 грудня 2021 року на час відсутності щеплення проти COVID-19 без збереження заробітної плати (а.с.18).

Крім того, під час розгляду справи в суді першої інстанції позивач підтвердив, що на час його відсторонення від роботи він отримав профілактичне щеплення проти COVID-19 однією дозою вакцини, однак не вважав своїм обов`язком надавати таку інформацію роботодавцю.

На виконання наказу МОЗ України від 25 лютого 2022 року № 380 «Про зупинення дії наказу Міністерства охорони здоров`я України від 04 жовтня 2021 року № 2153» відповідачем ДП «ЛРЗ «Мотор» видано наказ № 55-к/тр від 10 березня 2022 року, відповідно до п. 2.5 якого ОСОБА_1 допущено до роботи з 11 березня 2022 року до завершення воєнного стану в Україні (а.с.100-101).

Задовольняючи позовну вимогу ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування наказу № 261-к/тр від 20 грудня 2021 року про відсторонення його від роботи, суд першої інстанції виходив з того, що саме підзаконним актом обмежено право позивача на працю, а постановою КМУ від 09 грудня 2020 №1236 всупереч Конституції України ще й встановлено обмеження на отримання заробітної плати та позбавлено гарантій щодо відсторонення за законом. Конституція України не визначає серед випадків обмеження права на працю, обмеження пов`язані зі щепленням проти COVID-19, встановлення ж такого обмеження підзаконним актом суперечить Конституції України, як це було встановлено рішенням Конституційного Суду України № 10-р/2020 від 28 серпня 2020 року.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 27 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» обов`язковим профілактичним щепленням для запобігання поширенню інших інфекційних захворювань підлягають окремі категорії працівників у зв`язку з особливостями виробництва або виконуваної ними роботи. У разі необґрунтованої відмови від щеплення за поданням відповідних посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби вони до роботи не допускаються.

Суд вважав, що відповідачем, як роботодавцем не надано доказів того, що при відстороненні позивача від роботи було дотримано вимоги ч. 6 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» щодо отримання письмового лікарського підтвердження про відмову від обов`язкового профілактичного щеплення, а також вимоги ч. 2 ст. 27 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» щодо недопуску позивача до роботи саме на підставі подання відповідних посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби та положення ст. 46 КЗпП України, яка містить вичерпний перелік підстав для відсторонення від роботи, а така підстава як «в інших випадках, передбачених законодавством» не може бути застосована до спірних правовідносин.

Колегія суддів погоджується із висновками суду щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , однак не може погодитися із мотивами, з яких суд виходив задовольняючи позовні вимоги, у зв`язку з чим вважає за необхідне їх змінити.

Згідно із ст. 46 КЗпП України допускається відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

Зокрема, з метою запобігання виникненню і поширенню інфекційних захворювань, небезпечних для населення, законодавство України про охорону здоров`я передбачає відсторонення від роботи у разі необґрунтованої відмови або ухилення працівника від обов`язкового щеплення.

Так, у статті 30 Основ законодавства України про охорону здоров`я від 19 листопада 1992 року закріплена можливість запровадження щодо окремих особливо небезпечних інфекційних захворювань проведення обов`язкових медичних оглядів, профілактичних щеплень, карантинних заходів в порядку, встановленому законами України.

Спеціальним законом у цій сфері є Закон України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 06 квітня 2000 року № 1645-ІІІ.

Частинами 1 та 2 ст. 12 цього Закону визначено, що профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень. Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до: зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Згідно із наказом МОЗ України від 04 жовтня 2021 року № 2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» обов`язковій вакцинації проти COVID-19 підлягають працівники підприємств, установ та організацій, включених до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою КМУ від 04 березня 2015 року № 83.

Працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт у разі ухилення чи відмови від обов`язкового щеплення та у порядку, встановленому законом.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач є працівником підприємства, включеного до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави.

Обов`язковість профілактичного щеплення від COVID-19 для працівників підприємств, установ та організацій, включених до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою КМУ від 04 березня 2015 року № 83, введена наказом МОЗ України від 04 жовтня 2021 року № 2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», який набув чинності 08 листопада 2021 року.

Отже, з цієї дати у позивача виник обов`язок пройти профілактичне щеплення протягом розумного строку.

Водночас, як слідує з матеріалів справи, на що суд першої інстанції не звернув уваги, на час винесення відповідачем ДП «ЛРЗ «Мотор» оспорюваного наказу № 261-к/тр від 20 грудня 2021 року про відсторонення ОСОБА_1 від роботи, в останнього був наявний жовтий COVID-сертифікат від 27 листопада 2021 року, що підтверджує вакцинацію від COVID-19 однією дозою вакцини.

Наведене свідчить, що відповідачу було відомо про те, що позивач отримав першу дозу профілактичного щеплення проти COVID-19 27 листопада 2021 року. Дану обставину не заперечував представник відповідача в суді апеляційної інстанції.

Також позивач пояснив, що 27 грудня 2021 року отримав другу дозу щеплення.

Однак, незважаючи на зазначену обставину, наказом підприємства №261-к/тр від 20 грудня 2021 року «З кадрових питань» ОСОБА_1 відсторонено від роботи.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуваний наказ ДП «ЛРЗ «Мотор» № 261-к/тр від 20 грудня 2021 року про відсторонення ОСОБА_1 від роботи підлягав визнанню незаконним та скасуванню саме з мотивів, що позивач на час відсторонення його від роботи вакцинувався однією дозою дводозної вакцини від COVID-19 (а.с.74-76), а термін отримати другу дозу вакцини станом на 20 грудня 2021 року не настав.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 березня 2022 року в частині мотивів задоволення позову у цій справі необхідно змінити, виклавши її в редакції цієї постанови, в решті рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відповідача Державного підприємства «Луцький ремонтний завод «Мотор» задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 березня 2022 року у цій справі змінити в частині мотивів задоволення позову, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя

Судді: