ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1910/22 Справа № 178/1622/20 Суддя у 1-й інстанції - Берелет В. В. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Куценко Т.Р.,

суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал»,

на заочне рішення Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 15 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Секістова Тетяна Іванівна, приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Русецька Оксана Олександрівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (далі - ТОВ «Вердикт Капітал» ), треті особи: ПН КМНО Секістова Т.І, приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Русецька О.О. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що 06 серпня 2014 року між нею та ПАТ «Альфа Банк» укладено кредитний договір №500954799, згідно якого вона отримала кредит у розмірі 5 798, 44 грн. на строк до 07 серпня 2019 року. 04 вересня 2020 року ПН КМНО ОСОБА_2 був вчинений виконавчий напис № 598 про стягнення з неї на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості в розмірі 39 363, 35 грн. 25 вересня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Русецькою О.О. було відкрито виконавче провадження №63137862 про стягнення з неї заборгованості на підставі вищевказаного виконавчого напису нотаріуса. Нотаріус не повідомляла її про те, що до неї звернулися із заявою про вчинення виконавчого напису, що створює ситуацію коли боржник не міг ніяким чином заперечувати проти незаконно нарахованих сум і відповідно нотаріус не мала вчиняти виконавчий напис, оскільки нею не перевірено безспірність вимог кредитора, а тому просила суд ухвалити рішення яким визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 04 вересня 2020 року ПН КМНО Секістовою Т.І. і зареєстрований в реєстрі за №589 про стягнення з неї заборгованості у сумі 39 363, 35 грн з яких: прострочена заборгованість за сумую кредиту становить 15 654, 29 грн, прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам 9 710, 54 грн, строкова заборгованість за комісією 764, 07 грн, строкова заборгованість по не сплаченим відсоткам за користування кредитом 11 509, 59 грн, строкова заборгованість за штрафами і пенями 10 562, 24 грн, за вчинення цього напису 500 грн на користь ТОВ «Вердикт Капітал»; визнати недійсним договір факторингу №16-01/19/1 від 16 січня 2019 року укладений між ТОВ «ФК «Інвестохіллс веста» та ТОВ «Вердикт Капітал»; визнати пропущеним ТОВ «Вердикт Капітал» перебіг позовної давності; стягнути з ТОВ «Вердикт Капітал на її користь судові витрати.

Заочним рішенням Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 15 березня 2021 року позов задоволено. Вирішено питання стосовно судових витрат (а.с.89-95).

Не погодившись з рішенням суду відповідач ТОВ «Вердикт Капітал» звернулось з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просило скасувати рішення суду та ухвалити нове яким відмовити у задоволенні позову повністю.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що позивачем взагалі не наведено жодних підстав для визнання недійсним договору №16-01/19/1 від 16 січня 2019 року укладеного між ТОВ «ФК «Інвестохіллс веста» та ними. Рішення суду в цій частині взагалі не обґрунтоване. Вказували, що договір факторингу №16-01/19/1 від 16 січня 2019 року це договір про відступлення права вимоги, за яким вони набули право вимоги про стягнення заборгованості за 71063 кредитним договорами. Договір про відступлення прав вимоги №16-01/19/1 від 16 січня 2019 року відповідає усім вимогам закону та не може бути визнаний недійсним. Вказували, що виконавчий напис було вчинено нотаріусом з дотриманням норм законодавства та правові підстави для визнання його таким, що не підлягає виконанню відсутні (а.с. 161-168).

Правом на надання відзиву сторони по справі не скористались.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. (п.4 ч.4 ст.19 ЦПК України).

Відповідно до ст.ст. 263,264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Проте, у повній мірі зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає з огляду на таке.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 04 вересня 2020 року ПН КМНО Секістовою Т.І. був вчинений виконавчий напис №598 про стягнення з позивачки у справі на користь ТОВ "Вердикт Капітал" заборгованості в розмірі 38 863, 35 грн.

25 вересня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Русецькою О.О. було відкрито виконавче провадження № 63137862 про стягнення з позивача заборгованості на підставі вищевказаного виконавчого напису нотаріуса (а.с. 13).

З матеріалів справи вбачається, що 06 серпня 2014 року між позивачкою та ПАТ "Альфа Банк" було укладено кредитний договір №500954799.

Судом першої інстанції вказано, що суду не надано відповідачем доказів стосовно взаємовідносин позивача з відповідачем, тобто ніяких договірних відносин, у тому числі і кредитних, позивач з вказаним товариством не має, ніяких листів про заміну кредитора позивачка не отримувала.

Виконавчий напис було вчинено без дотримання Порядку вчинення виконавчих дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі за текстом - Порядок) оскільки вчинення виконавчого напису в разі порушення умов кредитного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих боржнику повідомлень, яке позивачка не отримувала, тобто відповідачем не надано суду доказів щодо його направлення.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду в частині визнання недійсним договору факторингу №16-01/19/1 від 16 січня 2019 року укладеного між ТОВ «ФК «Інвестохіллс веста» та ТОВ «Вердикт Капітал» та погоджується з висновком суду про наявність підстав для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню виходячи з наступного.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, щовстановлений договором або законом.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно із частиною першою статті 39 Закону України «Про нотаріат» (далі Закон), порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України.

Відповідно до статті 87 Закону для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі Порядок) визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано.

Визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: п. 1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині «а після слів «заставлене майно» доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку)»; доповнити розділ пунктом 1-1 такого змісту: «1-1. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувана про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу», п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.».

Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили.

Судове рішення про визнання протиправним (незаконним) та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень має ті ж наслідки, що і визнання такого акта чи окремих його положень такими, що втратили чинність (скасовані) органом, уповноваженим приймати або скасовувати такий акт. Отже, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Таким чином, постанова № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, втратила чинність (у частині) 22 лютого 2017 року з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від у справі № 826/20084/14.

Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17 (провадження № 12-5гс21).

Судами встановлено, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 04 вересня 2020 року (а.с.8), тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14.

Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису) ? «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання».

Укладений між банком та позивачем кредитний договір, який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально (а.с. 9), тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Подібні правові висновки Верховний Суд викладав, зокрема, у постановах: від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19), від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17 (провадження № 61-14105св18), від 21 жовтня 2020 року у справі № 172/1652/18 (провадження № 61-16749св19), від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17 (провадження № 12-5гс21).

Доводи апеляційної скарги ТОВ «Вердикт Капітал» вказаних висновків не спростовують та колегією суддів відхиляються.

В той же час, доводи апеляційної скарги ТОВ «Вердикт Капітал» в частині відсутності правових підстав для визнання недійсним договору факторингу №16-01/19/1 від 16 січня 2019 року укладений між ТОВ «ФК «Інвестохіллс веста» та ТОВ «Вердикт Капітал» приймаються до уваги.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).

За ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до положень статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (частина 1 статті 516 ЦК України).

У статті 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Колегія суддів звертає увагу на те, що позивачем не зазначено у позові та не доведено підстав для визнання недійсним оспорюваного нею договору № 16-1/19/1 від 16 січня 2019 року, а судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні позовні вимоги задоволені без належного обґрунтування.

Також колегія суддів наголошує на тому, що суд першої інстанції визнав недійсним договір факторингу №16-01/19/1 від 16 січня 2019 року укладений між ТОВ «ФК «Інвестохіллс веста» та ТОВ «Вердикт Капітал», в той час коли 16 січня 2019 року між ТОВ «ФК «Інвестохіллс веста» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір відступлення права вимоги № 16-01/19/1 (а.с.62-71, 115-125).

Договір про відступлення права вимоги № 16-01/19/1 від 16 січня 2019 року стосувався не тільки права вимоги до позивача ОСОБА_1 , що залишено судом першої інстанції без уваги. Крім того, сторона договору № 16-01/19/1 від 16 січня 2019 року про відступлення права вимоги ТОВ «ФК «Інвестохіллс веста» до участі у вказаній справі залучено не було.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновків про часткове задоволення апеляційної скарги ТОВ «Вердикт Капітал» та скасування рішення суду в частині визнання недійсним договору факторингу №16-01/19/1 від 16 січня 2019 року з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

Зважаючи на результат розгляду справи, з врахуванням пропорційності заявлених та задоволених вимог в порядку ч.13 ст.141 ЦПК України з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ТОВ «Вердикт Капітал» підлягає стягненню судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 1 261, 20 грн.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» - задовольнити частково.

Заочне рішення Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 15 березня 2021 року в частині задоволення позовних вимог про визнання недійсним договору факторингу №16-01/19/1 від 16 січня 2019 року укладеного між ТОВ «Фінансова Компанія «Інвестохіллс веста» та товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» та стягнення судових витрат- скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Секістова Тетяна Іванівна, приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Русецька Оксана Олександрівна про визнання недійсним договору факторингу №16-01/19/1 від 16 січня 2019 року укладеного між ТОВ «Фінансова Компанія «Інвестохіллс веста» та товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» () судовий збір у розмірі 1 261, 20 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров