Справа № 125/406/22
Провадження № 22-ц/801/1995/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Салдан Ю. О.
Доповідач:Панасюк О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2022 рокуСправа № 125/406/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Панасюка О. С. (суддя доповідач),

суддів Берегового О. Ю., Шемети Т. М.,

розглянувши у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Барського районного суду Вінницької області у складі судді Салдан Ю. О. від 02 серпня 2022 року,

встановив:

У квітні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом, за яким просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь 28390 грн 00 к. у відшкодування майнової шкоди та 5000 грн 00 к. у відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтовування вимог позову зазначав, що 22 листопада 2021 року у м. Бар Жмеринського району Вінницької області з вини ОСОБА_2 сталася дорожньо-транспортна пригода (далі ДТП), внаслідок якої було пошкоджено його автомобіль, а син ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження. Вина ОСОБА_2 у вчиненні ДТП встановлена рішенням суду. Вартість пошкоджень автомобіля становить 28390 грн 00 к.

Внаслідок пошкодження належного йому автомобіля і отримання сином тілесних ушкоджень в результаті ДТП, йому було завдано моральної шкоди, яка полягає у психічних переживаннях, які він зазнав через ДТП. Розмір моральної школи оцінив у 5000 грн. 00 к.

Заочним рішенням Барського районного суду Вінницької області від 02 серпня 2022 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 28390 грн 00 к. у відшкодування майнової шкоди, 5000 грн 00 к. у відшкодування моральної шкоди. Вирішено питання про судові витрати у справі.

Заочне рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що розмір завданих ОСОБА_1 матеріальних збитків в результаті пошкодження належного йому на праві власності транспортного засобу неправомірними діями ОСОБА_2 підтверджується звітом про оцінку майна, дані цього звіту ОСОБА_2 не спростовані, тому вважав розмір відшкодування в сумі 28390 грн 00 к. обґрунтованим. Суд врахував, що ОСОБА_1 зазнав душевних страждань у зв`язку із пошкодженням належного йому автомобіля і отриманням його сином тілесних ушкоджень внаслідок протиправної поведінки ОСОБА_2 , тому виходячи із засад розумності та справедливості зробив висновок, що відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000 грн 00 к. є обґрунтованою компенсацією за душевні страждання, яких він зазнав.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просив заочне рішення скасувати і ухвалити нове про відмову у позові.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що суд першої інстанції ухвалюючи заочне рішення порушив вимоги статей 223, 240 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), а відтак позбавив його права на доступ до правосуддя, справедливий та публічний розгляд справи. Зазначав, що він не є належним відповідачем у справі, тому що винуватець відповідає за завдану шкоду, якщо вона перевищує розмір страхової суми або відноситься до сум, які страховик не повинен відшкодовувати. Покладення відповідальності у розмірі завданого збитку, який повинен відшкодувати страховик, на винуватця суперечить інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Суд першої інстанції не взяв до уваги поліс обов`язкового страхування цивільної-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, мотивуючи тим, що копія полісу не засвідчена. Звіт з оцінки транспортного засобу, на який суд посилався у рішенні, як на доказ, не відповідає вимогам Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395. Клопотань про проведення судової автотоварознавчої експертизи ОСОБА_1 не заявляв, належних та допустимих доказів на підтвердження розміру матеріальних збитків не надав. Крім того вказував, що ОСОБА_1 не доведено факту завдання моральних страждань та душевних переживань, зв`язку із пошкодженням належного йому автомобіля і отриманням його сином тілесних ушкоджень. Висновок судово-медичного експерта про одержання сином ОСОБА_1 тілесних ушкоджень не може бути доказом у справі.

ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, за яким просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, як таке, що ухвалене з дотриманням норм процесуального права, відповідно до встановлених обставин справи та норм матеріального права, якими регулюються правовідносини сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги апеляційний суд прийшов до висновку, що вона задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Частинами першою третьою статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Судом встановлено, що 22 листопада 2021 року 0 17 год 00 хв. по вул. Героїв Майдану у м. Бар Жмеринського району Вінницької області водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «Форд Транзит», державний номерний знак НОМЕР_1 , під час здійснення маневру повороту ліворуч на вул. Європейську, не надав перевагу в русі автомобілю ВАЗ 21011, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 , в результаті чого допустив зіткнення автомобілів та їх пошкодження.

Постановою Барського районного суду Вінницької області у справі від 04 березня 2022 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 гривень. Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення ОСОБА_2 свою вину у його вчиненні визнав повністю.

Згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , виданого Жмеринським МРЕВ УДАІ Вінницької області, власником автомобіля ВАЗ 21011, 1979 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , є ОСОБА_1 .

Відповідно до звіту № 120/22 від 04 квітня 2022 року з незалежної оцінки матеріального збитку пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля ВАЗ 21011, 1979 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , належного ОСОБА_1 , розмір матеріального збитку пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля складає 28390 грн 00 к. Оцінку здійснено суб`єктом оціночної діяльності.

Згідно з висновком експерта Барського відділення Вінницького обласного бюро судово-медичної експертизи Вінницької обласної ради № 175 від 16 грудня 2021 року, та консультаційним висновком спеціаліста Комунального некомерційного підприємства «Барська міська лікарня» Барської міської ради від 03 грудня 2021 року ОСОБА_3 встановлено діагноз: забій м`яких тканин лівої скроньової ділянки, забійно-рвана рана ділянки підборіддя, забій лівої кісті, забій правого колінного суглоба, забій правої стопи.

Положеннями частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV) регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону № 1961-IV).

Страхова сума це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування (пункт 9.1 статті 9 Закону № 1961-IV).

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) сформульовано висновок, про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV).

Апеляційний суд звертає увагу на те, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування згідно із Законом № 1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом № 1961-IV випадках МТСБУ) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом № 1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ).

Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20).

Отже обов`язок з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування покладається на страховика винної у ДТП особи.

Відповідно до полісу № 205373790 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Український страховий стандарт», страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну становить 130000 грн 00 к.

При цьому апеляційний суд звертає увагу, що згідно з пунктом «ґ)» пункту 2.1 Правил дорожнього руху України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема чинний страховий поліс (страховий сертифікат «Зелена картка») про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Відповідно до підпунктів 55.1, 55.2 статті 55 Закону № 1961-IV з метою організації обміну інформацією про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності та контролю за його здійсненням створюється єдина централізована база даних, яка містить відомості про чинні та припинені договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страхові випадки, що мали місце, транспортні засоби та їх власників .

Оператором єдиної централізованої бази даних є МТСБУ. Користування інформаційними ресурсами єдиної централізованої бази даних є вільним і загальнодоступним, за винятком інформації, яка відповідно до законодавства є інформацією обмеженого доступу.

Отже ні позивач під час підготовки позову, ні суд першої інстанції під час розгляду справи не мали перешкод у доступі до інформації щодо наявності чинного на час ДТП полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів автомобіля «Форд Транзит», державний номерний знак НОМЕР_1 , яка міститься у вільному доступі на офіційному порталі МТСБУ (https://policy.mtsbu.ua/Search/ByRegNo?md=2AF0DCF9FBFB8532A29CC9C32B41C8B7DA9D9F60C5AF2850D7655BC173C107165A4B0CF74890911B53933DB5B22BBFDE6B2D6C671D9A187252465BE9C8A11848), а тому висновок суду першої інстанції про покладення відповідальності за завдану внаслідок ДТП майнову шкоду на її винуватця є помилковим.

Непред`явлення вимоги до страховика, який має відшкодувати шкоду відповідно до Закону № 1961-IV, є підставою для відмови у позові до особи, яка завдала шкоди.

За загальним правилом належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована відповідно до Закону № 1961-IV, є страховик у межах страхової суми, зазначеної у страховому полісі. У разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди як співвідповідач має залучатися до участі у справі завдавач шкоди.

З урахуванням наведеного апеляційний суд прийшов до висновку, що позов ОСОБА_1 в частині відшкодування майнової шкоди пред`явлений до неналежного відповідача, тому рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню.

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо не доведеності факту завдання моральних страждань та душевних переживань, яких фактично зазнав позивач внаслідок ДТП, то апеляційний суд виходить із такого.

Статтею 23 ЦК України установлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Отже встановивши, що внаслідок спричиненої ОСОБА_2 ДТП ОСОБА_1 зазнав душевних страждань у зв`язку із пошкодженням належного йому автомобіля і отриманням його сином тілесних ушкоджень, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5000 грн 00 к. у відшкодування моральної шкоди, оскільки такий розмір її відшкодування відповідає глибині та тривалості моральних страждань, яких ОСОБА_1 зазнав внаслідок ДТП, а також узгоджується із встановленими статтею 3 ЦК України вимогами розумності і справедливості.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Відтак заочне рішення Барського районного суду Вінницької області від 02 серпня 2022 року підлягає скасуванню і в частині розподілу судових витрат.

Позивач ОСОБА_1 поніс наступні судові витрати: 992 грн 40 к. по сплаті судового збору, 2000 грн 00 к. витрат на правничу допомогу адвоката, а всього 2992 грн 40 к. Відповідач ОСОБА_2 поніс судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1490 грн 00 к.

Враховуючи те, що позов підлягає частковому задоволенню апеляційний суд при вирішенні питання розподілу судових витрат ураховує принцип пропорційності (стаття 141 ЦПК України). Так, ОСОБА_1 висував вимогу про стягнення з ОСОБА_2 33390 грн 00 к. (28390 грн 00 к. + 5000 грн 00 к.) майнової та моральної шкоди, до задоволення підлягає 5000 грн 00 к. моральної шкоди, що становить 14,97% від заявленої.

Отже з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути 14,97% понесених ним судових витрат, що становить 447 грн 96 к. (2992 грн 40 к. х 14,97%), а з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 відповідно слід стягнути 1266 грн 95 к. понесених ним судових витрат (1490 грн 00 к. х 85,03%).

З урахуванням положень частини десятої статті 141 ЦПК України, з ОСОБА_1 необхідно стягнути на користь ОСОБА_2 818 грн 99 к. (1266 грн 95 к. 447 грн 96 к.) понесених ним судових витрат.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Барського районного суду Вінницької області від 02 серпня 2022 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 28390 (двадцять вісім тисяч триста дев`яносто) грн 00 к. майнової шкоди скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у позові.

Заочне рішення Барського районного суду Вінницької області від 02 серпня 2022 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн. 00 к. залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 818 (вісімсот вісімнадцять) грн 99 к. понесених ним судових витрат.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 .

Головуючий О. С. Панасюк

Судді: О. Ю. Береговий

Т.М. Шемета