465/2172/22
6/465/100/22
У Х В А Л А

судового засідання

05.07.2022 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Ванівського Ю.М.

при секретарі Лозинському Т.-Р.А.

розглянувши заяву ОСОБА_1 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування заяви зазначив, що 24.05.2022 року Франківським районним судом м. Львова було видано судовий наказ, яким визначено стягувати з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП невідомо, адреса: АДРЕСА_2 ) аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 заробітку (доходу), але не не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з дня подачі заяви про видачу судового наказу, а саме 04.05.2022 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) в дохід держави судовий збір у розмірі 248,10 гривень.

Посилався на те, що дитина фактично проживає разом з ним, що за змістом ст. 160 ЦПК України і ст. 181 СК України саме йому належить право вимагати сплати аліментів та відповідно відсутній обов`язок сплачувати аліменти. В зв`язку з чим, просить суд задовольнити вищевказану заяву та визнати судовий наказ таким, що не підлягає виконанню.

В судове засідання сторони не з`явилися, були повідомлені належним чином. Від заявника та його представника надійшла заява про розгляд справи без їх участі, свої вимоги підтримують.

Суд, дослідивши письмові докази, дійшов наступних висновків.

Статтею 173 ЦПК України визначено, що суд може внески виправлення до судового наказу, визнати його таким, що не підлягає виконанню, в порядку визначеному ст. 432 ЦПК України.

Відповідно до ч.2 ст. 160 ЦПК України із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Судом встановлено, що 24.05.2022 року Франківським районним судом м. Львова було видано судовий наказ, яким визначено стягувати з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП невідомо, адреса: АДРЕСА_2 ) аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 заробітку (доходу), але не не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з дня подачі заяви про видачу судового наказу, а саме 04.05.2022 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) в дохід держави судовий збір у розмірі 248,10 гривень.

До заяви ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини додано довідку № 5614 від 15.07.2019 року видану ЛКП «Господар», згідно з якою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 дійсно проживають за адресою: АДРЕСА_2 . Будь-яких інших доказів, які б підтверджували місце проживання дитини разом із заявником, надано суду не було.

До заяви ОСОБА_1 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, додано акт про фактичне проживання осіб від 18.01.2021 р., складений ЖБК №38, відповідно до якого встановлено, що у квартирі АДРЕСА_3 постійно проживає донька ОСОБА_3 разом з її батьком ОСОБА_1 . Шляхом усного опитування сусідів, що проживають в одному будинку встановлено, що з 26.06.2000 донька проживає разом із батьком з а вищевказаною адресою.

Крім того, в матеріалах справи наявний акт, виданий ЖБК №38 від 14.06.2022 р. про фактичне проживання доньки із батьком у квартирі АДРЕСА_3 .

Крім того, в матеріалах справи ОСОБА_1 надано висновок Франківської районної адміністрації про розв`язання спору щодо визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в якому зазначено про те, що малолітня ОСОБА_4 хоч і зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , однак проживає із батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

За таких обставин суд приходить до висновку про недоведеність факту постійного проживання дитини разом з матір`ю ОСОБА_2 . Вбачається, що дитина проживає разом з батьком ОСОБА_1 , а між сторонами має місце спір щодо місця проживання та утримання дитини.

Крім того, судом встановлено, що в Личаківському районному суду м. Львова знаходиться на розгляді позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, про визначення місця проживання дитини, а саме ОСОБА_3 . Отже, суд вбачає наявність спору про право.

Відповідно до частини третьої ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з частиною другою ст. 160 ЦПК України із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

З огляду на це, суд дійшов висновку, що заявником в даному випадку обрано вірний спосіб захисту порушеного права, оскільки відсутні будь-які нововиявлені обставини, а наявні свідчать про відсутність боргових зобов`язань у ОСОБА_1 перед ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

У постанові Верховного Суду від 20.02.2019 у справі №2-4671/11 сформульовано правовий висновок, що підстави визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, прийнято поділяти на дві групи: матеріально-правові (відсутність у боржника обов`язку), зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання й інші, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.

Перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом ст.432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.

У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Отже, до підстав для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, відносяться випадки, коли немає матеріальної передумови для виконання рішення, тобто об`єктивно відсутній обов`язок боржника; або ж випадки видачі виконавчого документа, коли його не треба було видавати, тобто випадки помилкової видачі виконавчого листа; або випадки, коли після видачі виконавчого документа був змінений зміст рішення.

Суд також бере до увагу, що за змістом ст. 19 ЦПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо. Однак, за обставинами даної справи між сторонами вбачається наявність спору щодо місця проживання дитини, що є перешкодою для звернення до суду із заявою про видачу судового наказу.

Таким чином, враховуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку, про відсутність боргових зобов`язань у ОСОБА_1 перед ОСОБА_5 , що в свою чергу при відсутності рішення суду про визначення місця проживання дитини та наявність протиріч між батьками з вказаного питання, свідчить про відсутність у стягувача суб`єктивного права вимоги до ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів.

А тому, суд вважає за необхідне визнати таким, що не підлягає виконанню повністю судовий наказ від 24.05.2022 про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання дитини.

Керуючись ст.ст. 259, 160, 173, 432 ЦПК України, суд,-

постановив:

Заяву ОСОБА_1 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню,- задовольнити.

Визнати судовий наказ від 24.05.2022, виданий Франківським районним судом м. Львова у справі № 465/2172/22 за заявою ОСОБА_2 (рнокпп - НОМЕР_2 ) таким, що не підлягає виконанню.

Ухвала суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15-ти днів з дня проголошення ухвали.

Суддя Ванівський Ю.М.