Справа №336/9176/21
Провадження №336/1453/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2022 року м.Запоріжжя

Шевченківський районний суд м.Запоріжж у складі судді Карабак Л.Г., при секретарі судового засідання Двірній Ю.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "УКРГАЗБАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2021 Публічне Акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» звернулося до суду з позовом, в якому зазначає, що 07 листопада 2018 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та відповідачем ОСОБА_1 було підписано заяву-договір № 2018/І_С/179-001991 про приєднання до Правил відкриття та обслуговування поточного рахунку фізичної особи, операції по яким здійснюються з використанням електронних платіжних засобів та надання послуг за платіжними картками ПАТ АБ «Укргазбанк». В обгрунтування позовних вимог зазначено наступне.

Відповідно до заяви-договору банк встановив на картковому рахунку клієнта максимальний ліміт дозволеного овердрафту в сумі 300 000 (триста тисяч гривень 00 копійок), орієнтовна суму кредиту 10 000 грн, строк кредитування 12 місяців, строк дії договору по 06.11.2019, з позичальником було погоджено процентну ставку за користування дозволеним овердрафтом в межах ліміту на рівні 36,0% річних, процентна ставка на прострочену заборгованість - 48,0% річних, позичальник отримав відповідну кредитну картку.

Банк виконав свої зобов`язання в повному обсязі. Факт користування відповідачем овердрафтом підтверджується випискою по договору.

Відповідно до п. 5.2.10, 5.2.11 Правил клієнт зобов`язаний погашати заборгованість за дозволеним овердрафтом у тому числі мінімальних платежів та за нарахованими процентами за користування дозволеним овердрафтом в розмірах та у строки, що визначені укладеним договором. Не пізніше останнього дня строку дії дозволеного овердрафту, визначеного у заяві-договору погасити усю існуючу станом на цей день заборгованості за дозволеним овердрафтом.

Однак Відповідач взяті на себе зобов`язання не виконував, в зв`язку з чим станом на 02 червня 2021 року утворилася заборгованість у сумі 28 795,63 грн, яка складається з: 22 379,05 грн - заборгованість по кредиту (поточна), 3 886,39 грн - заборгованість по кредиту (прострочена); 840,86 грн - заборгованість по процентах (поточна); 1 689,33 грн - заборгованість по процентах (прострочена). Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, Відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав.

За наведених обставин позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 07 листопада 2018 року в сумі 28 795,63 грн., а також понесені ним судові витрати.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 листопада 2021 року було відкрите спрощене позовне провадження у справі з повідомленням осіб.

Представник відповідача адвокат Юсубов Е.С. подав до суду відзив в якому просить у задоволенні позовної заяви ПАТ АБ «Укргазбанк» відмовити повністю оскільки аналізуючи всі надані позивачем докази неможливо встановити, що позивачем додано документи, що засвідчують надання коштів за овердрафтом та наявність заборгованості.

В заяві-договір № 2018/І_С/179-001991 в розділі 4 міститься «паспорт споживчого кредиту». Представник відповідача вважає, що посилатись на вказаний документ немає правових підстав, оскільки це переддоговірний обов`язок кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту

Також представник відповідача зауважив, що Правила відкриття та обслуговування рахунків фізичних осіб та надання послуг за платіжними картками ПАТ АБ «Укргазбанк», на які послався позивач, не містять інформації про дату набуття чинності та що відповідач ознайомлений з цими Правилами.

На підтвердження своїх доводів представник відповідача посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 23 травня 2022 року по справі № 393/126/20 та від 03.07.2019 по справі № 342/180/17-ц.

Представник позивача в судове засідання не з`явилась, в позовній заяві висловила прохання розглядати справу без її учаті.

Представник відповідача та відповідач в судове засідання не з`явились, однак були належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи. Причин своєї неявки суду не повідомили.

Під час розгляду цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов`язків учасниками судового розгляду, в тому числі в частині надання доказів на підтвердження позовних вимог та заперечень. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини і відповідні їм правовідносини.

07 листопада 2018 року між ПАТ «УКРГАЗБАНК» та ОСОБА_1 було підписано заяву-договір № 2018/І_С/179-001991 про приєднання до правил відкриття та обслуговування поточного рахунку фізичної особи, операції за яким здійснюються з використанням електронних платіжних засобів та надання послуг за платіжними картками ПАТ «Укргазбанк».

Зазначена заява-договір містить 6 розділів: 1-особисті дані клієнта, 2-загальні положення, 3-заяви та підтвердження, 4-паспорт споживчого кредиту, 5-відмітки банку, 6-строк дії договору.

Банком надано розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за Договором № 2018/І_С/179-001991 від 07 листопада 2018 року, в якому зазначено, що станом на 02 червня 2021 року утворилася заборгованість у сумі 28 795,63 грн, яка складається з: 22 379,05 грн - заборгованість по кредиту (поточна), 3 886,39 грн - заборгованість по кредиту (прострочена); 840,86 грн - заборгованість по процентах (поточна); 1 689,33 грн - заборгованість по процентах (прострочена).

Позивачем надано чотири виписки по особовому рахунку ОСОБА_1 з 07.11.2018 по 02.06.2021 року:

1. рахунок НОМЕР_1 , де станом на 02.06.2021 року рахується заборгованість 3886,39;

2. рахунок НОМЕР_2 , де станом на 02.06.2021 року рахується заборгованість 1689,33 грн;

3. рахунок НОМЕР_3 , де станом на 02.06.2021 року рахується заборгованість 22379,05;

4. рахунок НОМЕР_4 , де станом на 02.06.2021 року рахується заборгованість 840,86;

ОСОБА_1 отримав у ПАТ АБ «Укргазбанк» картку НОМЕР_5 , про що свідчить його особистий підпис.

Між сторонами виник спір з приводу повернення кредитних коштів.

Відповідно до ст.ст.1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави Кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі.

За користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (стаття 536 ЦК України).

Частинами1, 2 ст.1056-1ЦК України встановлено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Згідно з положеннями ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання (ч.2 ст. 615 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Як вбачається з заяви-договору, вона дійсно складається з 6 розділів, які послідовно пронумеровані та мають логічний зв`язок між собою, тому твердження відповідача про те, що ці частини є окремими договорами, не заслуговують на увагу.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 у справі № 342/180/17-ц, де предметом судового розгляду були подібні правовідносини, зазначила, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першоїстатті 634 ЦК Україниза змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (18 лютого 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (20 лютого 2017 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

В справі що розглядається в позовній заяві Банк посилався на те, що підписання заяви-договору є договором приєднання до Правил відкриття та обслуговування поточного рахунку фізичної особи, операції за яким здійснюються з використанням електронних платіжних засобів, та надання послуг за платіжними картками ПАТ АБ «Укргазбанк» (надалі Правила), зазначені Правила розміщені на офіційному сайті www.ukrgasbank.com/ та містять розмір процентної ставки, термін та порядок погашення кредиту, розмір та порядок нарахування Базової процентної ставки, нарахування підвищеної відсоткової ставки на прострочену заборгованість.

Отже, наданий позивачем Договір про приєднання до Правил (договірні умови) надання банківських послуг за картковими продуктами, з огляду на його мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Правила та Тарифи отримав відповідач та ознайомився і погодився з ними перед підписанням кредитного договору, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем банківських послуг взагалі містили умови на підставі яких банком здійснено відповідні нарахування.

Крім того, у постанові Верховного Суду по справі справа № 306/486/17 (провадження № 61-34520св18) від 10 жовтня 2019 року Верховний Суд в оцінці поведінки та способу ведення справ позивачем зазначив, що банк є професійним учасником ринку надання банківських послуг, у зв`язку з чим до нього висуваються певні вимоги щодо дотримання певних правил та процедур, які є традиційними у цій сфері послуг, до обачності та розсудливості у веденні справ тощо. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ позивачем є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною у цивільних відносинах з такою кредитною установою. З врахуванням наведеного усі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом саме на користь такої слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах.

Не можна розцінювати як погодження умов кредитного договору й інформацію, зазначену в розділі 3 заяви-договору, яка носить назву «Паспорт споживчого кредиту», з огляду на таке:

У відповідності до частини 2 статті 9 Закону № 1734-VIII «Про споживче кредитування», до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.

Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію") із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (частина друга статті 9 Закону України «Про споживче кредитування»).

Договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця (стаття 13 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Верховний Суд в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 23 травня 2022 року по справі № 393/126/20 зробив наступний правовий висновок:

«Тлумачення вказаних норм свідчить, що: під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація; правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами: першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін; зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів, (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину; потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту».

В зазначеній постанові Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду здійснив відступ від висновку Верховного Суду, викладеного у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного судувід 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20-ц, від 18 листопада 2020 року у справі № 313/346/20 та у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 грудня 2019 року у справі № 467/555/19, про те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частини спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом.

Отже, з урахуванням правових позицій Верховного Суду, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено на яких умовах було надано кредитні кошти ОСОБА_1 , а відтак відсутні підстави для стягнення нарахованих процентів, так як їх розмір, порядок нарахування та виплати не був узгоджений відповідачем як стороною кредитного договору.

Немає також підстав для стягнення визначеного Банком розміру заборгованості за тілом кредиту, з огляду на таке:

Як зазначає Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 03.07.2019 року у справі №342/180/17, якщо фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, то відповідно до ч.2 ст.530 ЦК України банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

В пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75 зазначено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Отже, банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Таким чином, оскільки з виписки з рахунку ОСОБА_1 , вбачається, що останній користувалася коштами (кредитними), то Банк має право на стягнення у примусовому порядку з нього фактично отриманої суми кредитних коштів, тобто заборгованість за тілом кредиту.

З наданої виписки по рахунку НОМЕР_3 , визначити розмір заборгованості по кредитних коштах не вбачається можливим, оскільки дана виписка містить відомості не лише про рух кредитних коштів (використання/погашення), але й про нарахування/списання комісії, нарахування/списання процентів, які не обумовлені сторонами та проведення таких трансакцій не відображено в жодному документі.

Судом проаналізовано вищевказану виписку та вбачається, що ОСОБА_1 отримав у період користування карткою 42 685,94 грн. (сорок дві тисячі шістсот вісімдесят п`ять гривеь 94 коп.), а повернув грошові кошти у розмірі 43 565,60 грн. (сорок три тисячі п`ятсот шістдесят п`ять гривень 60 коп.).

Отже, матеріали справи містять інформацію про відсутність заборгованості ОСОБА_1 перед ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК».

Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є необґрунтованими та не доведеними, тому в задоволенні позову слід відмовити.

Згідно ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судові витрати слід покласти на позивача в межах ним понесених.

На підставі наведеного, керуючись ст.42 Конституції України, ст.ст. 10, 12, 81, 141, 263, 265 ЦПК України, ст.ст. 1, 3, 11, 16, 207, 509, 549, 526, 551, 625, 626, 628, 633, 634, 638, 1048, 1049, 1050, 1054, 1056-1 ЦК України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Суддя Карабак Л.Г.