Провадження № 2-о/742/37/22
Єдиний унікальний № 742/413/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2022 року місто Прилуки

Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області у складі головуючого судді Ільченка О.І., за участю секретаря судового засідання Голушко Н.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Линовицька селищна рада Прилуцького району, Бубнівщинський старостинський округ №3 про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини та встановлення факту належності правовстановлюючого документа,-

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернулася до суду із заявою про встановлення факту її проживання однією сім`єю разом із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 1995 року по день його смерті, тобто не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 . Також просить встановити факт, що сертифікат серія ЧН № 0107403 на право на земельну частку (пай), який перебуває в колективній власності Линовицького ПСПВЯ смт.Линовиця, розміром 5,73 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості ) на підставі рішення Прилуцької районної державної адміністрації від 15 серпня 1996 року за № 334, виданий на ім`я ОСОБА_3 дійсно належить ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Заявлені вимоги мотивує тим, що починаючи з 1995 року разом із сім`єю ОСОБА_1 , як члени сім`ї, стали проживати ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 та її син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Чоловік ОСОБА_3 , який був рідним братом заявниці - помер. Син ОСОБА_2 хворів, тому забезпечити своє життя не мав змоги. Вони разом вели спільне господарство, мали спільний бюджет та спільні витрати на продукти харчування, одяг. Спільно утримували та оплачували житло, в якому проживали. Заявниця доглядала за ними під час їх хвороби та оплачувала їх лікування, а також здійснила поховання за свої кошти ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_2 - 12.09.2005.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на належне їй майно - земельну частку (пай), який перебуває у колективній власності Линовицького ПСПВЯ, яку фактично успадкував син померлої ОСОБА_2 , але в зв`язку зі станом свого здоров`я не звернувся до нотаріальної контори для оформлення спадщини. У сертифікаті на право на земельну часту (пай) ім`я ОСОБА_3 було помилково вказано « ОСОБА_3 », тоді як вірно її ім`я « ОСОБА_3 ». ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 , проте при зверненні до нотаріуса з питання прийняття спадщини та вивчивши подані нею документи, нотаріусом їй було надано письмове повідомлення, в якому зазначено, що для проведення процедури спадкування вона повинна звернутися до суду з питання встановлення факту проживання зі спадкодавцем ОСОБА_2 однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, в зв`язку з чим нею і подано відповідний позов.

У судове засідання заявник не з`явилася, проте згідно письмової заяви заявлені

вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд розглянути справу без її участі.

Представник заінтересованої особи - Линовицька селищна рада Прилуцького району, Бубнівщинський старостинський округ №3 в судове засідання, повторно, не з`явився, заперечень щодо заявлених вимог не надсилав.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши наявні у справі докази, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про її смерть, виданим виконкомом Бубнівщинської с/ради, Прилуцького р-ну, серія НОМЕР_1 (а.с.18).

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_7 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про його смерть, виданим виконкомом Бубнівщинської с/ради, Прилуцького р-ну, серія НОМЕР_2 (а.с.17).

Відповідно до довідок Линовицької селищної ради Бубнівщинського старостинського округу № 3 за вих. №№ 46, 47, 48 від 05.11.2021 вбачається, що ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , на день смерті проживала за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з нею проживали: ОСОБА_2 - помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_1 . Остання дійсно провела поховання, похоронні обряди та поминальні обіди після померлихОСОБА_3 та ОСОБА_2 за власні кошти та доглядала за їх майном (а.с.14-16).

Свідок ОСОБА_7 у своїх письмових показах підтвердив, що знає ОСОБА_1 та її сім`ю більше тридцяти років, оскільки його дід та баба були кумами з останньою. Він проживає по сусідству із заявницею і тому достовірно знає що остання разом з померлими ОСОБА_3 та ОСОБА_2 вели спільне господарство, мали спільний бюджет та спільні витрати на продукти харчування, одяг, спільно утримували та оплачували житло, в якому проживали. Дані покази також підтвердив і свідок ОСОБА_8 , який також є сусідом заявниці, зазначивши, що ОСОБА_1 здійснила поховання ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с.38-44).

Відповідно до повідомлення Прилуцької районної державної нотаріальної контори № 998/01-16 від 11.11.2021 вбачається, що видати ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за законом на підставі статті 1264 Цивільного кодексу України на спадкове майно - право на земельну частку (пай), яке залишилось після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 , який проживав та був зареєстрований на день смерті за адресою: АДРЕСА_1 , не видається можливим, оскільки нею не надано відповідних документів, в зв`язку з чим рекомендовано звернутись до суду для встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини (а.с.13).

Згідно повідомлення другої Прилуцької державної нотаріальної контори №144/01-16 від 03.05.2022 вбачається, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_2 та ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_3 , спадкові справи не заводилася. Спадкоємці із заявами про прийняття спадщини та про видачу свідоцтва про право на спадщину не зверталися (а.с.35-37).

Згідно вимог ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права й свободи людини і громадянина та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суди як органи державної влади зобов`язані своєчасно й дієво захищати ці права та свободи шляхом розгляду зокрема і цивільних справ.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно п.1 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01.01.2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Також відповідно до п.п. 4, 5 Перехідних положень ЦК України в редакції 2003 року, ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року передбачено, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.

Відповідно до ст.ст.529-531 ЦК України в редакції 1963 року, спадкоємцями за законом першої черги були в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

При відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга).

До числа спадкоємців за законом належать непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. При наявності інших спадкоємців вони успадковують нарівні зі спадкоємцями тієї черги, яка закликається до спадкоємства.

Враховуючи вище зазначені правові норми, ОСОБА_1 не відноситься до спадкоємців померлих ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на час відкриття спадщини. Згідно інформаційних довідок зі Спадкового реєстру відомостей про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з дня її відкриття до дати набрання чинності в редакції 2003, відсутні.

Оскільки спадщину після їх смерті ніхто не прийняв, наявні підстави для застосування до спірних правовідносин вимог книги шостої «Спадкове право» ЦК України в редакції 2003 року згідно п.п. 4,5 Перехідних положень ЦК України в редакції 2003 року.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом /ст.1217 ЦК України/.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За змістом ст.ст.1258, 1264 ЦК України в редакції 2003 року, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст.1259 цього Кодексу.

Відповідно до ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали з спадкоємцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно врахувати право частини 2 статті 3 Сімейого кодексу України особи ,які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5- рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Таким чином, для набуття права на спадщину за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів а) проживання однією сімє`ю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа проживали однією сім`єю.

Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення з спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування , участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги ,наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відноси не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Таким чином, у справі підлягають встановленню, як факт проживання заявниці однією сім`єю разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, так і тривалість такого проживання - щонайменше п`ять років. На дані обставини також звертає увагу п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування».

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини /ст.1268 ЦК України/.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 почали проживати однією сім`єю з 1995 року, оскільки останні, з огляду на їх вік та незадовільний стан здоров`я, потребували постійної сторонньої допомоги, а близьких родичів в них не було. Вказаний висновок базується на письмових показах свідків та відповідних довідках селищної ради. Суд не ставить під сумнів покази свідків, оскільки вони є логічними та послідовними, будь-якої їх зацікавленості у розгляді даної справи не встановлено.

Враховуючи те, що після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на належне їй майно - земельну частку (пай), який перебуває у колективній власності Линовицького ПСПВЯ, яку фактично успадкував син померлої ОСОБА_2 , але в зв`язку зі станом свого здоров`я не звернувся до нотаріальної контори для оформлення спадщини та помер ІНФОРМАЦІЯ_2 і з цього часу ніхто зі спадкоємців, визначених ст.ст. 529-531 ЦК УРСР в редакції 1963 року, в тому числі держава, її не прийняли і вона залишилася відкритою.

01.01.2004 року набрав чинності ЦК України в новій редакції, який значно розширив коло спадкоємців за законом і надав ОСОБА_1 право спадкувати після смерті ОСОБА_2 як спадкоємцю четвертої черги.

Згідно наявних матеріалів цивільної справи заявниця із заявою про відмову від спадщини не зверталася, та навпаки вимявила бажання прийняти таку, звернувшись із відповідною заявою до Прилуцької районної державної нотаріальної контори, що відповіддю держнотаріуса ОСОБА_9 (а.с.13).

Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (стаття 1296 ЦК України).

Статтею 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Правових наслідків невиконання такого обов`язку, зокрема у вигляді втрати права на спадщину, положеннями цивільного законодавства не передбачено.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності /ст.392 ЦК України/.

Як роз`яснює Пленум Верховного суду України в п.п. 11, 24 від 16.04.2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства" члени КСП, включенні до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває право на земельну частку з дня видачі акта і в разі його смерті, успадкування права на земельну частку здійснюється за нормами цивільного права. При вирішенні спору про спадкування права на земельну частку основним документом, що посвідчує таке право є сертифікат про право на земельну частку, який видається відповідною районною державною адміністрацією.

Відповідно до правил ч.2 ст.9 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство», пай може успадковуватися відповідно до цивільного законодавства України та статуту підприємства.

Згідно ст.81 ЗК України однією з підстав набуття права власності громадянами на земельні ділянки є прийняття спадщини громадянами.

Згідно сертифіката серії ЧН № 0107403 на право на земельну частку (пай), яка перебуває у колективній власності Линовицького ПСПВЯ вбачається, що на підставі рішення Прилуцької районної держадміністрації від 15 серпня 1996 року за № 334 ОСОБА_3 належала земельна ділянка розміром 5,73 га, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) а.с.19.

У вказаному сертифікаті на право на земельну часту (пай) ім`я ОСОБА_3 було помилково вказано « ОСОБА_3 », тоді як вірно її ім`я « ОСОБА_3 », що підтверджується свідоцтвом про її народження від 13 січня 1967 року, серія НОМЕР_3 , свідоцтвом про народження її сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , серії НОМЕР_4 , де його матір`ю зазначено на російській мові « ОСОБА_3 », яка змінила прізвище « ОСОБА_10 » після одруження відповідно до свідоцтва про одруження серії НОМЕР_5 від 16 травня 1967 року на « ОСОБА_11 » (а.с.20-22).

У зв`язку зі смертю ОСОБА_3 , реорганізацією органів місцевого самоврядування, на даний час внести виправлення у сертифікат на право на земельну часту (пай) зазначивши вірно її ім`я неможливо, так не можливо іншим чином, ніж у судовому порядку, встановити юридичний факт належності ОСОБА_3 сертифікату на право на земельну частку (пай).

Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Таким чином, оцінюючи в сукупності добуті в судовому засіданні докази, суд знаходить достовірно встановленим, факт проживання з 1995 року однією сім`єю ОСОБА_1 разом із ОСОБА_2 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_7 , тобто не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини за адресою; АДРЕСА_1 . А також факт належності ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8 Сертифікату серія ЧН № 0107403 на право на земельну частку (пай), який перебуває у колективній власності Линовицького ПСПВЯ смт.Линовиця, розміром 5,73 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) на підставі рішення Прилуцької районної державної адміністрації від 15 серпня 1996 року за № 334, а тому дана заява підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.16, 328, 1216-1218, 1225, 1264, 1268 ЦК України, ст.ст.81, 131 ЗК України, ст.ст.12, 81, 82, 258-259, 263-265 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 ), заінтересована особа - Линовицька селищна рада Прилуцького району, Бубнівщинський старостинський округ №3 (вул.Бурдюгів, 4, с.Бубнівщина, Прилуцького р-ну) про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини та встановлення факту належності правовстановлюючого документа - задовольнити.

Встановити факт проживання однією сім`єю з 1995 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , разом із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_7 , тобто не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 .

Встановити факт, що Сертифікат серія ЧН № 0107403 на право на земельну частку (пай), який перебуває у колективній власності Линовицького ПСПВЯ смт.Линовиця, розміром 5,73 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) на підставі рішення Прилуцької районної державної адміністрації від 15 серпня 1996 року за № 334, виданий на ім`я ОСОБА_3 дійсно належить ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернігівського апеляційного суду.

Суддя Олександр ІЛЬЧЕНКО