ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 червня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 686/18140/21

Провадження № 22-ц/4820/488/22

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Спірідонової Т.В.

секретар судового засідання Дубова М.В.

з участю : сторін, їх представників

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/18140/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09 грудня 2021 року у складі судді Мазурок О.В. по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, - Виконавчий комітет Хмельницької міської ради, як орган опіки та піклування про визначення місця проживання дитини з батьком та припинення стягнення аліментів.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, їх представників, перевіривши

матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в :

В липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом та просив суд ухвалити рішення, яким визначити місце проживання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з ним, батьком ОСОБА_1 , з дня звернення до суду з цим позовом припинити стягнення з нього, ОСОБА_1 , аліментів на користь ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стягуються на підставі рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 грудня 2015 року у справі №686/23622/15-ц.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач вказував, що з 01 вересня 1999 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 , який рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 листопада 2015 року між ними розірвано.

Від шлюбу у них є двоє дітей: донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 грудня 2015 року з нього на користь ОСОБА_7 було стягнуто аліменти в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 01 грудня 2015 року і до повноліття дітей. Сплату аліментів на доньку припинено у зв`язку із її повноліттям.

Аліменти на утримання сина ОСОБА_8 стягуються з нього, шляхом відрахування із заробітної плати.

На виконання постанови Верховного Суду від 13 листопада 2019 року по справі №686/19928/17, згідно якої ОСОБА_5 виселено з квартири АДРЕСА_1 , 10 грудня 2019 року її було знято з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

З того часу ОСОБА_7 переїхала проживати до своєї сестри за адресою: АДРЕСА_3 .

При цьому з травня 2019 року син ОСОБА_8 постійно проживає з ним, батьком, за місцем реєстрації в квартирі АДРЕСА_1 та перебуває на його утриманні.

Позивач вказував, що наразі всіма батьківськими обов`язками щодо виховання та утримання неповнолітнього сина ОСОБА_8 займається виключно він. Зокрема, займається вихованням сина та підготовкою до дорослого життя. ОСОБА_1 зазначав, що в нього з сином дуже гарні стосунки, вони дружні та довірливі один до одного. Донька ОСОБА_9 навчається у вищому навчальному закладі у м. Києві на денній формі навчання, отримує стипендію, проживає у квартирі тітки, у вихідні дні та літні канікули приїжджає до них.

Відповідачка ОСОБА_7 не має власного житла, звільнилась в березні 2021 року з роботи та переїхала проживати у Польщу, там живе і працює, має намір забрати сина в Польщу.

Отже, як вказував позивач, підставою звернення з цим позовом є: перше - те, що відповідач має на меті забрати сина ОСОБА_8 у ОСОБА_10 , що не відповідатиме інтересам самої дитини, друге - з його заробітної плати стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_8 на користь ОСОБА_2 , які остання в Польщі витрачає на себе, а не на утримання сина.

З метою захисту його порушеного права, як батька та враховуючи найкращі інтереси дитини, є необхідним визначити місце проживання сина ОСОБА_8 з ним, як батьком, та звільнити його від обов`язку сплачувати аліменти на утримання сина на користь відповідача, які остання не спрямовує на утримання сина.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09 грудня 2021 року в задоволенні вказаного позову було відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду ОСОБА_1 , вважає рішення суду незаконним та не обгрунтованим, просить скасувати, ухвалити нове, яким задоволити його позовні вимоги. Вказує, що суд, вирішуючи спір, не застосував норми Конституції України, Сімейного кодексу України, Конвенції «Про права дитини», схваленої резолюцією 44 сесії Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року № 44/25, ратифікованої постановою ВР України від 27.02.1991 р. №789-ХІІІ, а також не врахував практику Європейського Суду з прав людини.

ОСОБА_1 також вказує, що суд не в повній мірі дослідив наявні в матеріалах справи докази та матеріали, дав не вірну оцінку поясненням сина.

Так, вважає невірним висновок суду, який зроблений на основі пояснень сина, щодо гостювання сина в батька, а не постійне його проживання. Вказаний висновок спростовуються Актом, підписаним мешканцями будинку (сусідів) від 26.02.2021р. та довідкою з школи, де навчається ОСОБА_8 . Навпаки, як вказує апелянт, син гостює на вихідних у квартирі тітки, де проживає його сестра. При цьому, постійно проживає разом із батьком, там же знаходяться всі його речі та ходить до шкоди, яка також знаходиться поруч.

Апелянт вважає, що суд безпідставно не взяв до уваги і факт успішного навчання сина та позитивні відгуки від педагогів, що також, на його думку, свідчить про перебування дитини в гарній атмосфері, яка сприяє належному ставленню до навчання, факт перебування відповідачки з лютого 2021 року по листопад 2021 року за кордоном.

Також суд не взяв до уваги те, що ОСОБА_2 не надала доказів свого офіційного заробітку. Пояснення позивачки, що саме вона утримує сина, придбаваючи йому одяг та інші необхідні речі, не підтверджені відповідними доказами. А із виписок із карткового рахунку вбачається, що мати дійсно перераховує сину кошти, однак їх суми збігаються із розміром сплачених аліментів. Ці обставини спростовують пояснення відповідачки про здійснення нею утримання сина. Отже, на думку апелянта, суд зробив не вірні висновки щодо обставин справи та безпідставно відмовив в задоволенні позову.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували з 01.09.1999 року в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням суду від 27.11.2015 року.

ІНФОРМАЦІЯ_3 під час перебування сторін в шлюбі в них народився син ОСОБА_11 .

Місце проживання ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , з 2002 року, а ОСОБА_3 з ІНФОРМАЦІЯ_4 було зареєстровано в квартирі АДРЕСА_1 .

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 грудня 2015 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 01 грудня 2015 року і до повноліття дітей.

Після досягнення донькою ОСОБА_9 повноліття стягнення аліментів на її утримання з позивача припинилось.

Постановою Верховного Суду від 13 листопада 2019 року рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 квітня 2018 року та постанову апеляційного суду Хмельницької області від 07 серпня 2018 року скасовано. Позов ОСОБА_1 задоволено, виселено ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 .

З 10.12. 2019 року ОСОБА_2 знято з реєстрації місця проживання за вказаною адресою.

З 01.03.2018 року ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_4 .

Згідно з ч.ч. 2, 8,9 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

За нормами ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Отже за даними нормами сімейного та цивільного законодавства спір між матір`ю та батьком, які проживають окремо та не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати дитина вирішується органом опіки та піклування або судом лише щодо дитини, яка не досягла 14 років.

Якщо дитина досягла 14 років вона вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, передбачених законом.

Як встановлено судом син сторін ОСОБА_11 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 і на час подання позову та розгляду справи в суді досяг 14 років, а отже він в силу вищенаведених норм чинного законодавства може вільно обирати собі місце проживання з кимось з батьків, які обоє на праві власності володіють житловими приміщеннями.

За таких обставин колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визначення місця проживання сина ОСОБА_3 задоволенню не підлягають за їх безпідставністю, оскільки суд не може визначати місце проживання дитини, яка досягла 14 років за позовом когось з батьків, таке самостійне право вибору місця проживання надано самій дитині законом, а тому висновки суду про відмову в позові є законними та обґрунтованими.

З цих підстав доводи апеляційної скарги щодо неправомірності судового рішення в цій частині слід відхилити, як такі що суперечать нормам матеріального права.

Що стосується вимог позивача про припинення стягнення з нього на користь відповідачки аліментів, то колегія суддів при вирішенні спору в цій частині виходить з наступного.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно до ч. 4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Відповідно до ч.ч.1,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції, син сторін ОСОБА_8 пояснив, що він бажає проживати разом як з батьком так і з мамою. В зв`язку з тим, що місце проживання батька знаходиться поряд з школою, в якій він навчається, з січня 2021 року у будні дні проживає в квартирі свого батька, а на вихідні та канікули проживає з мамою. Одяг купує собі сам, або мама, кошти йому надає мама, поповнюючи банківську карточку.

За таких обставин колегія суддів вважає, що позивач не довів тієї обставини, що з 2021 року його син ОСОБА_8 перебуває виключно на його утримання, а отже не довів. що виникли обставини, які зумовлюють припинення сплати ним аліментів на користь відповідачки в розумінні ч. 4 ст. 273 ЦПК України, а висновки суду про відмову в позові в цій частині є обгрунтованими.

Доводи апеляційної скарги, що суд безпідставно не взяв до уваги факт перебування відповідачки з лютого 2021 року по листопад 2021 року за кордоном, пояснення відповідачки, що саме вона утримує сина, придбаваючи йому одяг та інші необхідні речі, не підтверджені відповідними доказами, суми коштів, які вона перераховує сину кошти, збігаються із розміром сплачених аліментів слід відхилити.

Сам факт перебування відповідачки в період з лютого по листопад 2021 року не спростовують факт утримання нею свого сина, таке утримання може здійснюватись дистанційно шляхом перерахування відповідних коштів, а пояснення відповідачки щодо утримання сина підтверджуються поясненнями самого сина ОСОБА_8 та позивачем жодним чином не спростовано.

Той факт, що позивач теж утримує сина під час його проживання з ним, не може бути підставою для припинення стягнення з нього аліментів повністю з з огляду на вищевказані обставини утримання сина і відповідачкою, хоча може бути врахований при вирішенні спору між сторонами в разі його виникнення щодо зменшення розміру стягуваних аліментів.

Рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для їх скасування межах доводів апеляційних скарг не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05 липня 2022 року.

Судді А.М.Костенко

Р.С. Гринчук

Т.В. Спірідонова