11.02.2022
Справа № 642/2207/21
Провадження № 6/642/26/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2022 року Ленінський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді - Шрамко Л.Л.,

з участю секретаря - Мананкової І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву директора Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства про розстрочення виконання судового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства про стягнення грошових коштів,

в с т а н о в и в :

До суду надійшла заява представника відповідача Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства Фролова Є.О. про розстрочку виконання рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 30 серпня 2021 року та постанови Харківського апеляційного суду від 14 січня 2022 року про стягнення грошових коштів на користь ОСОБА_1 , просила визначити виплати щомісячно у розмірі по 15 830 грн. з лютого 2022 до 30.06.2022 та у розмірі 15 845, 14 грн. - до 30.07.2022.

В обґрунтування заяви представник відповідача посилається на те, що підприємство перебуває у критичному фінансовому стані і має великі кредиторські заборгованості. На підприємстві відбулась заміна керівника. З травня 2021 року підприємство намагається подолати фінансові труднощі.

Представник відповідача подав заяву про розгляд заяви про розстрочення виконання рішень у його відсутності.

В судовому засіданні позивачка проти задоволення заяви заперечувала, та пояснила, що відповідач умисно затягував розгляд справи та затягує виконання рішення, внаслідок чого заборгованість по заробітній платі тривалий час не виплачена, та вона вимушена отримувати грошові кошти в кредит. Крім того, зазначила, що судові рішення працівників про стягнення заробітної плати оскаржувались до апеляційного суду відповідачем вибірково, а тому стосовно одних працівників рішення виконано без затягування, а стосовно неї відповідач затягує виконання рішень під різними приводами.

Вислухавши позивачку, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні заяви слід відмовити, виходячи із наступного.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 30 серпня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства на користь ОСОБА_1 (заборгованість по заробітній платі в сумі 51 615 грн. 44 коп., середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні з 22 жовтня 2020 по день ухвалення рішення - 30 серпня 2021 року в сумі 22 000 грн., та моральну шкоду в розмірі 2 000 грн., а всього 75 615 грн. 44 коп, а також у відшкодування витрат по оплаті судового збору 585 грн. 92 коп.

Постановою Харківського апеляційного суду від 14 січня 2022 року скасовано вказане рішення в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким стягнуто на користь ОСОБА_1 з відповідача 40 000 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а всього 93 615, 44 грн., та 1 379 грн. 70 коп судового збору.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Виконання судового рішення, відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Стаття 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини невід`ємною частиною «права на суд» та фундаментальним аспектом верховенства права є принцип правової визначеності (певності), який включає дотримання принципу остаточності судового рішення.

У розумінні практики Європейського суду частина 1 статті 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.

У справі «Півень проти України» ЄСПЛ констатував порушення статті 6 Конвенції та зазначив, що невиконання судового рішення не може бути виправдано недоліками законодавства, які унеможливлюють його виконання. У цій справі Європейський суд дійшов висновку про відсутність у законодавстві України нормативної бази щодо завдань, покладених на органи виконавчої влади, і констатував порушення пункту 1 статті 6 Конвенції.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відтак, невиконання судових рішень, які набрали законної сили, є неприпустимим і, виходячи з обставин цієї конкретної справи, не може бути виправданим.

Відповідно до частини 1статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Як вбачається з частин 1, 3, 4 статті 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Право сторони звернутися із заявою про розстрочку виконання рішення суду передбачене також статтею 33 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо).

В Рішенні Європейського суду з прав людини від 29 червня 2004 року по справі "Войтенко проти України" (п.39) наголошено про те, що «ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок (див. "Іммобільяре Саффі проти Італії", заява N 22774/93, § 66, ЄСПЛ 1999-V).

Системний аналіз зазначених норм законодавства свідчить, що закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для розстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.

Підставою для застосування статей 435 ЦПК України і 33 Закону України «Про виконавче провадження» є виняткові обставини, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять неможливим.

Вирішуючи питання щодо можливості відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд повинен враховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини.

Доводи представника відповідача про те, що підприємство знаходиться в кризовому фінансовому стані, не є підставою розстрочення виконання рішення суду про стягнення заробітної плати за період з березня 2020 року. Представником підприємства не надано доказів щодо наявності обставин, які істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Посилання на фінансовий стан підприємства суд відхиляє, оскільки матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду і підлягає оцінці у сукупності з іншими фактичними обставинами.

Крім того, суд враховує, що навіть з часу винесення рішення судом першої інстанції з 30 серпня 2021 року до цього часу відповідач не прийняв реальних заходів для погашення заборгованості перед позивачкою.

Заявником не надано доказів наявності передбачених ст. 435 ЦПК України обставин, які утруднюють виконання рішення суду та можуть бути підставою для розстрочення виконання рішення.

Оскільки передбачені законом підстави для надання розстрочки виконання рішення суду відсутні, суд відмовляє у задоволенні заяви.

Керуючись ст. ст. 259, 260, 435 ЦПК України, суд, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника відповідача Харківського Казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства Фролова Є.О. про розстрочку виконання рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 30 серпня 2021 року та постанови Харківського апеляційного суду від 14 січня 2022 року про стягнення грошових коштів на користь ОСОБА_1 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено 11 лютого 2022 року.

Суддя - Л.Л. Шрамко