Справа № 510/1954/22
Провадження № 2/510/1217/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.12.22 року Ренійський районний суд Одеської області

у складі: - головуючого судді Дудник В.І.;

-за участю секретаря Арабаджи Л.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Рені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_2 про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідачки позовні вимоги визнали, щодо їх задоволення не заперечували, просили розглянути справу у їх відсутності.

Позивачка на задоволенні позову наполягала, просила про розгляд справи без її участі.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання.

В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія договору купівлі-продажу від 18.05.2022р.; копія акту приймання-передачі майна за договором купівлі-продажу від 18.05.2022р.; копія свідоцтва №81 від 12.05.1999 року про право власності на житло квартиру АДРЕСА_1 ; копія технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 ; копія домової книги на квартиру; копія свідоцтва про смерть ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; копія Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 03.11.2022р. (дата заведення спадкової справи 10.05.2017р.); копія довідки виконкому Ренійської міської ради Ізмаїльського району від 03.11.2022р.; копія свідоцтва про народження відповідачки ОСОБА_2 ; копія свідоцтва про розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду із вищезгаданими вимогами до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_2 , зазначивши, що 18.05.2022 р. між нею та ОСОБА_2 та ОСОБА_2 , була досягнута домовленість про купівлю належних їм частин ( Ѕ частини ОСОБА_2 , 1984 р.н. та ј частини ОСОБА_2 , 1959 р.н.) квартири АДРЕСА_1 за 80000 грн. 18.05.2022р. сторони уклали між собою відповідний письмовий договір. В той же день позивачка передала відповідачам обумовлену суму, а відповідачі передали документи на квартиру (які були в них в наявності). У майбутньому відповідачі пообіцяли позивачці засвідчити договір купівлі-продажу нерухомості в нотаріальному порядку.

Після вчинення правочину позивачка розпорядилась щодо догляду за придбаною квартирою, зробила там ремонт, сплачує всі необхідні комунальні платежі. З метою нотаріального засвідчення правочину позивачка неодноразово зверталась до відповідачів, однак ОСОБА_2 та ОСОБА_2 від посвідчення договору ухиляються, на прохання позивачки про зустріч не реагують, мотивуючи нестачею вільного часу, матеріальними труднощами та ін. Пізніше, при зустрічі, відповідачі пояснили, що засвідчити угоду в нотаріальному порядку неможливо, оскільки на час укладення договору купівлі-продажу (18.05.2022р.) продавець ОСОБА_2 , 1984 р.н. не була оформлена власником ј частини об`єкту продажу, а фактично володіла нею. Власником ј частини спірної квартири значиться ОСОБА_3 . На випадок своєї смерті ОСОБА_3 не розпорядився належним йому майном, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. Після його смерті ОСОБА_2 , 1984 р.н. (його донька - спадкоємиця першої черги за законом) у передбачений законом строк звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, тобто прийняла її в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України. За оформленням прийняття спадщини на ј частину квартири, яка є об`єктом спору в даній цивільній справі, ОСОБА_2 , 1984 р.н. не встигла звернутися, однак, вважається, що спадщина в цій частині є такою, що належить їй (ч.5 ст. 1268 ЦК України). Згідно свідоцтва №81 від 12.05.1999р. про право власності на житло квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_3 (вже нині померлому), ОСОБА_2 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 - в рівних частках кожному з них.

При зверненні до відповідних органів із питанням про переоформлення документації на квартиру на себе, позивачці було роз`яснено, що зробити це неможливо, оскільки у сторін відсутній правовстановлюючий, належним чином завірений документ на доказ вчинення правочину. Враховуючи вищенаведене, позивачка вимушена була звернутися із позовом до суду.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

За ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно : було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Також не підлягає віндикації майно, що було продане набувачу у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Відповідно до ч.3 ст. 388 ЦК України майно набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, може бути витребуване в усіх випадках.

Згідно із ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 ЦК України, майно не може бути витребуване у нього. Згідно ст. 397 ЦК України, володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Право володіння чужим майном може належати одночасно двом або більше особам. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Враховуючи вищевикладені засади законодавства, сторона у справі позивачка ОСОБА_1 є добросовісним набувачем, оскільки на час укладення письмової угоди про купівлю-продаж відповідних частин квартири АДРЕСА_1 вона не знала і не могла знати про те, що ОСОБА_2 , 1984 р.н. не мала права на відчуження ј частини нерухомості, у зв`язку із тим, що вона не оформила своє спадкове право після смерті ОСОБА_3 та не зареєструвала право власності на цю частину квартири у встановленому законом порядку. Отже, вбачаються правові підстави для набуття позивачкою права власності на ѕ частини вищевказаної нерухомості, як добросовісним набувачем.

Як вже зазначалося вище, між позивачкою та відповідачами була досягнута домовленість про купівлю-продаж нерухомості, згідно якої відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_2 продали, а позивачка купила ѕ частини квартири АДРЕСА_1 за 80000 грн. 18.05.2022р. позивачка передала відповідачам обумовлену суму, а відповідачі передали позивачці документи на квартиру (які були в наявності) за цією ж адресою. Оскільки на момент укладення угоди сторони не мали змоги засвідчити договір нотаріально, вони домовилися зробити це згодом. Оскільки це виявилося неможливим, позивачка звернулась до суду із відповідним позовом.

Виходячи із вищенаведеного, угода (правочин) між сторонами відбулася, вона виконана в повному обсязі, нею були припиненні обов`язки відповідачів щодо відповідних частин квартири та встановленні права на нерухомість у позивачки як добросовісного набувача, тому є правові підстави визнати право власності на 3/4 частини нерухомості за позивачкою, як добросовісним набувачем.

Керуючись ст.ст. 12, 76 - 81, 200, 258, 259, 264 - 265, 268, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 16, 330, 388, 397, 657 ЦК України, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) право власності на:

-ѕ частини квартири АДРЕСА_1 , що належали ОСОБА_2 , 1984 року народження (у тому числі і ј частина квартири, що рахується оформленою на ім`я ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ), ОСОБА_2 , 1959 року народження.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Суддя Вячеслав ДУДНИК