ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7803/22 Справа № 629/3575/20 Суддя у 1-й інстанції - Спаї В.В. Суддя у 2-й інстанції - Зайцева С. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2022 року місто Дніпро Дніпропетровської області

Єдиний унікальний номер 629/3575/20

Номер провадження 22-ц/803/7803/22

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого: Зайцевої С.А.

суддів: Биліни Т.І., Максюти Ж.І.

за участю секретаря: Паромової О.О.

учасники справи :

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Близнюківському, Лозівському районах та місту Лозова Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків)

третя особа - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі Дніпропетровської області з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 14 вересня 2022 року головуючого судді Спаї В.В. зі складанням повного тексту судового рішення 19 вересня 2022 року по цивільній справі про скасування розрахунку заборгованості по аліментах та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Близнюківському, Лозівському районах та місту Лозова Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (далі - Міжрайонного ВДВС по Близнюківському, Лозівському районах та місту Лозова Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків)) мотивуючи вимоги тим, що рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 30 вересня 2016 року з нього на користь ОСОБА_2 стягнуті аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Аліменти він почав перераховувати стягувачу ОСОБА_2 , заборгованості по виплаті аліментів не виникало.

З січня 2019 року він відкрив карткові рахунки в АТ «ПриватБанк» на своїх доньок, на які почав перераховувати аліменти. Загальна сума перерахованих аліментів з січня 2019 року по липень 2020 року на карткові рахунки доньок складає 102 355 грн.

Наприкінці липня 2020 року він дізнався, що 22 липня 2020 року державним виконавцем міжрайонного ВДВС по Близнюківському, Лозівському районах та місту Лозова Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Лопашовою Н.О. винесено постанову про арешт коштів боржника, якою було заблоковано кошти на його банківському рахунку, з якого він перераховував аліменти донькам.

Державний виконавець Лопашова Н.О. обґрунтувала винесенням цієї постанови тим, що в рішенні суду від 30 вересня 2016 року та у виконавчому листі вказано, що аліменти повинні стягуватися на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей. Перерахування аліментів на користь дітей не відповідає резолютивній частині рішення суду та виконавчому листу, у зв`язку з чим державним виконавцем було проведено розрахунок заборгованості, згідно якого сукупний розмір заборгованості по аліментах складає 56 785,50 грн.

З вказаним розрахунком заборгованості він не згоден, оскільки вважає, що перераховував аліменти своїм дітям, у відповідності до норм ст. 179 Сімейного кодексу України, жодним чином не порушуючи права дітей, майже вдвічі більше перерахував їм аліментів, чим вказано у розрахунку заборгованості. При цьому діями державного виконавця щодо накладення арешту на його рахунок не тільки паралізовано його діяльність, як приватного підприємця, оскільки він не має можливості проводити відповідні розрахунки за отриману продукцію та ПММ, а і погіршено становище його доньок, які на теперішній час не можуть отримати аліменти, які перераховувалися з арештованого рахунку.

З урахуванням уточнених позовних вимог, просив зарахувати в рахунок погашення заборгованості по аліментам в сумі 56 785, 50 грн за період з 30 квітня 2019 року по липень 2020 року, сплачені ОСОБА_1 , аліменти у вказаний період в розмірі 102 355 грн на карткові рахунки дітей : ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 14 вересня 2022 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Міжрайонного ВДВС по Близнюківському, Лозівському районах та місту Лозова Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), третя особа: ОСОБА_2 , про скасування розрахунку заборгованості по аліментах та зобов`язання вчинити певні дії - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким скасувати розрахунок заборгованості по аліментах від 22 липня 2020 року здійснений державним виконавцем з визначення заборгованості по сплаті ОСОБА_1 аліментів за період з січня 2019 року по липень 2020 року на суму 56 785,50 грн, на підставі рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 30 вересня 2016 року, та зобов`язати державного виконавця здійснити перерахунок заборгованості по сплаті ОСОБА_1 аліментів, з урахуванням сплаченої ним суми аліментів в період з січня 2019 року по липень 2020 року в розмірі 56 785, 50 грн.

В обґрунтування доводів скарги зазначає, що посилання суду в рішенні, що ОСОБА_1 не сплачував аліменти з грудня 2018 року і це визнається сторонами, не відповідає матеріалам справи, оскільки він наполягав на задоволенні позову та стверджував протягом всіх судових засідань, що сплачував та перераховував аліменти в спірний період.

11 жовтня 2017 року державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, він справно сплачував аліменти та заборгованості не мав.

Проте, в грудні 2018 року вони з ОСОБА_2 в усній формі домовилися, що він буде перераховувати аліменти на карткові рахунки доньок, що він і робив з січня 2019 року по липень 2020 року, що підтверджується квитанціями із зазначенням про перерахування аліментів. Зазначає, що перерахував аліменти на картковий рахунок доньок на загальну суму 102 355 грн, що в два рази більше визначеної виконавцем суми 56 785, 50 грн. Стягувач ОСОБА_2 не заперечувала проти такого виконання його обов`язків про свідчить відсутність скарг та заяв з її боку, щодо несплати аліментів.

Вважає, що державним виконавцем безпідставно не враховано коштів сплачених в період з січня 2019 року по липень 2020 року, оскільки чинне законодавство не передбачає права та обов`язку у державного виконавця вимагати від боржника надання квитанції із зазначенням призначення грошових переказів на ім`я стягувача й не враховувати безпосередньо копії наданих квитанцій.

Жодних повідомлень, відповідно до п. 4 розділу ХVІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, йому не надходило, хоча державний виконавець по матеріалам виконавчого провадження бачила, що аліменти не стягуються, але ніяких дій не прийняла з цього приводу, що також свідчить про домовленість із стягувачем та її згоду саме на такий спосіб сплати аліментів.

Аналогічні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 01 серпня 2019 року у справі № 642/6906/16-ц, від 18 листопада 2020 року у справі № 648/1102/19, від 26 травня 2021 року у справі № 569/11466/20.

Вважає, що неврахування державним виконавцем вищезазначених платежів призвело до незаконного визначення у нього заборгованості зі сплати аліментів, тому був вимушений звернутися до суду.

Крім того, зазначає, що судом не враховано, норми ст. 179 СК України про те, що неповнолітні діти мають право розпоряджатися аліментами, які присуджені на їх користь, адже це саме їх власність. Враховуючи, що це питання було погоджено з дітьми, в нього не виникало сумніві щодо правомірності його дій.

У відзиві на апеляційну скаргу державний виконавець Міжрайонного ВДВС по Близнюківському, Лозівському районах та місту Лозова Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Лопашова Н.О. у задоволенні апеляційної скарги просила відмовити, рішення суду залишити без змін, зокрема зазначаючи, що відповідно до резолютивної частини рішення по справі № 629/3160/16-ц, аліменти на утримання неповнолітніх дітей призначено на користь їх матері - ОСОБА_2 , тому кошти, які були сплачені безпосередньо неповнолітнім дітям неможливо вважати аліментами на користь стягувача, від стягувача не надходило жодної заяви про те, що сплачені кошти можна вважати аліментами, сплаченими на її користь.

Відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 не надано. Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 та його представник адвокат Соколова Р.І. підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

У судове засіданні апеляційного суду державний виконавець Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Близнюківському, Лозівському районах та місту Лозова Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Лопашова Н.О., ОСОБА_2 не з`явилися, належним чином були повідомлені про дату, час і місце розгляду справи (а.с. 235 зворот, 236, 238,242).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Суд прийняв вичерпні заходи для повідомлення учасників справи про день та час розгляду справи, забезпечивши можливість з`явитися до суду і захистити свої права. Між тим, з урахуванням належного повідомлення всіх учасників справи про дату, час і місце розгляду справи, суд апеляційної інстанції не вбачає перешкод для розгляду справи, з метою дотримання строків розгляду справи, передбачених ст.371 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1 та його представника, дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржуване рішення суду в повній мірі відповідає.

Фактичні обставини встановлені судом першої інстанції .

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 30 вересня 2016 року по справі № 629/3160/16-ц стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей : ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду - 12 серпня 2016 року і до досягнення старшою дитиною повноліття (а.с. 26-27).

Постановою від 11 жовтня 2017 року по ВП № 54850169 відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 629/3160/16-ц, виданого 27 вересня 2017 року Лозівським міськрайонним судом Харківської області , про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей (а.с. 5-6).

Постановою від 22 липня 2020 року по ВП № 54850169 державним виконавцем міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Близнюківському, Лозівському районах та місту Лозова Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Лопашовою Н.О. накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику - ОСОБА_1 (а.с.7-8).

Згідно з розрахунком заборгованості, складеним державним виконавцем Лопашовою Н.О., заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів станом на 01 серпня 2020 року складає 56 785,50 грн (а.с.9).

Зі змісту копій дублікатів чеків, встановлено, що починаючи з грудня 2018 року, позивачем здійснювалися перерахування коштів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с 10-19).

03 грудня 2020 року позивач звернувся до державного виконавця міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Близнюківському, Лозівському районах та місту Лозова Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Лопашової Н.О. із заявою про зарахування в рахунок заборгованості по сплаті аліментів коштів, які він перерахував на рахунки доньок та скасування постанови державного виконавця від 22 липня 2020 року про арешт коштів боржника (а.с. 61).

Листом від 27 серпня 2021 року за № 44667/19.10-86/3 державний виконавець відмовив позивачу у перерахунку заборгованості та у скасуванні арешту посилаючись на те, що позивачем не сплачені аліменти особі, яка визначена рішенням суду, як отримувач аліментів. Крім того,державний виконавець зазначив,що перерахування коштів іншим особам, зокрема донькам не відповідає змісту рішення, а тому, не може вважатися належним виконанням судового рішення. Враховуючи, що позивач не погасив заборгованість по аліментам, підстави для скасування арешту відсутні (а.с. 136).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, встановивши, що отримувачем аліментів стягувачем за рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 30 вересня 2016 року по справі № 629/3160/16-ц є мати дітей ОСОБА_2 , заміна сторони у виконавчому провадження, зокрема стягувача, в порядку, передбаченому ст. 442 ЦПК не відбувалася, тому у позивача були відсутні підстави для перерахування аліментів за вказаним рішенням особам, які не зазначені в рішенні суду. Суд дійшов висновку, що перерахування позивачем коштів на банківські рахунки доньок, ним же й відкриті, не є належним виконанням рішення, тому зазначені грошові кошти не підлягають врахуванню.

Крім того,суд першої інстанції зазначив, що ані норми цивільного процесуального законодавства, ані положення Закону України « Про виконавче провадження» не надають боржнику право на власний розсуд змінювати стягувача у виконавчому провадженні. Посилання позивача на ст.179 СК України ,як на обґрунтування позовних вимог ,суд першої інстанції визнав неспроможними, оскільки зазначена норма жодним чином не скасовує обов`язок позивача виконувати судове рішення ,яке набрало сили,на користь особи ,яка зазначена в судовому рішенні та виданому на його виконання виконавчому листі.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд , оскільки вони відповідають обставинам справи та вимогам матеріального і процесуального права.

Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Частиною першою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімально гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України (далі - СК України).

Частиною восьмою статті 71 Закону України « Про виконавче провадження « спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом .

Згідно ст.195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.

Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості.

Відповідно до ч.3 ст.195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Відповідно до п.п.3,4 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень,затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5 ,зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за № 489/20802 (чинної на час з січня 2019 року по липень 2020 року ) у разі якщо боржник не працює і сплачує аліменти самостійно стягувачу, квитанції (або їх копії) про перерахування аліментів надаються виконавцю не пізніше наступного робочого дня після сплати та долучаються до матеріалів виконавчого провадження. Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника.

Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

Сума заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому статтею 195 Сімейного кодексу України.

Стягнення аліментів за виконавчими листами за минулий час проводиться в межах десятирічного строку, що передував пред`явленню виконавчого листа до виконання.

Якщо за виконавчим документом, пред`явленим до виконання, утримання аліментів не проводилося у зв`язку з розшуком боржника, стягнення аліментів має здійснюватись за весь період незалежно від установленого десятирічного строку та досягнення повноліття особою, на утримання якої присуджені аліменти.

Спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 30 вересня 2016 року по справі № 629/3160/16-ц стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , аліменти на утримання неповнолітніх дітей : ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду - 12 серпня 2016 року і до досягнення старшою дитиною повноліття .

З наданого розрахунку заборгованості ,складеного державним виконавцем Лопашовою Н.О., заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів станом на 01 серпня 2020 року складає 56 785,50 грн. Так,заборгованість станом на 30 квітня 2019 року заборгованість становить 18 993,73 грн . За період з травня 2019 року по квітень 2020 року сукупний розмір заборгованості становить 52 605 грн (старша дитина досягла повноліття ).З травня 2020 року по липень 2020 року сукупний розмір заборгованості становить 56 785,50 грн .З розрахунку також вбачається,що розмір заборгованості за аліментами ,визначався виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості (травень - червень 2019 року - 8334 грн ; липень-вересень 2019 року - 8267 грн; жовтень 2019 року- грудень 2019 року- 8644 грн;січень 2020 року-квітень 2020 року-8361 грн; травень -липень 2020 року- 8361 грн ) .

Заперечуючи здійснений державним виконавцем розрахунок заборгованості за аліментами, що становить 56 785,50 , ОСОБА_1 посилався на ту обставину ,що з січня 2019 року по липень 2020 року він сплачував аліменти шляхом перерахування коштів на карткові рахунки дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,та надав копії дублікату чеків АТ « ПриватБанк» .

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні позову ,суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те,що надані квитанції про перерахування позивачем коштів на банківські рахунки доньок ,не свідчать про сплату ,стягнутих за рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 30 вересня 2016 року по справі № 629/3160/16-ц на користь стягувача матері дітей ОСОБА_2 аліментів.

Також, матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_2 на користь якої рішенням суду стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх доньок має безперешкодний доступ до цих коштів.

Посилання скаржника на те, що судом першої інстанції не враховано ст. 179 СК України не є слушними, та ґрунтуються на особистому тлумаченні вказаної норми . Так, статтею 179 СК України врегульовано питання права власності на аліменти,які отримуються на дитину одним із батьків. Зокрема,передбачено, що аліменти,одержані на дитину,є власністю того з батьків,на ім'я кого вони виплачуються, і мають використовуватися за цільовим призначенням. Під цільовим призначенням при цьому потрібно розуміти витрати спрямовані на забезпечення потреб та інтересів дитини, зокрема потреби у харчуванні, лікуванні, одязі, гігієні,забезпечення речами,необхідними для розвитку і виховання дитини,реалізації її здібностей. При цьому Кодекс уточнює правовий режим аліментів,отриманих на неповнолітню дитину шляхом визнання за нею права брати участь у розпорядженні аліментами, які одержані для її утримання.

Доводи скаржника про усну домовленості із стягувачем ОСОБА_2 про перерахування аліментів на карткові рахунки доньок не приймаються до уваги судом апеляційної інстанції, оскільки з досліджених матеріалів справи вбачається, що стягувач ОСОБА_2 не надавала заяви до державного виконавця про відсутність претензій до боржника зі сплати аліментів (в тому числі і за спірний період ). Крім того, стягувач ОСОБА_2 не подавала письмову заяву про повернення виконавчого документу ,відповідно до п.1.ч.1. ст. 37 Закону України « Про виконавче провадження». Вбачається,що повернення виконавчого листа без подальшого його виконання не відбулось .

Крім того,посилання в апеляційній скарзі на висновки Верховного Суду у постановах від 26 травня 2021 року у справі № 569/11466/20, від 18 листопада 2020 року у справі № 648/1102/19, від 01 серпня 2019 року у справі № 642/6906/16-ц , не свідчать про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, оскільки зазначені висновки зроблені за інших фактичних обставин.

Отже, аргументи заявника апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не дають підстав апеляційному суду дійти іншого висновку, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права і не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

З огляду на викладене та з урахуванням положень ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд дійшов висновку , що апеляційну скаргу ОСОБА_1 , слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 14 вересня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст. 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складений 19 грудня 2022 року .

Судді: