Провадження № 2/554/673/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2022 року м.Полтава

Октябрський районний суд м.Полтави

у складі: головуючого судді Чуванової А.М.,

за участю секретаря Проскурня Я.О.,

за участю учасників справи:

представник позивача: ОСОБА_1 ,

представник відповідача: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Полтаві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя та зустрічною позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання особистою власністю майна, набутого під час шлюбу,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 у листопаді 2021 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, в якому просила визнати автомобіль VOLKSWAGEN GOLF 2002 року випуску, що зареєстровано 14.07.2020 року на ОСОБА_4 , об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та в порядку поділу спільного майна подружжя стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію в розмірі 1/2 частки від ринкової вартості автомобіля VOLKSWAGEN GOLF 2002 року випуску, яка складає 90 000 грн., залишивши автомобіль у власності ОСОБА_4 .

В обґрунтування вимог позивач зазначила, що між нею та відповідачем було укладено шлюб, який рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 02.09.2021 року було розірвано. Рішенням суду встановлено, що сторони перебували в шлюбі з 15.06.2018 року. В шлюбі у подружжя народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

17.07.2020 року подружжя придбало за кошти, які були їх спільною сумісною власністю, автомобіль VOLKSWAGEN GOLF 2002 року випуску. Автомобіль зареєстровано на відповідача, що вбачається з Єдиного державного реєстру МВС стосовно зареєстрованих транспортних засобів від 01.11.2021 року. Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на автомобіль, а також сам автомобіль перебуває у користуванні відповідача.

Починаючи з 22.08.2021 року позивач у справі разом з дитиною повернулися до м.Київ, а відповідач продовжує проживати у м.Полтава.

Враховуючи те, що авто є неподільною річчю в розумінні ст.183 ЦК України, а сторони постійно проживають в різних містах України, відтак спільне користування авто неможливе. Оскільки, фактично автомобілем користується відповідач та є його зареєстрованим власником, то позивач має право на підставі ст.364 ЦК України отримати компенсацію вартості своєї частки в розмірі 1/2 від ринкової вартості спірного авто. Заявляючи відповідні вимоги, позивач погоджується на отримання грошової компенсації, яку відповідач не готовий добровільно виплачувати.

Ухвалою суду від 24.11.2021 року було відкрито провадження по зазначеній цивільній справі та вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідачем ОСОБА_4 надано до суду відзив на позовну заяву, в якому відповідач не погоджується з позовними вимогами. Вказав, що позивачка не зазначила жодного належного та допустимого доказу того, що автомобіль було придбано за спільні, нажиті у шлюбі кошти (а.с. 47-48).

Відповідач ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_3 про визнання особистою власністю майна, набутого під час шлюбу, в якій просить прийняти і розглянути зустрічний позов в одному провадженні з первинним позовом ОСОБА_3 про поділ майна подружжя; визнати особистою власністю ОСОБА_4 автомобіль марки VOLKSWAGEN GOLF 2002 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 .

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_4 зазначив, що з 11.05.2020 року подружжя фактично припинили шлюбні відносини та ведення спільного побуту, про це він зазначив у позові про розірвання шлюбу, і судовим рішенням це було встановлено. ОСОБА_3 проти позову не заперечувала. Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 09.09.2021 року шлюб між сторонами було розірвано. 17.07.2020 року після припинення фактичних шлюбних стосунків ОСОБА_4 придбав автомобіль марки VOLKSWAGEN GOLF 2002 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 за власні кошти, які накопичив до шлюбу, працюючи в АТ «Дельта Банк» з 2010 року по жовтень 2018 року. Відповідно до довідки банку від 15.02.2022 року, за зазначений період він отримав 1195878,33 гривень. Його колишня дружина після весілля і переїзду в м.Полтаву взагалі не працювала. Наведене свідчить, що під час шлюбу вони не могли накопичить суму для купівлі автомобіля, він купив його за раніше накопичені ним особисто кошти, які зберігалися в його квартирі.

Ухвалою суду від 01.07.2022 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання особистою власністю майна, набутого під час шлюбу, об`єднано в одне провадження з цивільною справою за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя. Суд перейшов від розгляду в спрощеному до загального позовного провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання особистою власністю майна, набутого під час шлюбу.

ОСОБА_3 подала до суду відзив на зустрічну позовну заяву, в якому просила відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. Зазначила, що в дійсності сторони припинили фактичні шлюбні відносини, ведення спільного побуту та спільне проживання, починаючи з 22.08.2021 року. Важливо, що відповідач ОСОБА_3 у справі про розірвання шлюбу заяви про визнання позову, а також про визнання обставин, наведених позивачем, не визнавала. До справи було подано лише клопотання про проведення судового засідання без її участі. В рішенні суду не зазначено щодо припинення з 11.05.2020 року фактичних шлюбних відносин. Матеріали справи не містять доказів, що за спірне авто було внесено саме особисті кошти позивача. З копії договору купівлі-продажу спірного транспортного засобу від 14.07.2020 року вбачається, що авто придбано за 85440 гривень. За період перебування в шлюбі сторони отримали дохід - 298258,27 гривень. З наданих доказів вбачається, що подружжя в період шлюбу та придбавання спірного авто мало дохід сімейного бюджету, в тому числі дохід мала відповідачка, який був направлений сторонами на придбання авто. Позивачем не надано доказів, що спірне майно придбано лише в його інтересах (а.с.108-112).

Ухвалою суду від 09.08.2022 року закрито підготовче судове засідання та справу призначено до розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 первісний позов підтримала, в задоволенні зустрічного позову просила відмовити. Зазначила, що сторони 22.08.2021 року припинили спільне проживання, а авто було придбано у 2020 році. Позивач працювала у банківській установі, потім перебувала у декретній відпустці.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні первісного позову, зустрічний задовольнити. Зазначив, що позивачка після переїзду до м.Полтави ніде не працювала, перебувала у декретній відпустці. З 11.05.2020 року сторони припинили сімейні відносини. 17.07.2020 року відповідач придбав автомобіль. Авто знаходиться у відповідача та він ним користується. Відповідач не заперечує проти суми позову, тому не наполягає на проведенні експертизи.

Суд, заслухавши представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає первісний позов таким, що підлягає задоволенню, а зустрічний позов таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 15.06.2018 року між позивачем та ОСОБА_4 було укладено шлюб.

Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 02.09.2021 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с.18 - рішення суду).

Відповідно до ст. 60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин ( навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо ) самостійного заробітку ( доходу ).

Згідно ст. 69 СК України, дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

У судовому засіданні наявними доказами підтверджено те, що за час перебування у шлюбі позивач з відповідачем набули у власність, автомобіль марки VOLKSWAGEN GOLF 2002 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 (а.с.19 витяг, а.с.98 довідка, а.с.99-100 договір купівлі - продажу, акт приймання-передачі ).

Як стверджує позивач ринкова вартість автомобіля складає 180000 гривень, дану обставину відповідач не спростував та визнав в ході розгляду справи. Позивач просить стягнути грошову компенсацію в розмірі 1/2 частки від ринкової вартості авто, яка складає 90000 гривень.

Згідно з ст.71 Сімейного кодексу України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу (частина третя статті 370 ЦК України).

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою (абзаци перший і другий частини другої статті 364 ЦК України).

Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (частина друга статті 183 ЦК України).

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини друга, четверта та п`ята статті 71 СК України).

Право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї (частина перша статті 365 ЦК України).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пп. 23, 24 своєї постанови від 21 грудня 2007 N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК України).

Відповідно до п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України.

Судом встановлено, що спірний автомобіль перебуває у користуванні відповідача, на момент розгляду справи в суді сторони не вирішили питання про поділ майна, відповідачем в ході розгляду справи не спростовано режим спільного майна стосовно автомобіля, тому з огляду на викладене, позивач набуває право на отримання компенсації вартості його частки у спільному майні подружжя.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем позовних вимог. Слід визнати автомобіль VOLKSWAGEN GOLF 2002 року випуску, що зареєстровано 14.07.2020 року на ОСОБА_4 , об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та в порядку поділу спільного майна подружжя стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію в розмірі 1/2 частки від ринкової вартості автомобіля VOLKSWAGEN GOLF 2002 року випуску, яка складає 90 000,00 грн., залишивши автомобіль у власності ОСОБА_4 .

Щодо зустрічного позову ОСОБА_4 , суд зазначає наступне.

Статтею 63 Сімейного Кодексу України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Отже обов`язок спростувати презумпцію спільності майна лежить на відповідачеві, який жодних достовірних та допустимих доказів щодо наявності інших обставин, передбачених ст. 57 СК України, суду не надав.

В судовому засіданні було встановлено, й не спростовано ОСОБА_4 , про те, що договір купівлі-продажу спірного автомобіля було укладено в інтересах сім`ї, а не для його особистих потреб.

Верховний Суд у Постанові по справі № 546/912/16-ц від 24.01.2020 року зазначив, що статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями, як час набуття майна і кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Отже, у разі придбання майна в період шлюбу, але за особисті кошти таке майно не може вважатись спільним майном подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за чиї кошти воно придбане. Та якщо заява одного з подружжя про те, що річ була куплена на особисті кошти, не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції спільності майна подружжя, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Таким чином, суд доходить висновку про те, що позивачем за зустрічним позовом не спростовано презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Тому, в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 слід відмовити.

Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст.141 ЦПК України і вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 908 гривень.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.12,13,81,82,141,211,259,263-265,268 ЦПК України, ст.ст.60,65,70,71СК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя - задовольнити.

Визнати автомобіль VOLKSWAGEN GOLF 2002 року випуску, що зареєстрований 14.07.2020 року на ОСОБА_4 , об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Стягнути з ОСОБА_4 , адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , грошову компенсацію в розмірі 1/2 частки від ринкової вартості автомобіля VOLKSWAGEN GOLF 2002 року випуску, яка складає 90 000 гривень, залишивши автомобіль у власності ОСОБА_4 .

Стягнути з ОСОБА_4 , адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , судовий збір в розмірі 908 гривень.

В задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання особистою власністю майна, набутого під час шлюбу відмовити.

Рішення може бути оскаржене на підставі ч. 1 ст. 354 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги у тридцяти денний строк з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 ;

відповідач: ОСОБА_4 , адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 .

Повний текст судового рішення складено 07.10.2022 року.

Суддя А.М.Чуванова