Провадження № 22-ц/4806/1585/21
У Х В А Л А

про визнання неподаною та повернення апеляційної скарги

30 червня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого: судді Джуги С.Д.,

суддів: Куштана Б.П., Бисаги Т.Ю.

вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02 вересня 2021 року у складі судді Бенци К.К., у справі за скаргою ОСОБА_2 , стягувач ОСОБА_1 на бездіяльність головного державного виконавця Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ в Закарпатській області Грицищук М.П. під час виконання судового рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и в :

20 жовтня 2021 року через засоби поштового зв`язку ОСОБА_1 подала до Закарпатського апеляційного суду апеляційну скаргу на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02 вересня 2021 року, в якій заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 12 листопада 2021 року поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02 вересня 2021 року, а вказану апеляційну скаргу залишено без руху у зв`язку з невідповідністю вимогам закону щодо порядку та правил оплати судового збору та п.3 ч.4 ст. 356 ЦПК України, оскільки до апеляційної скарги не додано документ, що підтверджує сплату судового збору.

Згідно частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 29 травня 2018 року у справі № 915/955/15 сформовано висновок про обов`язковість справляння судового збору за подання апеляційних скарг на всі без винятку ухвали, які підлягають оскарженню, незалежно від того чи передбачено Законом України «Про судовий збір» справляння судового збору за подання тих заяв чи скарг, за результатами розгляду яких постановляються відповідні ухвали.

У висновках Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, які викладені в постанові від 20 червня 2018 року у справі №752/7347/16-ц, також зазначено, що якщо за подання скарги на дії державного виконавця до суду першої інстанції законом не встановлено для заявника обов`язок сплачувати судовий збір, то в разі оскарження заінтересованою особою постановленого судом першої інстанції судового рішення за результатами розгляду зазначеної скарги судовий збір справляється на загальних підставах, встановлених у підпункті 9 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір».

Апелянту було надано строк на протязі десяти днів з дня отримання ухвали для усунення недоліків шляхом сплати судового збору.

На вказану апелянтом ОСОБА_1 адресу було направлено для виконання копію ухвали Закарпатського апеляційного суду від 12 листопада 2021 року про залишення апеляційної скарги без руху.

Однак, поштове відправлення адресоване апелянту ОСОБА_1 повернулось до Закарпатського апеляційного суду без вручення з відміткою на поштовому конверті - "за закінченням терміну зберігання".

Відповідно до змісту ч.1 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

Матеріали справи не містять заяви апелянта, про зміну свого місця проживання чи місцезнаходження.

Станом на сьогоднішній день, недоліки апеляційної скарги апелянтом не усунуто.

Частиною 2 ст.43 ЦПК України передбачено, що учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися своїми процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. (ч. 1 ст. 44 ЦПК України).

Верховний Суд у своїй постанові від 11 червня 2021 року у справі № 2-6236/11 висловив правову позицію, що сам лише факт неотримання заявником поштової кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася до суду у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною невиконання ухвали суду, оскільки це зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надала суду таку адресу для направлення кореспонденції, вказавши її у своїй скарзі.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами.

Отже, у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернено поштою у зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С.А. проти Іспанії» сформував позицію про те, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Також, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 04 жовтня 2001 року у справі «Тойшлер проти Германії» (Тeuschler v. Germany) наголосив на тому, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів.

Принцип юридичної визначеності як складова частина конституційного принципу верховенства права зобов`язує апелянта самостійно цікавитися перебігом розгляду його скарги в суді апеляційної інстанції. Тривала відсутність такого інтересу з боку апелянта свідчить про його небажання захищати свої процесуальні права та зловживання правом на апеляцію.

З моменту подання апелянтом ОСОБА_1 апеляційної скарги, а саме з 20 жовтня 2021 року нею не вжито жодних заходів для того, щоб дізнатися про стан своєї апеляційної скарги та усунути недоліки, які були виявлені судом апеляційної інстанції під час її подачі.

Відповідно до ч.2 ст.357 ЦПК України, до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених ст.356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

З врахуванням того, що недоліки апеляційної скарги апелянтом не усунуто, відповідно до ст.ст.185, 357 ЦПК України, апеляційну скаргу слід визнати неподаною та повернути апелянту.

Керуючись ст.ст. 185, 357 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02 вересня 2021 року, у справі за скаргою ОСОБА_2 , стягувач ОСОБА_1 на бездіяльність головного державного виконавця Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ в Закарпатській області Грицищук М.П. під час виконання судового рішення, зобов`язання вчинити певні дії - визнати неподаною та повернути апелянту.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, однак протягом тридцяти днів може бути оскаржена до Верховного Суду.

Головуючий:

Судді: