ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2022 року м.Суми

Справа №583/3928/21

Номер провадження 22-ц/816/513/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Левченко Т. А.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

у присутності :

представника позивача ОСОБА_1 адвоката Студзінського Максима Анатолійовича ,

представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Кутового Ярослава Адольфовича,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 26 січня 2022 року у складі судді Ільченко В.М., ухваленого в м. Охтирка Сумської області, повний текст якого складено 27 січня 2022 року,

в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

в с т а н о в и в :

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 16 грудня 2017 року між ним та ОСОБА_2 укладено договір позики, оформлений розпискою, відповідно до умов якого, він передав відповідачу в борг 10000 доларів США, які той зобов`язався повернути в строк до 31 грудня 2018 року.

Посилаючись на те, що відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, борг у визначені розпискою строк повернуто не було, просив стягнути з нього позику у сумі 10000 доларів США та три проценти річних, що становить 816 доларів США.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 26 січня 2022 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В доводах апеляційної скарги вказує на те, що судом першої інстанції не було надано належної оцінки наявній в матеріалах справи засвідченій копії розписки. Справа була розглянута за відсутністю позивача, при цьому, суд не зобов`язував надати оригінал цієї розписки для звіряння.

Звертає увагу і на те, що при ухваленні заочного рішення в цій справі, суд визнав належним доказом засвідчену копію боргової розписки. Вважає, що суд першої інстанції безпідставно посилався на правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду України та Верховного Суду.

Також наголошує на тому, що не були вирішені заявлені позовні вимоги по стягнення 3% річних за невиконання відповідачем боргового зобов`язання.

Від відповідача в установлений апеляційним судом строк відзиву на апеляційну скаргу подано не було.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, який підтримав доводи апеляційної скарги , заперечення проти апеляційної скарги представника відповідача, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Ухвалюючи оскаржуване рішення та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було доведено факту укладення договору позики. Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 16 грудня 2017 року ОСОБА_2 була складена розписка, зі змісту якої вбачається, що ним було взято в борг у ОСОБА_1 10000 доларів США, які він зобов`язався повернути в строк до 31 грудня 2018 року (а.с. 4).

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Таким чином, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Саме такий правовий висновок про застосування статей 1046, 1047 ЦК України міститься у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі N 6-63цс13 та від 02 липня 2014 року у справі N 6-79цс14, 11 листопада 2015 року у справі N 6-1967цс15.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із положеннями ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ст. 95 ЦПК України, письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 була надана копія розписки, складена ОСОБА_2 , відповідність якої була підтверджена позивачем, із зазначенням дати такого засвідчення.

Крім того, в позовній заяві, ОСОБА_1 зазначив, що оригінал цієї розписки перебуває в нього.

Визнаючи надану позивачем копію розписки неналежним доказом укладення між сторонами 16 грудня 2017 року договору позики, судом першої інстанції в порушення вимог ч. 6 ст. 95 ЦПК України, не було витребувано у позивача оригіналу розписки, складеної ОСОБА_2 .

Також, колегія суддів звертає увагу і на те, що у відповідності до положень ст. 545 ЦК України наявність у кредитора оригіналу боргового документу, підтверджує невиконання зобов`язання боржника по поверненню боргу. Проте, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач не вказує, що ним фактично виконані боргові зобов`язання, а взагалі заперечує укладення цього договору.

Долучена до позовної заяви копія розписки, складеної ОСОБА_2 повністю відповідає оригіналу цього боргового документу, наданому позивачем апеляційному суду.

Таким чином, беручи до уваги те, що відповідачем під час розгляду справи інстанційними судами не було надано належних, допустимих та достатніх доказів, які б підтверджували його доводи про те, що надана позивачем розписка ним не складалася та не підписувалася, або повернення боргу позивачу, колегія суддів дійшла до висновку що є підстави для стягнення з відповідача на користь позивача суми позики, що становить 10000 доларів США.

Крім того, у відповідності положень ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Беручи до увагу те, що ОСОБА_2 не визнавав взятого на себе зобов`язання та не повернув отриманої в борг позики до 31 грудня 2018 року, в межах заявлених позовних вимог, є підстави для стягнення з нього 3% річних, нарахованих за період з 01 січня 2019 року по 19 вересня 2021 року включно, що становить 815,34 доларів США (10 000,00 x 3 % x 993 дні : 365 днів: 100).

Отже, виходячи з викладеного, рішення суду першої інстанції на підставі п. 1), 4) ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог, стягнувши з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в сумі 10000 доларів США та 3% річних в сумі 815,34 доларів США.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Пропорційно до розміру задоволених позовних вимог та апеляційної скарги з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати в розмірі 2884 грн 44 коп. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 4326 грн. 67 коп. судового збору за апеляційний перегляд рішення суду.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389 ЦК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 26 січня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 16 грудня 2017 року в сумі 10000 доларів США, три відсотки річних в сумі 815,34 доларів США та судовий збір в сумі 2884 гривні 44 копійки за розгляд справи в суді першої інстанції.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сум 4326 гривень 67 копійок за апеляційний перегляд рішення суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 7 липня 2022 року.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: В. І. Криворотенко

Т. А. Левченко