Справа №482/374/21
Провадження № 22-ц/812/1067/22
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

20 грудня 2022 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Царюк Л.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу

ОСОБА_1 , яка подана його представником адвокатом Михайловим Глібом Вадимовичем та доповнення до апеляційної скарги ОСОБА_1 , які подані представником адвокатом Родіоновою Вікторією Євгенівною

на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10 листопада 2022 року, постановлену у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Микульшиною Г.А., повний текст складеного того ж дня, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ майна подружжя, визнання права власності та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, його поділ майна та визнання права власності.

Обґрунтовуючи позовні вимоги вказував, що 08 жовтня 2010 року він зареєстрував шлюб із ОСОБА_2 .

Перебуваючи у шлюбі, сторони сумісними зусиллями та за сумісні кошти придбали нерухоме майно, а саме:

- приміщення магазину промислових товарів, загальна площа: 82,7 кв.м., на першому поверсі житлового будинку літ А-2, адреса: АДРЕСА_1 , виникнення права власності 24.01.2020;

- магазин промислових товарів, загальна площа: 121,6 кв.м., на першому поверсі житлового будинку літ А-2, адреса: АДРЕСА_2 , виникнення права власності 04.07.2014;

- нежитлові приміщення, загальна площа: 30/100 частин приміщень підвалу, приватна спільна часткова власність, загальна площа 367 кв.м. (110,5 кв.м. припадає на відповідну частку у спільному сумісному майні), яке складається з нежитлових приміщень підвалу та сходинкових клітин 1 го та 2 го поверху в житловому будинку літ. А-2, адреса: АДРЕСА_3 , виникнення права власності 04.07.2014.

- житловий будинок, загальна площа: 294,7 кв.м., житлова площа 129,7 кв.м., житловий будинок літ А-2, адреса: АДРЕСА_4 , виникнення права власності 23.06.2016;

Згідно звітів товарознавчих експертів загальна вартість таких об`єктів становить: 769508 грн., 1/2 складає 384754 грн.

Усе майно через тривале проживання та міцну довіру на час сумісного проживання за узгодженим рішенням подружжя було зареєстровано за ОСОБА_2 .

На час звернення до суду з цим позовом у провадженні Новоодеського районного суду Миколаївської області перебуває справа про розірвання шлюбу.

Посилаючись на вищевикладене, позивач ОСОБА_1 просив суд визнати вищевказане майно спільною сумісною власністю подружжя та визнати за ним право власності на 1/2 частину зазначеного майна.

Відповідач ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3 , а згодом змінила заявлені вимоги та просила визнати спільною сумісною власністю подружжя автомобіль автомобіля Ford Transit, номер кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 та стягнути з ОСОБА_1 на її користь Ѕ частину суми одержаної від його продажу.

Згідно ухвали Новоодеського районного суду Миколаївської області від 13 червня 2022 року цивільну справу передано за територіальною підсудністю до Ленінського районного суду м. Миколаєва.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 13 жовтня 2022 року вказану справу прийнято до провадження суддею Микульшиною Г.А., розглядати справу призначено за правилами загального позовного провадження, підготовче судове засідання у справі призначитина 10 листопада 2022 року.

01 листопада 2022 року на адресу суду надійшло клопотання представника позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 - адвоката Нікітченко М.О., яке вона підтримала в судовому засіданні, про зупинення провадження у цій справі до набрання законної сили рішення по цивільній справі № 482/586/22 за позовом ОСОБА_2 до ТОВ «НОВУС-Н», ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про визнання недійним договору купівлі-продажу, витребування майна з чужого незаконного володіння та скасування державної реєстрації права власності.

08 листопада 2022 року ОСОБА_2 подала до суду уточнення зустрічного позову, в якому просила визнати спірний автомобіль Ford Transit, номер кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 спільною сумісною власністю подружжя та визнати за нею право власності на 1/2 частку.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10 листопада2022 року клопотання представником позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 адвокатом Нікітченко М.О. про зупинення провадження у справі задоволено.

Провадження у справі №482/374/21 за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ майна подружжя і визнання права власності, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 482/586/22 за позовом ОСОБА_2 до ТОВ «НОВУС-Н», ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про визнання недійним договору купівлі-продажу, витребування майна з чужого незаконного володіння та скасування державної реєстрації права власності.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції посилаючись на те, що у провадженні Новоодеського районного суду Миколаївської області перебуває цивільна справа № 482/586/22 за позовом ОСОБА_2 до ТОВ «НОВУС-Н», ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про визнання недійним договору купівлі-продажу автомобіля Ford Transit, номер кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , витребування його з чужого незаконного володіння та скасування державної реєстрації права власності, та вважаючи, що справи між собою є взаємопов`язаними, бо результати вирішення спору за вищевказаним позовом можуть вплинути на вирішення даної цивільної справи, тобто, судом може бути вирішено спір про повернення у власність позивача автомобіля, який відповідач вважає спільним майном подружжя та за зустрічним позовом бажає поділити його.

Не погоджуючись із такою ухвалою суду першої інстанції 24 листопада 2022 року на адресу Миколаївського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга ОСОБА_1 , яка подана його представником адвокатом Михайловим Г.В., а 25 листопада 2022 року надійшла апеляційна скарга ОСОБА_1 , яка подана його представником адвокатом Родіоновою В.Є.

30 листопада 2022 року від представника ОСОБА_1 адвоката Родіонової В.Є. надійшло клопотання/заява у якому вона просить вважати подану нею апеляційну скаргу на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10 листопада 2022 року про зупинення провадження у справі №482/374/21, доповненням до апеляційної скарги подану представником Михайловим Г.В.

Мотивуючи доводи апеляційної скарги, з врахуванням доповнень до апеляційної скарги представники вказували, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права з огляду на те, що суд не звернув уваги на розумність тривалості розгляду справи; що відсутня об`єктивна неможливість розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається Новоодеським районним судом Миколаївської області і суд має можливість на підставі наявних доказів самостійно встановити при розгляді справи наявність обставин, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги; що розгляд справи №482/586/22 розпочався більш як через 14 місяців після справи №482/374/21, тому у випадку наявності питання про преюдиціальний зв`язок між справами, воно повинно вирішуватись на користь тієї справи, яка почала розглядатися раніше; що, окрім, зазначеної частини спірного майна в провадженні Ленінського районного суду м. Миколаєва по справі №482/374/21 вирішується питання щодо іншої значної частини майна, вартість якої є більшою, і ці питання не є предметом розгляду по справі №482/586/22.

Також зазначали, що суддею першої інстанції не винесено ухвалу про прийняття уточнених позовних вимог до зустрічної позовної заяви в редакції вимог ОСОБА_2 про визнання частки на транспортний засіб. Не надано строк Позивачу за первісним позовом на надання відзиву.

А тому, суддя першої інстанції не мала права зупиняти провадження по справі.

Оскільки прийнятими вимогами позивача за зустрічним позовом є компенсація частки транспортного засобу, а тому справа щодо визнання договору купівлі-продажу вказаного спірного автомобіля недійсним, ніяким чином не вплине на законні права та обов`язки ОСОБА_2 .

Враховуючи вищевикладене, просили оскаржувану ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Нікітченко М.О. просила відмовити у її задоволені, залишивши без змін ухвалу суду першої інстанції.

Про розгляд справи судом апеляційної інстанції учасники справи повідомлені належним чином.

Відповідно до частини 2 статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини 1 статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам ухвалу суду першої інстанції не відповідає.

Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції дійшов висновку, що справи між собою є взаємопов`язаними, а результат вирішення спору за позовом, що перебуває у провадженні Новоодеського районного суду Миколаївської області може вплинути на вирішення цієї цивільної справи, а саме: вирішити спір про повернення у власність позивача автомобіля, який відповідач вважає спільним майном подружжя за зустрічним позовом і бажає поділити його.

Проте, колегія суддів не може погодитись з висновком суду про наявність підстав для зупинення провадження у даній справі.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Згідно з п.5 ч.1 ст.253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених п.6 ч.1 ст.251 цього Кодексу - до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи.

Аналіз наведених положень закону дає підстави для висновку про те, що на підставі п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України суд зупиняє провадження у справі лише у тому випадку, коли її неможливо розглянути у зв`язку з тим, що питання про наявність певних фактів, від яких залежить її вирішення, відповідно до чинного законодавства вирішується в іншій цивільній, господарській або кримінальній справі чи у справі, що розглядається в адміністративному порядку. Сам по собі розгляд питання іншим органом, не пов`язаний зі встановленням наявності чи відсутності таких фактів, не є підставою для зупинення провадження. Зупинення провадження в цивільній справі з мотивів наявності іншої справи, яка розглядається в порядку цивільного, кримінального, господарського чи адміністративного судочинства, може мати місце тільки в тому разі, коли в цій, іншій, справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав заявлених у цивільній справі вимог чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом учинення процесуальних дій під час судового розгляду з визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і передбачити усунення яких неможливо.

Вирішуючи питання про зупинення провадження у справі суду слід з`ясувати: як пов`язані справи, які розглядаються різними судами загальної юрисдикції та чим обумовлюється неможливість розгляду справи.

При цьому слід враховувати, що неможливість розгляду справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені судом самостійно у цій справі через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи.

Підставою для зупинення провадження у справі є не лише існування іншої справи на розгляді в суді та припущення про те, що рішення по ній має значення для цивільної справи, що розглядається, а неможливість її розгляду до вирішення цієї іншої справи.

Між двома справами повинен існувати близький взаємозв`язок, який зазвичай проявляється у тому, що факти, які будуть встановлені в одній справі (яка розглядається), будуть мати преюдиційне значення у іншій справі (провадження у якій зупинене).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що 25 березня 2021 рокуОСОБА_1 звернувся суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання нерухомого майна, а саме:

- приміщення магазину промислових товарів, загальна площа: 82,7 кв.м., на першому поверсі житлового будинку літ А-2, адреса: АДРЕСА_1 ;

- магазин промислових товарів, загальна площа: 121,6 кв.м., на першому поверсі житлового будинку літ А-2, адреса: АДРЕСА_2 ;

- нежитлові приміщення, загальна площа: 30/100 частин приміщень підвалу, приватна спільна часткова власність, загальна площа 367 кв.м. (110,5 кв.м. припадає на відповідну частку у спільному сумісному майні), яке складається з нежитлових приміщень підвалу та сходинкових клітин 1 го та 2 го поверху в житловому будинку літ. А-2, адреса: АДРЕСА_3 ;

- житловий будинок, загальна площа: 294,7 кв.м., житлова площа 129,7 кв.м., житловий будинок літ А-2, адреса: АДРЕСА_4 , яке було придбано у період шлюбу, спільною сумісною власністю подружжя, поділ цього майна та визнання за ним права власності на 1/2 частку спірного майна( т.1 а.с.3-8).

Звертаючись до суду із зустрічним позовом ОСОБА_2 просила визнати спільною сумісною власністю подружжя автомобіля Ford Transit, номер кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 та визнати за нею право власності на 1/2 частку цього майна( т.1 а.с.93-97).

У справі, що переглядається ухвалою Новоодеського районного суду Миколаївської області від 17 травня 2021 року відкрито провадження у справі за № 482/374/21; розгляд справи призначено у спрощеному порядку на 18 червня 2021 року ( т.1 а.с.67) .

Наступною ухвалою цього ж суду від 16 липня 2021 року прийнято зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна, що є спільною власністю подружжя і об`єднано в одне провадження з позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, його поділ та визнання права власності, розгляд справи призначено у загальному порядку та призначено підготовче судове засідання 05 серпня 2021 року ( т.1 а.с.106).

Ухвалою Новоодеського районного суду Миколаївської області від 29 листопада 2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні ( т.1 а.с.141-143).

21 січня 2022 року представник відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 адвокат Нікітченко М.О. подала до суду уточнену позовну заяву, в якій просила стягнути з ОСОБА_1 на свою користь компенсацію вартості 1/2 суми одержаної від реалізації спірного автомобіля ( т.1 а.с.181-184).

Цього ж дня, 21 січня 2022 року подала зустрічний позов до ОСОБА_1 про визнання вищевказаного нерухомого майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності за нею на нежитлові приміщення, визнання права власності по 1/2 частці за кожним на житловий будинок, та стягнення з неї та користь ОСОБА_1 грошової компенсація за більшу частку майна у розмірі 192 377 грн ( т.1 а.с.185-190, 215-220).

Ухвалою Новоодеського районного суду Миколаївської області від 24 січня 2022 року у прийняття зустрічного позову від 21 січня 2022 року відмовлено, у зв`язку з тим, що закрито підготовче провадження у справі, та прийнято уточнення зустрічного позову від 21 січня 2022 року, відповідно до яких, позивач за зустрічним позовом просила стягнути на її користь компенсацію вартості Ѕ частки суми одержаної від реалізації спірного автомобіля (т.1 а.с.200-202).

У справі, що переглядається ухвалою Новоодеського районного суду Миколаївської області від 17 травня 2021 року відкрито провадження у справі за № 482/374/21; розгляд справи призначено у спрощеному порядку на 18 червня 2021 року ( т.1 а.с.67) .

Наступною ухвалою цього ж суду від 16 липня 2021 року прийнято зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна, що є спільною власністю подружжя і об`єднано в одне провадження з позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, його поділ та визнання права власності, розгляд справи призначено у загальному порядку та призначено підготовче судове засідання 05 серпня 2021 року ( т.1 а.с.106).

Ухвалою Новоодеського районного суду Миколаївської області від 13 червня 2022 року цивільну справу передано за територіальною підсудністю до Ленінського районного суду м. Миколаєва ( т.2 а.с.61-63).

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 13 жовтня 2022 року вказану справу прийнято до провадження суддею Микульшиною Г.А., розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження, підготовче судове засідання у справі призначити на 10 листопада 2022 року( т.2 а.с.101-102).

У липні 2022 року ОСОБА_2 звернулася до Новоодеського районного суду Миколаївської області з позовом до ТОВ «НОВУС-Н», ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про визнання недійним договору купівлі-продажу автомобіля Ford Transit, номер кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , витребування його з чужого незаконного володіння та скасування державної реєстрації права власності (справа № 482/586/22).

Зупиняючи провадження у справі № 482/374/21 до вирішення спору у справі № 482/586/22, суд першої інстанції не звернув уваги, що в разі якщо сторона договору або інша особа (зацікавлена особа) хоче отримати еквівалент вартості в майні, яке було відчужено без її згоди, і подає позов про стягнення компенсації в розмірі своєї частки у вартості відчуженого спільного майна, то пред`явлення одночасно позову про визнання договору недійсним не є ефективним способом захисту її прав, оскільки такий спосіб захисту не захищає та не відновлює у результаті її порушене право.

Інакше кажучи, позовну вимогу про визнання недійсним правочину з відчуження спільного майна подружжя не можна задовольнити одночасно з позовною вимогою про стягнення компенсації за відчужене майно. Заявлені ОСОБА_2 вимоги є взаємовиключними.

З огляду на викладене є помилковим висновок суду першої інстанції пронаявність підстав для зупинення провадження у справі з огляду на те, що справи між собою є взаємопов`язаними, і за результатами розгляду справи № 482/586/22буде вирішено спір про повернення у власність позивача автомобіля, який відповідач вважає спільним майном подружжя за зустрічним позовом і бажає поділити його.

Крім того, безпідставно зупинивши провадження у справі через 1 рік 07 місяців розгляду її у суді, суд першої інстанції порушив право позивача ОСОБА_1 на розумні строки розгляду справи.

Після передачі справи до Ленінського районного суду м. Миколаєва 08 листопада 2022 року ОСОБА_2 подала уточнену позовну заяву ( нова редакція), в якій посилаючись на те, що спірний автомобіль було придбано в період шлюбу та відчужений ОСОБА_1 без її згоди за 10 000 грн., просила визнати спірний автомобіль Ford Transit, номер кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 спільною сумісною власністю подружжя та визнати за нею право власності на 1/2 частку.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 листопада 2021 року у справі № 405/3360/17, зазначено, що « за змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно з пунктом 2 частини другої, частиною третьою статті 49 ЦПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу: позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

У пунктах 6, 7 частини другої статті 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи зобов`язані: виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, яке складається з двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує його вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц).

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що процесуальним законом не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про «доповнення» або «уточнення» позовних вимог. Тому в разі надходження до суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: - подання іншого (ще одного) позову, чи - збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи - об`єднання позовних вимог, чи - зміну предмета або підстав позову.

При цьому при поданні вказаних заяв (клопотань) позивач має дотримуватися правил вчинення відповідної процесуальної дії, недодержання яких тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ЦПК України».

Зважаючи на наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції перед вирішенням клопотання про зупинення провадження у цій справи, повинен був виходячи із її змісту, заяви, поданої представника ОСОБА_2 адвоката Нікітченко М.О., а також із змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, прийняти рішення, про те, чи є ці уточнення: - поданням іншого (ще одного) позову, чи збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог, чи об`єднання позовних вимог, чи - зміна предмета або підстав позову. Проте суд отримавши заяву представника ОСОБА_2 - адвоката Нікітченко М.О. відповідного рішення не прийняв. За вказаних обставин не можна вважати, що уточнення до зустрічного позову прийнято у відповідності до положень чинного законодавства.

З врахуванням наведеного, колегія суддів вважає,що прийнятними позовними вимогами позивача за зустрічним позовом є стягнення грошової компенсація частки вартості транспортного засобу.

А тому, доводи апеляційної скарги в цій частині є слушними.

Більш того, судом першої інстанції допущено порушенням ч.3 ст.49, ч.1, 2 ст.189 ЦПК України, а саме повернення в підготовче судове засідання.

Так, відповідно до частини третьої статті 49 ЦПК України, до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Зміна предмету позову можлива, зокрема у такі способи: 1) заміна одних позовних вимог іншими; 2) доповнення позовних вимог новими; 3) вилучення деяких із позовних вимог; 4) пред`явлення цих вимог іншому відповідачу в межах спірних правовідносин (аналогічний висновок зроблений в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 22 липня 2021 року у справі № 910/18389/20).

Згідно частини першої статті 189 ЦПК України завданнями підготовчого провадження є: 1) остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; 2) з`ясування заперечень проти позовних вимог; 3) визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; 4) вирішення відводів; 5) визначення порядку розгляду справи; 6) вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

Відповідно до частини другої статті 189 ЦПК України підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі і закінчується закриттям підготовчого засідання.

Цивільним процесуальним кодексом України не врегульовано питання щодо повернення суду першої інстанції до стадії підготовчого провадження після його закриття.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 16 грудня 2021 року у справі № 910/7103/21, зроблено висновок, що: «відповідно до практики Верховного Суду, яку колегія суддів враховує на підставі частини 4 статті 236 ГПК України, суди першої інстанції за наявності певних обставин можуть прийняти рішення про повернення до стадії підготовчого провадження після його закриття для вчинення тих чи інших процесуальних дій, які можуть бути реалізовані лише на стадії підготовчого провадження.

Разом з тим, такі обставини мають бути вагомими, оскільки можливість повернення до стадії підготовчого провадження з будь-яких підстав нівелює саме значення стадій господарського процесу: як підготовчого провадження, так і стадії розгляду справи по суті».

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 січня 2022 року у справі № 234/11607/20, зроблено висновок, що: «при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

Крім того, стадія підготовчого провадження з огляду на її мету є не формальною, а реальною запорукою здійснення ефективного правосуддя на стадії розгляду справи по суті, тож належне та добросовісне ставлення до стадії підготовчого провадження як з боку суду, так і з боку всіх учасників справи, є таким, що у повній мірі відповідає засадам справедливого правосуддя.

Після отримання цивільної справи Ленінським районним судом м. Миколаєва, ухвалою суду від 13 жовтня 2022 року знову було призначено підготовче провадження. Між тим, суд першої інстанції вагомих обставин для призначення підготовчого провадження у своїй ухвалі не навів.

Аргументи апеляційної скарги про неподання доказів направлення копії заяви про уточнення позовних вимог та доданих до неї документів іншим учасникам справи, не заслуговують на увагу, оскільки в матеріалах справи наявні квитанції на підтвердження виконання відповідачем ОСОБА_2 вимог ч.5 ст.49 ЦПК України ( т.2 а.с.123-124).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Отже, оскаржувану ухвалу не можна визнати законною, у зв`язку із чим вона підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367,374, 379, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником адвокатом Михайловим Глібом Вадимовичем та доповнення до апеляційної скарги ОСОБА_1 , які подані його представником адвокатом Родіоновою Вікторією Євгенівною задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10 листопада 2022 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до того ж суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 22 грудня 2022 року.