21 лютого 2022 року Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді - Садовського К.С.,
за участю секретаря Пазенко А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК», треті особи: приватний нотаріус Київського нотаріального округу Швець Руслан Олегович, Київський відділ державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,
В свою чергу, вчинення нотаріусом виконавчого за відсутності надання йому особою, яка звертається із відповідною заявою про вчинення виконавчого напису, необхідних оригіналів договорів чи їх дублікатів має, наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 11.12.2020 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху, у зв`язку із її невідповідністю вимогам ст. 175 і 177 ЦПК України.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 11.01.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін.
Вимоги ухвали суду приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Швець Р. О. виконані лише 22.11.2021 р..
У судове засідання 21.02.2022 позивач не з`явився, подавши до суду заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача, на задоволенні позовних вимог наполягає, проти прийняття заочного рішення не заперечував.
Представник відповідача в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце судових засідань повідомлявся належним чином, відзив на позовну заяву подано не було, будь-яких заяв чи клопотань до суду не надходило.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Р. О., повідомлений належним чином про дату час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, свої пояснення або відзив на позовну заяву не надав.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Київський відділ державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області, повідомлений належним чином про дату час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, свої пояснення або відзив на позовну заяву не надав.
Згідно ч.2 ст.43 ЦПК України відповідач зобов`язаний добросовісно здійснювати процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що відповідно до принципу юридичної визначеності, як складової частини конституційного принципу верховенства права, зобов`язує відповідача самостійно цікавитися перебігом розгляду судом пред`явленого до нього позову. Тривала відсутність такого інтересу з боку відповідачів свідчить про їх небажання захищати свої процесуальні права.
Приймаючи рішення про ухвалення заочного рішення, суд зазначає, що відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення і послався, щодо тривалості розгляду даної справи, яка пов`язана поведінки відповідача, спираючись на справу «Писатюк проти України», в якій Європейський суд з прав людини зазначив, що «розумність тривалості провадження має оцінюватись в світлі обставин справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета розгляду для заявника».
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, проти чого не заперечує позивач, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідність до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося.
Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими.
Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Фактичні обставини, встановлені судом.
Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 14 грудня 2007 року у справі № 2-3689/07/10, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 12 лютого 2008 року у справі № 22-а-689/2008 у задоволенні позову ЗАТ КБ «Приватбанк» в особі філії «Харківське Головне регіональне управління Закритого акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк»» відмовлено.

Протягом дії Договору Відповідачем з листопада 2008 року (з 01.11.2008 року) включно в односторонньому порядку збільшено Споживачу відсоткову ставку за користування Кредитом з 12,48 % річних до 14,52 % річних, внаслідок чого щомісячна відсоткова ставка за користування Кредитом також неправомірно збільшилася до 1,21 % (14,52 % річних / 12 місяців) на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом, що призвело до збільшення суми заборгованості, і, як наслідок, до виникнення простроченої заборгованості, прострочених відсотків, простроченої комісії, пені, інших штрафних санкцій за Кредитом.

ОСОБА_1 оскаржив дії Банку та за результатом оскарження Апеляційним судом Харківської області ухвалено рішення від 19.02.2013 у справі № 2018/12000/12, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково; визнано незаконними дії ПАТ КБ «Приватбанк» по підвищенню з 16 жовтня 2008 року процентної ставки з 12,48 % річних до 14,52 % річних за користування кредитом ОСОБА_1 за кредитним договором від 17.11.05 № НАG4AK12180018.

У липні 2011 року Банк звернувся до суду з позовом, в якому просив в рахунок погашення заборгованості за Договором в сумі 8368,97 доларів США (еквівалент 66868, 07 грн.) вилучити у ОСОБА_1 та передати в заклад Банку предмет застави - Автомобіль, що належить на праві власності ОСОБА_1 ; комплект ключів, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) Автомобіля, що належить на праві власності ОСОБА_1 ; звернути стягнення на предмет застави - Автомобіль, що належить на праві власності ОСОБА_1 , шляхом публічного продажу вказаного автомобіля Банку з укладанням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також надання Банку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу; стягнути з ОСОБА_1 судові витрати.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 16 березня 2016 року у справі № 640/22346/13-ц в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № HAG4AK12180018 від 17.11.2005 року в сумі 2777,17 доларів США (еквівалент 22189,59 грн.), вилучено у ОСОБА_1 та передано в заклад Публічному акціонерному товариству Комерційний банк «Приватбанк»: предмет застави автомобіль DAEWOO, модель: LANOS, рік випуску 2005, тип ТЗ: Легковий седан - В, № кузова/шасі: НОМЕР_1 , реєстраційний номер: НОМЕР_2 , що належить на праві власності ОСОБА_1 ; комплект ключів, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) автомобіля DAEWOO, модель: LANOS, рік випуску 2005, тип ТЗ: Легковий седан - В, № кузова/шасі: НОМЕР_1 , реєстраційний номер: НОМЕР_2 , ОСОБА_1 ; звернуто стягнення на предмет застави: автомобіль DAEWOO, модель: LANOS, рік випуску 2005, тип ТЗ: Легковий седан - В, № кузова/шасі: НОМЕР_1 , реєстраційний номер: НОМЕР_2 , що належить на праві власності ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , іпн НОМЕР_3 ), шляхом публічного продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «Приватбанк» з укладанням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також надання ПАТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

У січні 2014 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «ВЕРУС», в особі Філії «Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «ВЕРУС» у Комінтернівському районі м. Харкова (скорочена назва ТОВ «УФА «ВЕРУС») та до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Договором в загальній сумі 8368,97 доларів США (еквівалент 66868,07 грн.) станом на 01.10.2013 року.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 22 березня 2016 у справі № 641/425/14-ц позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 17.11.2005 року у розмірі 2777,17 доларів США (еквівалент 22189,59 грн.), з яких 2266,02 доларів США (еквівалент 18105,50 грн.) заборгованість за кредитом, 511,15 доларів США (еквівалент 4084,09 грн.) заборгованість про процентам, 324,17 доларів США (еквівалент 2590,12 грн.) заборгованість по комісії.

Отже, з матеріалів справи вбачається, що протягом дії Договору Банк двічі звертався до Київського районного суду м. Харкова з позовами до ОСОБА_1 про дострокове стягнення заборгованості за Договором, а саме:

- у червні 2007 року (справа № 2-3689/07/10);

- у липні 2011 року (справа № 640/22346/13-ц).

Звернувшись до суду з позовами у вищезгаданих цивільних справах, Банк реалізував своє право вимагати дострокового повернення боргу шляхом погашення всієї суми, включаючи проценти за користування кредитними коштами, комісії, пені.

З матеріалів справи також вбачається, що Банк звертався до позичальника з вимогами від 04 квітня 2011 року № 30.1.0.0/2-677 та від 16 листопада 2011 року № щодо дострокового повернення суми Кредиту в повному обсязі, нарахованих процентів, комісії та штрафних санкцій відповідно у 30 денний і тижневий термін з дати одержання вимог.

Таким чином, після звернення Банку до суду з позовами до ОСОБА_1 у вищезгаданих цивільних справах № 2-3689/07/10 та №640/22346/13-ц, а також після звернення Банку до ОСОБА_1 з вимогами від 04 квітня 2011 року № 30.1.0.0/2-677 та від 16 листопада 2011 року № про дострокове стягнення заборгованості за Договором, незалежно від способу такого стягнення, Банк змінив порядок, умови і строк дії кредитного договору.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання, відповідно до частини другої статті 625 ЦК, а не у вигляді стягнення процентів та неустойки.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року (справа №310/11534/13-ц, провадження №14-154 цс 18).

Під час звернення ПАТ КБ «Приватбанк» до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швеця Р.О. із заявою про вчинення виконавчого напису, вже існували два судові рішення, які набрали законної сили (у справі № 640/22346/13-ц та у справі № 641/425/14-ц), в яких сума заборгованості ОСОБА_1 за Договором (2777,17 доларів США або еквівалент 22189,59 грн.) значно відрізнялася від суми заборгованості за Договором, що була зазначена АТ КБ «Приватбанк» під час звернення до нотаріуса за отриманням Виконавчого напису № 22768 та у самому Виконавчому написі № 22768 (21290,02 доларів США або еквівалент 555030,82 грн.).

Проте, 23.11.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. вчинено виконавчий напис за № 22768, яким запропоновано звернути стягнення з ОСОБА_1 , який є боржником за кредитним договором від 17.11.2005 № НАG4AK12180018, укладеним між ним та ЗАТ «Комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», на користь останнього. Сума заборгованості за Договором за період з 17.11.2005 року по 14.08.2017 року тривалістю 4319 днів становить 21290,02 доларів США, що за курсом 26,07 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 14.09.2017 року складає 555030,82 грн., з урахуванням заборгованості за тілом кредиту 2266,02 доларів США; заборгованості за відсотками 4516,73 доларів США; заборгованості з комісії 324,17 доларів США; заборгованості з пені 14183,10 доларів США.

Дослідивши вказаний виконавчий напис, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом;

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про нотаріат», нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»).

Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі за текстом - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок).

На підставі статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» (в редакції на час вчинення виконавчого напису) визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Аналогічна норма міститься і у підпункті 3.1. пункту 3 Глави 16 Розділу ІІ Порядку № 296/5.

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі за текстом - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів.

При цьому, вказаний Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й бути також безспірною заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»).

Характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного.

Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Суд, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів.

Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17.

Так, відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика» глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад», якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

З матеріалів справи вбачається, що на час звернення АТ КБ «Приватбанк» до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швеця Р.О. із заявою про вчинення виконавчого напису існувало два судові рішення, які набрали законної сили (рішення Апеляційного суду Харківської області від 16 березня 2016 року по справі № 640/22346/13-ц; рішення Апеляційного суду Харківської області від 22 березня 2016 по справі № 641/425/14-ц), в яких сума заборгованості ОСОБА_1 за Договором (2777,17 доларів США або еквівалент 22189,59 грн.) відрізнялася від суми заборгованості за Договором, яка зазначена у Виконавчому написі № 22768 (21290,02 доларів США або еквівалент 555030,82 грн.).

Зокрема, відповідно до Виконавчого напису № 22768 та «Розрахунку заборгованості за договором № НАG4AK12180018 від 17-11-2005, укладеного між АТ КБ «Приватбанк» та клієнтом ОСОБА_1 , станом на 14-09-2017» заборгованість стягнута в інших розмірах, а саме:

- за відсотками 4516,73 доларів США, в той час, коли за рішенням Апеляційного суду Харківської області від 16 березня 2016 року по справі № 640/22346/13-ц та за рішенням Апеляційного суду Харківської області від 22 березня 2016 по справі № 641/425/14-ц стягнуто лише 511,15 доларів США або еквівалент 4084,09 грн. заборгованості за відсотками;

- пені 14183,10 доларів США, в той час, коли за рішенням Апеляційного суду Харківської області від 16 березня 2016 року по справі № 640/22346/13-ц та за рішенням Апеляційного суду Харківської області від 22 березня 2016 по справі № 641/425/14-ц пеня взагалі не стягувалася.

Таким чином, зазначена у спірному Виконавчому написі № 22768 та у Розрахунку заборгованість за відсотками та пенею відрізняється від заборгованості, яка встановлена у судових рішеннях у справах № 640/22346/13-ц та № 641/425/14-ц.

Також вчиняючи спірний Виконавчий напис № 22768 нотаріус не звернув уваги на те, що Банк нарахував відсотки за кредитом вже після пред`явлення до ОСОБА_1 , як Позичальника, вимоги, згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, про дострокове погашення кредитного договору та після спливу визначеного договором строку кредитування (згідно пункту 1.1. Договору -16 листопада 2012).

Вищенаведене свідчить, що зазначена у Виконавчому написі № 22768 заборгованість не є безспірною.

Поза увагою нотаріуса під час вчинення виконавчого напису залишилось також те, що відповідно до положень статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису в контексті застосування положень статті 88 Закону України «Про нотаріат» безпосередньо пов`язаний із позовною давністю, встановленою ЦК України. Фактично законом визначено, що строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису є таким самим, що й позовна давність для звернення до суду. Таким чином, різниця у правовій природі цих строків не має значення у цьому контексті.

Тобто загальний строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису становить три роки.

Відповідно до пунктів 1.1., 2.2.4. Договору строк виконання зобов`язань ОСОБА_1 встановлено до 16 листопада 2012 року.

Заслуговує на увагу також те, що Банк, звертаючись з вимогами до боржника в порядку дострокового погашення заборгованості та до суду з позовами про стягнення заборгованості, самостійно, за власною ініціативою, змінив строк виконання зобов`язань за кредитним договором.

Так, згідно з підпунктом 3.4. пункту 3 Глави 16 Розділу ІІ Порядку № 296/5 строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу.

Умови Договору не містять жодних умов про збільшення як загальної, так і спеціальної позовної давності.

З матеріалів справи вбачається, що Банк 14 вересня 2017 року звернувся до нотаріуса з заявою про вчинення спірного виконавчого напису. З дня виникнення у Банку права вимоги та на дату на дату вчинення спірного Виконавчого напису № 22768 (23 листопада 2017 року) минуло більше 5 років, що виключає можливість стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в обраний Банком спосіб.

З огляду на те, що на момент вчинення спірного виконавчого напису нотаріусом існували підстави, які свідчили про відсутність ознак безспірності заборгованості за кредитними правовідносинами, що виникли між сторонами, розмір заборгованості за кредитним договором, який значиться у виконавчому написі нотаріуса, викликає сумнів щодо його обгрунтованості та правильності нарахування.

Також встановлено, що Банк нарахував пеню за весь період прострочення та поза межами річного строку спеціальної позовної, що, в контексті статті 88 Закону України «Про нотаріат», частини першої статті 257, пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України, підпунктів 3.1., 3.4. пункту 3 Глави 16 Розділу ІІ Порядку № 296/5.

Вищенаведене у сукупності свідчить про відсутність у нотаріуса підстав для вчинення виконавчого напису, з огляду на відсутність безспірності розміру заборгованості, що, в свою чергу, є підставою для задоволення позовних вимог.

Суд під час ухвалення рішення також враховує пункт 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, котрим встановлено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються:

а) оригінал нотаріально посвідченої угоди;

б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

З матеріалів справи вбачається, що Договір між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «Приватбанк» нотаріально не посвідчувався, що унеможливлює застосування до спірних правовідносин положень пункту 1 Розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами» Порядку № 1172 в редакції від 29 листопада 2001 року.

Також підпунктом 5.1. пункту 5 Глави 16 Розділу ІІ Порядку № 296/5 (в редакції, чинній на дату вчинення Виконавчого напису № 22768) встановлено, що виконавчий напис вчинюється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість.

Якщо виконавчий напис не вміщується на документі, що встановлює заборгованість, він може бути продовжений чи викладений повністю на прикріпленому до документа спеціальному бланку нотаріальних документів (підпункт 5.2. пункту 5 Глави 16 Розділу ІІ Порядку № 296/5).

Отже, на дату вчинення Виконавчого напису № 22768 чинне законодавство передбачало можливість вчинення виконавчого напису лише за умови подання оригіналу Договору чи їх дублікатів, що мають силу оригіналу. Вчинення виконавчого напису на підставі копій договорів чинним законодавством не передбачалось.

В порушення підпунктів 5.1., 5.2. пункту 5 Глави 16 Розділу ІІ Порядку № 296/5 Виконавчий напис № 22768 не було вчинено на оригіналі Договору чи його дублікаті, що має силу оригіналу, а викладено нотаріусом на спеціальному бланку нотаріальних документів без його прикріплення до оригіналу Договору чи його дублікату, які має силу оригіналу, що підтверджується їх відсутністю в матеріалах виконавчого провадження ВП № 56232002, в якому знаходиться оригінал спірного Виконавчого напису № 22768.

Отже, вищенаведене свідчить, що нотаріус про вчиненні спірного Виконавчого напису № 22768 не отримував від Банку оригіналу Договору чи його дублікату, а обставини подання Банком нотаріусу цих документів для вчинення спірного Виконавчого напису № 22768 не підтверджені належними та допустимими доказами.

З урахуванням викладеного, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника, наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Аналогічний висновок також викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного суду від 15.04.2020 у справі №158/2157/17.

Зазначені у позовній заяві порушення законодавства під час вчинення спірного Виконавчого напису № 22768 підтверджуються наданими до матеріалів справи доказами та не спростовані відповідачем.

З огляду на що, суд дійшов висновку, що виконавчий напис є таким, що вчинений нотаріусом не у відповідності до приписів чинного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані сторонами належні, допустимі та достовірні докази як кожний окремо, так і у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Пунктом 1 частини 2 статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір у сумі 992,40 на користь держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 13, 76, 77, 813 223, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, ст. 15, 16, 1048, 1050, 1054 ЦК України, ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, виданий 23 листопада 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецем Русланом Олеговичем, зареєстрований в реєстрі за №22768, про стягнення з ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (юридична адреса: 01001, м.Київ, вул.Грушевського, буд. 1Д, адреса для кореспонденції: 49049, м.Дніпро, вул.Набережна Перемоги, буд. 50, ) суми у розмірі 21290,02 доларів США, що за курсом 26,07 гривень відповідно до службового розпорядження НБУ від 14.09.2017 складає 555030,80 гривні, з урахуванням заборгованості за тілом кредиту 2266,02 доларів США; заборгованості за відсотками 4516,73 доларів США; заборгованості з комісії 324,17 доларів США; заборгованості з пені 14183,10 доларів США; витрат за вчинення виконавчого напису, у сумі 1800 гривень.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» () на користь держави судовий збір в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.

Відповідем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення відповідно до вимог ст. ст. 284-285 ЦПК України.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: https://ki.hr.court.gov.ua/.

Сторони по справі:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», , юридична адреса: 01001, м.Київ, вул.Грушевського, 1Д.

Треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович, місце знаходження: 01001, м. Київ, вул. Лютеранська, 3, нежилі приміщення з № 1 по № 5 (група прим. № 31) в літ. А, лфіс 31.

Київський відділ державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області, місцезнаходження: 61024, м.Харків, вул.Студентська, 5/6.

Суддя К.С.Садовський