Справа № 710/2058/21
Провадження № 2/710/29/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.06.2022 м. Шпола

Шполянський районний суд Черкаської області в складі

головуючого - судді Побережної Н.П.,

за участю секретаря судового засідання Гадіон К.В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Шпола цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до державного нотаріуса Шполянської державної нотаріальної контори Курінного Віктора Васильовича, ОСОБА_3 , Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: ОСОБА_4 в особі законного представника ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в особі законного представника ОСОБА_5 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом та державного акту на право власності на земельну ділянку,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина.

Короткий зміст позовних вимог. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

29.12.2021 до Шполянського районного суду Черкаської області надійшов даний позов. Предмет позову: поновити строк позовної давності; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 31.03.2004, зареєстровано в реєстрі за № 512, що посвідчене державним нотаріусом Шполянської державної нотаріальної контори Курінним Віктором Васильовичем; визнати недійсним та скасувати державний акт серія ЯА № 210710 від 02.02.2005 на право власності на земельну ділянку, кадастровий номер :02:002:0073, площею 1,70 га, розташована в межах Лебединської сільської ради Шполянського району Черкаської області, виданий ОСОБА_3 .

Свою заяву позивач мотивує тим, що ОСОБА_2 є сином ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . 23.07.2013 позивач звернувся з заявою про прийняття спадщини після смерті батька. Іншими спадкоємцями ОСОБА_7 є його неповнолітні сини: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . ОСОБА_7 та відповідач ОСОБА_3 є спадкоємцями ОСОБА_8 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка була бабусею позивача та в результаті смерті якої, була відкрита спадкова справа № 877 від 2002 року. По спадковій справі № 877 від 2002 року видано два свідоцтва про право на спадщину від 31.03.2004 за заповітом, посвідченого Лебединською сільською радою, 14.01.1999, в якому спадкоємцями вказані ОСОБА_3 та ОСОБА_7 .. Спадкове майно, на яке видані це свідоцтва, складається з права власності на земельну ділянку площею 1,70 гектарів, розташована на території Лебединської сільської ради Шполянського району, Черкаської області. Земельна ділянка належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю виданого на ім`я спадкодавця Лебединською сільською радою народних депутатів 10.07.2001, серія I-ЧР007154. 22.11.2021 позивачу стало відомо, отримавши відповідь від 17.11.2021 на адвокатський запит, що за життя ОСОБА_8 склала два заповіти: заповіт від 14.01.1999, посвідчений Лебединською сільською радою, зареєстровано в книзі реєстрації нотаріальних дій під № 4, яким ОСОБА_8 заповіла все своє майно ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , де б воно не було із чого б воно не складалось і взагалі все те, що їй належати на день смерті і на що вона за законом матиме право; та заповіт від 26.03.2001, посвідчений Лебединською сільською радою, зареєстровано в книзі реєстрації нотаріальних дій під № 565, яким ОСОБА_11 заповіла сертифікат на право на земельну ділянку (пай) ЧР № 0232087 КСП «Лебедин» ОСОБА_10 . Наявні підстави для визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 31.03.2004, оскільки заповіт ОСОБА_8 від 14.01.1999 було частково скасовано заповітом ОСОБА_8 від 26.03.2001.Тобто, відповідач ОСОБА_3 не мав право на спадку земельної ділянки після смерті ОСОБА_8 . Тому і свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 31.03.2004 зареєстровано в реєстрі за № 512, видано на підставі заповіту, посвідченого Лебединською сільською радою, 14.01.1999 і зареєстрованого в реєстрі за № 671, заповіту, зареєстрованого в реєстрі за № 671 не існує, так як наявні 2 заповіти: заповіт від 14.01.1999, посвідчений Лебединською сільською радою, зареєстровано в книзі реєстрації нотаріальних дій під № 4 та заповіт від 26.03.2001, посвідчений Лебединською сільською радою, зареєстровано в книзі реєстрації нотаріальних дій під № 565, а також свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 31.03.2004, зареєстровано в peєстрі №512 має бути визнано недійсним. Також позивач зазначає, що дізнався про наявність заповіту на земельну ділянку від 26.03.2001 від знайомих його бабусі ОСОБА_8 , а саме від ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які йому повідомили влітку 2021 року, що бабуся заповіла земельну батькові позивача. 09.11.2021 Адвокатським об`єднанням «Вовк та партнери» відправив адвокатський запит до Лебединської сільської ради з проханням надати інформацію про посвідчення ОСОБА_8 заповітів. 22.11.2021 отримано відповідь Лебединської сільської ради від 17.11.2021 № 135. Отже, про наявність даних заповітів позивачу стало відомо влітку 2021 року та отримано копії 22.11.2021, що є поважною підставою для поновлення строку позовної давності.

Відповідач державний нотаріус Шполянської державної нотаріальної контори Курінного Віктора Васильовича (далі відповідач 1) надав суду відзив, в якому вказав, що не може бути відповідачем у цій справі, оскільки позов пред`явлено не до тієї особи, яка є порушником права позивача. Вказав, що на дублікаті заповіту від 14.01.1999 є службова відмітка секретаря Лебединської сільської ради про те, що заповіт не змінено і не відмінено по день смерті заповідача, це означає, що іншого заповіту не могло бути. Заповіт, який посвідчений від 26.03.2001, № 565, був внесений у Спадковий реєстр тільки 12.06.2006, тобто через 2 роки після видачі свідоцтва про право на спадщини, і в нотаріуса фактично не було можливості відслідкувати про наявність такого заповіту. Позивач надає копію заповіту від 26.03.2001, в якому є виправлення та не оговорені ні заповідачем, ні службовою особою яка посвідчувала заповіт, а тому він не може бути взагалі врахований так як не зрозуміло які цифри враховувати правильно читати в заповіті (дописки і виправлення повинні бути застережені перед підписом відповідних осіб (сторін правочинів та інших осіб, які підписали правочин, заяву та ін.) і повторені в кінці посвідчувального напису. При цьому виправлення мають бути зроблені так, щоб усе помилково написане, а потім закреслене можна було прочитати. Що не було зроблено при посвідчені заповіту, тому його можна трактувати, що він посвідчений в порушення чинного законодавства і не може бути прийнятий до уваги. Якщо документ посвідченню або засвідченню, викладений неправильно чи неграмотно (чи порушенням вимог чинного законодавства), нотаріус пропонує особі, що з вчиненням нотаріальної дії, виправити його або скласти новий. Позивач пише, що його батько помер у 2013 році, пройшло 8 років і свідоцтва про право на спадщину і він був згідний на видачу свідоцтва на спадщину в рівних частках та не звертався з позовом про порушення його права протягом 3 років. Просив відмовити в задоволенні позову.

Позивач надав суду відповідь на відзив Відповідача 1, в якій вказав, що саме нотаріусом допущено порушення спадкових прав позивача та як наслідок спадкові права третіх осіб, а тому нотаріус повинен бути співвідповідачем у цій справі. Нотаріусом не виконано вимог Інструкції про вчинення нотаріальних дій, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин та видано свідоцтво на право на спадщину за скасованим заповітом. Заповіт від 26.03.2001 за реєстровим номером 565 не є скасованим, чи визнано недійсним, що доводить незаконність твердження нотаріуса. Станом на час виникнення спірних правовідносин, згідно з вимогами законодавства України, яке діяло на той час, законним є заповітне розпорядження на сертифікат на право на земельну ділянку (пай), яка надалі незаконно оформлена на відповідача ОСОБА_3 , який не є спадкоємцем даної земельної ділянки за заповітом від 26.03.2001 за реєстровим номером 565.

Відповідач ОСОБА_3 (далі Відповідач 2) надав суду відзив, в якому вказав, що в заповіті від 26.03.2001 є виправлення, не оговорені ні заповідачем, ні службовою особою, яка посвідчувала заповіт, що є грубим порушення чинного законодавства. Також в заповіті від 26.03.2001 робилось заповітне розпорядження на сертифікат на право на земельну частку (пай), а не на конкретну земельну ділянку. Спорів щодо поділу спадкового майна, яке залишилася після смерті ОСОБА_8 , у відповідача та його померлого брата, ОСОБА_7 , не було. Вони погодилися на той розподіл спадкового майна, за яким видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Відповідач вважає, що в даному випадку відсутні порушення спадкових прав позивача, щодо спадкового майна, яке залишилося після смерті ОСОБА_8 , оскільки згідно з частиною першою статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття, спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Позивач не входив до кола спадкоємців після смерті ОСОБА_8 . Ні відповідач, ні ОСОБА_7 , спадкоємці ОСОБА_8 , не оскаржували отримані свідоцтва про право на спадщину за заповітом та державний акт про право власності на земельну ділянку - серії ЯА № 210710 від 02.02.2005.

Також, Відповідач 2 подав клопотання про застосування строків позовної давності, вважаючи, що до вимог про визнання недійсними та скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом та державного акту на право власності на земельну ділянку слід застосувати трирічний строк позовної давності.

Позивач надав суду відповідь на відзив Відповідача 2, в якій вказав, що на час виникнення спірних правовідносин сертифікату на право на земельну ділянку (пай) ОСОБА_8 є належним доказом наявності права на дану земельну ділянку. Відповідач визнає наявність заповіту від 26.03.2001 року за реєстровим номером 565, однак не вказує, чому нотаріусом не перевірено наявність даного заповіту за даними Єдиного реєстру, не виконано вимог Інструкції про вчинення нотаріальних дій, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин та видано свідоцтво на право на спадщину за скасованим заповітом. Заповіт від 26.03.2001 за реєстровим номером 565 не є скасованим, чи визнаним недійсним, що доводить не законність твердження відповідача. Станом на час виникнення спірних правовідносин, згідно з вимогами законодавства України, яке діяло на той час, законним є заповітне розпорядження на сертифікат на право на земельну ділянку (пай), яка в послідуючому не законно оформлена на відповідача ОСОБА_3 , який не є спадкоємцем даної земельної ділянки за заповітом від 26.03.2001 за реєстровим номером 565. ОСОБА_3 не мав права на спадкування зазначеної земельної ділянки. Твердження відповідача про те, що: «Спорів щодо поділу спадкового майна, яке залишилося після смерті ОСОБА_8 , в нього та його брата, ОСОБА_7 , не було» не відповідає дійсності, позивач повідомляє, що оформленням спадщини займався виключно відповідач ОСОБА_3 та його батьку ОСОБА_7 взагалі не було відомо про наявність заповіту ОСОБА_8 від 26.03.2001 за реєстровим номером 565. Позивач дізнався про наявність заповіту на земельну ділянку від 26.03.2001 року від знайомих його бабусі ОСОБА_8 , які заявлені свідками в позовній заяві, які йому повідомили влітку 2021 року, що бабуся заповіла земельну ділянку його батькові. Позивач повідомляє, що його батькові ОСОБА_7 не було відомо про наявність заповіту від його матері ОСОБА_8 .

Треті особи надали суду пояснення, в яких вказали, що підтримують позовні вимоги, оскільки в даних спадкових правовідносинах не дотримані права на спадкове майно неповнолітніх, які на момент відкриття спадщини були малолітніми.

Інші процесуальні дії у справі

Ухвалою судді Шполянського районного суду Черкаської області від 07.02.2022 було відкрито провадження в справі та задоволено клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору задовольнити.

Ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області від 28.04.2022 було задоволено клопотання відповідача 2 про витребування доказів. Витребувано в приватного нотаріуса Шполянського нотаріального округу Черкаської області Білоуса В.П. ( АДРЕСА_1 ) копії матеріалів спадкової справи №84/2013 після смерті ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області від 25.05.2022 було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судове засідання представник позивача з`явився, вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач 1 у суд не з`явився, про час, дату та місце судового розгляду був належним чином повідомлений.

Відповідач 2 у суд не з`явився, про час, дату та місце судового розгляду був належним чином повідомлений, надав заяву про розгляд справи без його участі.

Відповідач 3 у суд не з`явився, про час, дату та місце судового розгляду був належним чином повідомлений, надав заяву про розгляд справи без його участі.

Треті особи в суд не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду були належним чином повідомлені, від їхнього представника надійшла заява, відповідно до змісту якої треті особи просять провести судове засідання без їх участі та вказують, що позовні вимоги підтримують повністю.

2. Мотивувальна частина:

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вважає, що позов не підлягає до задоволення.

Відповідно до свідоцтва про народження від 29.09.1976 серії НОМЕР_1 ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 . Батьками є ОСОБА_7 та ОСОБА_14 (Т.1 а.с. 10).

Згідно зі свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 30.01.2013 ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Черкаси (Т.1 а.с. 11).

За даними Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, № витягу 34624390, після смерті ОСОБА_7 була заведена спадкова справа №54775369, номер у нотаріуса 84/2013 (Т.1 а.с. 12, 13).

Батьками ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , є ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , що підтверджується відповідно свідоцтвом про народження від 12.02.2013 серії НОМЕР_3 та свідоцтвом про народження від 12.07.2005 серії НОМЕР_4 (Т.1 а.с. 14-15).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 31.03.2004, зареєстрованого в реєстрі за № 511, посвідченого державним нотаріусом Шполянської державної нотаріальної контори Курінним В.В., на підставі заповіту від 14.01.1999 ОСОБА_8 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 , видане свідоцтво ОСОБА_3 та ОСОБА_7 на спадкове майно, яке складається з права власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_2 та права власності на земельну ділянку площею 0,5687 гектарів, що розташована по АДРЕСА_2 . (Т.1 а.с. 16, 98).

Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 31.03.2004, зареєстрованого в реєстрі за № 512, посвідченого державним нотаріусом Шполянської державної нотаріальної контори Курінним В.В., на підставі заповіту від 14.01.1999 ОСОБА_8 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 , видане свідоцтво ОСОБА_3 та ОСОБА_7 на спадкове майно, яке складається з: права власності на земельну ділянку площею 1,70 гектарів, що розташована на території Лебединської сільської ради Шполянського району, Черкаської області. Земельна ділянка належала спадкодавцеві на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, виданого Лебединською сільською радою народних депутатів 10.07.2001, серія I- 007154; права власності на майновий пай в розмірі 6772 грн, що знаходиться в КСП «Лебедин» та належить спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай серії НОМЕР_5 , виданого Лебединською сільською радою. Право власності на грошові вклади з належними процентами та компенсації, що знаходяться у відділенні ощадбанку та належать спадкодавцю на підставі ощадних книжок (Т.1 а.с. 17, 98).

Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №210710, виданого Шполянським районним відділом земельних ресурсів Шполянської райдержадміністрації 02.02.2005, ОСОБА_3 є власником земельної ділянки, площею 1,70 гектарів, що розташована на території Лебединської сільської ради Шполянського району, Черкаської області кадастровий номер :02:002:0073на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 31.03.2004, зареєстрованого в реєстрі за № 512, посвідченого державним нотаріусом Шполянської державної нотаріальної контори Курінним В.В. (Т.1 а.с. 18-19).

Згідно з відповіддю Виконавчого комітету Шполянської міської ради від 17.11.2021 № 135 на адвокатський запит, Лебединський старостинський округ Шполянської міської ради ОТГ повідомив про те, що спадкова справа в бувшій Лебединській сільській раді не заводилася. Також було приєднано копії заповітів № 4 від 14.01.1999 та №565 від 26.03.2001(Т.1 а.с. 23).

Відповідно до заповіту від 26.03.2001, посвідченого секретарем виконавчого комітету Лебединської сільської ради Запорожець Н.О. 26.03.2001, зареєстрованому в книзі реєстрації нотаріальних дій під №565, ОСОБА_8 заповіла ОСОБА_10 сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЧР №087 КСП «Лебедин»( Т.1 а.с. 24).

Відповідно до заповіту від 14.01.1999, посвідченого секретарем виконавчого комітету Лебединської сільської ради Запорожець Н.О. 14.01.1999, зареєстрованому в книзі реєстрації нотаріальних дій під №4, ОСОБА_8 заповіла ОСОБА_9 та ОСОБА_10 все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що належатиме їй на день смерті, і на яке вона матиме право за законом. На примірнику копії заповіту на а.с.88 наявний запис секретаря виконкому Лебединської сільської ради про те, що «заповіт не змінено і не відмінено по день смерті заповідача» (Т.1 а.с. 26, 88).

Згідно з відповіддю Черкаського обласного державного нотаріального архіву Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 16.11.2021 за № 1730/02-04 спадкова справа після смерті ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , заводилася в Шполянській державній нотаріальній конторі, документи за 2002 рік в нотаріальний архів на зберігання не надходили (Т.1 а.с. 36).

Відповідно до заяви ОСОБА_3 та ОСОБА_7 до Шполянської державної нотаріальної контори від 03.12.2002 за № 1069, ІНФОРМАЦІЯ_4 померла їхня мати ОСОБА_8 вказали, що спадщину приймають та просили видати свідоцтво про право на спадщину (Т.1 а.с. 87).

ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 в м. Черкаси згідно зі свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 від 14.06.2002 (Т.1 а.с. 87).

Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок № НОМЕР_7 від 29.08.1987, Виконком Шполянської районної Ради народних депутатів підтверджує, що житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 належить ОСОБА_15 на праві особистої власності (Т.1 а.с. 89).

Згідно з Витягом з Реєстру прав власності на нерухоме майно, виданим Шполянським виробничим підрозділом Черкаського обласного об`єднаного бюро технічної інвентаризації, номер витягу 2518511, від 09.01.2004, ОСОБА_8 є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право власності за № НОМЕР_7 від 29.08.1987 (Т.1 а.с. 90).

За даними Витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку від 31.03.2004 земельну ділянку, що розташована в межах Лебединської сільської ради було передано у приватну власність на підставі рішення №21/3 Лебединської сільської ради від 08.06.2001 (Т.1 а.с. 91).

Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЧР №007154, виданого Лебединською сільською радою народних депутатів 10.07.2001, ОСОБА_8 є власником земельної ділянки, площею 1,70 гектарів, що розташована на території Лебединської сільської ради Шполянського району, Черкаської області на підставі рішення Лебединської сільської Ради народних депутатів від 08.06.2001 за № 21/3 (Т.1 а.с. 92).

Згідно з Витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку від 31.03.2004 земельну ділянку, що розташована в межах Лебединської сільської ради було передано у приватну власність на підставі рішення №23 Лебединської сільської ради від 23.12.1993 (Т.1 а.с. 93).

Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ЧР №043082 ОСОБА_8 є власником земельної ділянки, площею 0,5687 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 на підставі рішення Лебединської сільської ради від 23.12.1993 за № 23 (Т.1 а.с. 94).

Згідно зі свідоцтвом про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії НОМЕР_5 , виданого Лебединською сільською Радою ОСОБА_8 , остання має право на пайовий фонд майна колективного сільськогосподарського підприємства «Лебедин» відповідно до списку осіб, які мають право на майновий пай, затвердженого зборами співвласників 01.02.2000 (Т.1 а.с. 95).

Відповідно до довідки, виданої виконкомом Лебединської сільської ради Шполянського району Черкаської області за №1479 ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_8 . В цьому ж селі за нею рахується житловий будинок з надвірними будівлями, що зареєстрований в погосподарській книзі №10, особовий рахунок № НОМЕР_8 . Будинок побудований в 1962 році та розташований на земельній ділянці, розміром 0,57 га, яка приватизована. З дня смерті ОСОБА_8 протягом шести місяців спадщину прийняли: ОСОБА_3 та ОСОБА_7 (Т.1 а.с. 95 зворот.).

За даними довідки державного нотаріуса Шполянської державної нотаріальної контори від 31.03.2004 за №769561-278 згідно з Єдиним реєстром заборон жилий будинок з надвірними спорудами, земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_2 , власником якого є ОСОБА_8 на 16 год. 25 хв. 38 сек. 31.03.2004 під забороною не перебуває (Т.1 а.с. 97).

Відповідно до свідоцтва про народження від 23.08.1950 серії НОМЕР_9 ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_6 . Батьками є ОСОБА_16 та ОСОБА_8 (Т.1 а.с. 160 зворот, 182).

За змістом Інформаційної довідки №68902672 від 06.05.2022 заповіт від 26.03.2001 після смерті ОСОБА_8 був зареєстрований у Спадковому реєстрі 12.09.2006 (Т.2 а.с. 117).

ОСОБА_2 звернувся до приватного нотаріуса Шполянського районного нотаріального округу Черкаської області Білоуса В.П. 23.07.2013 про прийняття спадщини після смерті його батько ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказав, що спадкоємцями за законом є сини померлого: ОСОБА_2 , ОСОБА_17 , ОСОБА_8 та ОСОБА_8 , що підтверджується заявою від 23.07.2013 за № 197 та копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_10 (Т.2 а.с. 120).

Згідно з довідкою Виконавчого комітету Лебединської сільської ради ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в АДРЕСА_2 на праві приватної власності перебуває Ѕ будинку та Ѕ будинку за ОСОБА_3 . На час відкриття спадщини ОСОБА_7 проживав у вказаному господарстві без реєстрації з 01.01.2012 по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 . Малолітніх, недієздатних осіб, а також дієздатність яких обмежена у спадкодавця нема (Т.2 а.с. 121).

Відповідно до заяви ОСОБА_17 до компетентних органів від 27.06.2018 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_7 . Вказав, що спадщину не приймав та не заперечує щодо оформлення спадкових прав на користь ОСОБА_2 (Т.2 а.с. 125 зворот).

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні дала показання про те, що була сусідкою покійної ОСОБА_8 , свідок тісно спілкувалась з померлою. Чоловік свідка і ОСОБА_8 працювали в одному колгоспі. Коли розпайовували землю, то ОСОБА_8 говорила, що хату заповість двом синам: ОСОБА_18 і ОСОБА_19 , а пай тому, хто її догляне і поховає. Микола жив у м. Києві і приїжджав до матері тільки в період відпустки один раз на рік. Павло жив у м. Черкаси і з дружиною приїжджав майже кожний тиждень до ОСОБА_8 . Померла неодноразово говорила, що в м. Київ не поїде до ОСОБА_18 , а буде у ОСОБА_19 у м. Черкаси, пай віддасть Павлу з дружиною і складе заповіт на їхню користь. Минулого року 2021 влітку ОСОБА_2 (позивач) приїхав до свідка, вони розговорилися і свідок йому розповіла, що ОСОБА_8 зробила заповітне розпорядження на користь його батька ОСОБА_19 . ОСОБА_2 сказав, що вперше таке чує. З ОСОБА_20 свідок майже не спілкувалась, з ним про заповіт розмови не було. ОСОБА_8 розповідала, що їй самій в селі важко, тому вона жила в м. Черкаси з сином, який за нею доглядав.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Щодо застосування строків позовної давності.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від /дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Так, оспорюване свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_8 , зареєстроване в реєстрі за № 512, що посвідчене державним нотаріусом Шполянської державної нотаріальної контори Курінним Віктором Васильовичем, на підставі якого був виданий державний акт серія ЯА № 210710 від 02.02.2005 на право власності на земельну ділянку, кадастровий номер :02:002:0073, було видане 31.03.2004.

ОСОБА_7 , спадкоємець за заповітом ОСОБА_8 та, відповідно, батько позивача, помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Отже, саме з цієї дати позивач набув права на спадкування прав та обов`язків, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Позивач стверджує, що дізнався про наявність заповіту від 26.03.2001, яким ОСОБА_8 заповіла ОСОБА_10 , спадкодавцю позивача, сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЧР №0232087 від свідка ОСОБА_12 влітку 2021 року, що підтверджено показаннями свідка, наданими в судовому засіданні.

23.09.2021 між позивачем та Адвокатським об`єднанням «Вовк та партнери» було укладено договір про надання правничої допомоги та з листопаду цього ж року представником позивача вживалися дії щодо отримання інформації з приводу посвідчення ОСОБА_8 заповітів, що підтверджується адвокатськими запитами, наявними у справі (а.с. 29-30, 34, 37-38, 40).

Із позовною заявою в даній справі позивач звернувся до суду в 19.12.2021. Позивачем при поданні позовної заяви було заявлено клопотання про поновлення пропущеного строку позовної давності.

Частинами 4, 5 ст. 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до п. 11 постанови Пленуму ВСУ від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не задоволено, що є самостійною підставою для цього.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності після закінчення певною періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, - втратили достовірність і повноту із плином часу (п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; п. 570 рішення від 20 вересня 201 1 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»),

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Саме такої позиції дотримуються судді при розглядів спорів (зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц, від 7 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц тощо).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц зазначила, що порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», вжитих у статті 261 ЦПК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості й обов`язку особи знати про стан її майнових прав. Тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення його цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести те, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права.

Оскільки, позивач дізнався про наявність заповіту від 26.03.2001, на підставі якого було видано спірні свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 31.03.2004 та державний акт серія ЯА № 210710 від 02.02.2005 на право власності на земельну ділянку, влітку 2021 року, що підтверджено показаннями свідка, наданими в судовому засіданні, перебіг позовної давності слід відраховувати саме з цієї дати. Відтак, позовна давність не пропущена. Тому суд відмовляє в задоволенні клопотання відповідача про застосування позовної давності.

Щодо визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом та визнання недійсним і скасування державного акту.

Статтею 548 ЦК 1963 року встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до статті 549 ЦК 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

За змістом статті 544 ЦК 1963 року заповідач вправі в будь-який час змінити або скасувати зроблений ним заповіт, склавши новий заповіт.

Заповіт, складений пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або в частині, в якій він йому суперечить.

Заповідач може скасувати або змінити заповіт, подавши про це заяву нотаріусу, завідуючому державним нотаріальним архівом, а в населених пунктах, де немає нотаріусів, - посадовій особі виконавчого комітету сільської, селищної, міської ради народних депутатів, яка вчиняє нотаріальні дії.

Згідно зі статтею 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Так, відповідно до заповіту від 14.01.1999, посвідченого секретарем виконавчого комітету Лебединської сільської ради Запорожець Н.О. 14.01.1999, зареєстрованому в книзі реєстрації нотаріальних дій під №4, ОСОБА_8 заповіла ОСОБА_9 та ОСОБА_10 все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що належатиме їй на день смерті, і на яке вона матиме право за законом (а.с. 26).

Відповідно до дубліката заповіту від 14.01.1999, посвідченого секретарем виконавчого комітету Лебединської сільської ради Запорожець Н.О. 14.01.1999, зареєстрованому в книзі реєстрації нотаріальних дій під №4, в заповіті наявна відмітка про те, що за даними Лебединської сільської ради цей заповіт не змінено і не відмінено (а.с. 88).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 31.03.2004, зареєстрованого в реєстрі за № 511, посвідченого державним нотаріусом Шполянської державної нотаріальної контори Курінним В.В., спадкоємцями зазначеного в заповіті майна ОСОБА_8 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 є ОСОБА_3 та ОСОБА_7 . Спадкове майно, на яке видано це свідоцтво, складається з права власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_2 , права власності на земельну ділянку площею 0,5687 гектарів, що розташована по АДРЕСА_2 (а.с. 16, 98, 161, 183).

Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 31.03.2004, зареєстрованого в реєстрі за № 512, посвідченого державним нотаріусом Шполянської державної нотаріальної контори Курінним В.В., спадкоємцями зазначеного в заповіті майна ОСОБА_8 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 є ОСОБА_3 та ОСОБА_7 . Спадкове майно, на яке видано це свідоцтво, складається з права власності на земельну ділянку площею 1,70 гектарів, що розташована на території Лебединської сільської ради Шполянського району, Черкаської області (Земельна ділянка належала спадкодавцеві на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, виданого Лебединською сільською радою народних депутатів 10.07.2001, серія I- 007154), майновий пай в розмірі 6772 грн, що знаходиться в КСП «Лебедин», права власності на грошові вклади з належними процентами та компенсації, що знаходяться у відділенні ощадбанку та належать спадкодавцю на підставі ощадних книжок (а.с. 17, 98, 161, 184).

26.03.2001 був посвідчений секретарем виконавчого комітету Лебединської сільської ради Запорожець Н.О. та зареєстрований в книзі реєстрації нотаріальних дій під №565, заповіт ОСОБА_8 , відповідно до якого вона заповіла ОСОБА_10 сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЧР №087 (а.с. 24).

Сертифікат на право на земельну частку (пай) ОСОБА_8 був реалізований шляхом виділення конкретної земельної ділянки площею 1,70 гектарів, що розташована на території Лебединської сільської ради Шполянського району, Черкаської області на підставі рішення Лебединської сільської Ради народних депутатів від 08.06.2001 за № 21/3, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії І-ЧР №007154 від 10.07.2001, виданим Лебединською сільською радою народних депутатів (Т.1 а.с. 92).

Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 17.11.2021 у справі № 328/972/19, згідно зі статтею 81 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, зокрема на підставі виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації (стаття 125 ЗК України в редакції від 01 січня 2002 року).

Відповідно до вимог статті 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом.

Основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією.

Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю (пункт 17 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України).

Таким чином, право ОСОБА_8 на земельну частку (пай), підтверджене сертифікатом серії ЧР №0232087, який померла заповіла ОСОБА_7 , було припинене, оскільки за життя на підставі рішення Лебединської сільської Ради народних депутатів від 08.06.2001 за № 21/3 ОСОБА_8 отримала Державний акт на право приватної власності на землю серії І-ЧР №007154 від 10.07.2001, відповідно до якого вона стала власником земельної ділянки, площею 1,70 гектарів, що розташована на території Лебединської сільської ради Шполянського району, Черкаської області.

ОСОБА_8 не скористалася своїм правом, передбаченим статтею 544 ЦК 1963 року та змін до заповіту від 26.03.2001 не внесла.

Отже, на підставі заповіту від 26.03.2001 в ОСОБА_7 не могло виникнути права на спадкування земельної ділянки, яка належала спадкодавцю на підставі державного акту на право приватної власності на землю.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах висловлений Верховним Судом у постановах: від 02.10.2019 у справі № 539/1594/17, від 21.01.2020 у справі № 326/1573/18, від 24.07.2020 у справі № 175/5011/16.

Отже суд вважає, що земельна ділянка площею 1,70 гектарів, що розташована на території Лебединської сільської ради Шполянського району, Черкаської області є об`єктом спадкування саме за заповітом від 14.01.1999. Тому відсутні підстави для визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 31.03.2004, зареєстрованого в реєстрі за № 512, що посвідчене державним нотаріусом Шполянської державної нотаріальної контори Курінним Віктором Васильовичем.

Відповідно до ч.1 ст.188 ЦПК України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Оскільки вимога про визнання недійсним та скасування державного акту серія ЯА № 210710 від 02.02.2005 на право власності на земельну ділянку, кадастровий номер :02:002:0073, площею 1,70 га, виданого ОСОБА_3 є похідною позовною вимогою від основної позовної вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 31.03.2004, зареєстрованого в реєстрі за № 512, що посвідчене державним нотаріусом Шполянської державної нотаріальної контори Курінним Віктором Васильовичем, а суд в даній справі дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення основної позовної вимоги, тому відсутні правові підстави для задоволення і вказаної похідної позовної вимоги.

Щодо твердження відповідача 1 про те, що він не є належним відповідачем у даній справі.

Відповідно до статті 50 Закону України від 02.09.1993 № 3425-XII «Про нотаріат» (далі - Закон України «Про нотаріат») нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Верховний Суд зазначає, що законодавець передбачає можливість оскарження нотаріальних дій або відмови в їх вчиненні, нотаріальних актів до суду (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»). У такому разі позовні вимоги можуть бути пред`явлені безпосередньо до нотаріуса.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 у справі № 438/610/14-ц (провадження № 14-577цс19) зазначено, що закріплене у статті 50 Закону України «Про нотаріат» право на оскарження нотаріальної дії може бути реалізоване у тому випадку, якщо звернення з такою вимогою може привести до відновлення порушеного права або інтересу безвідносно до дослідження правомірності дій інших осіб.

У порядку цивільного судочинства розглядаються вимоги про оскарження дій нотаріуса лише у разі відсутності спору про право між учасниками цивільних правовідносин.

Відповідно до частини першої статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість; саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір.

Верховний Суд зазначає, що відповідач - це особа, яка, на думку позивача порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач залучається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Відповідно до статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19.05.2020 в справі № 175/1941/16-ц (провадження № 61-19798св18) вказано, що «у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 19.01. 2021 в справі № 227/5540/18 (провадження № 61-3521св20) вказано, що «нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних цій з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб - учасника нотаріальної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Відсутня і процесуальна заінтересованість нотаріуса в предметі спору та реалізації прийнятого рішення».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не відкриття провадження.

Верховний Суд зазначає, що якщо право позивача оспорюється іншими учасниками конкретних цивільних правовідносин, які вважають, що вчинення чи невчинення певної нотаріальної дії вплине на їх права та обов`язки, такий спір підлягає вирішенню саме між особою, яка безпосередньо брала участь у нотаріальному процесі, та особою, яка оспорює права, що виникають на підставі вчиненої нотаріальної дії.

Вирішуючи питання про склад осіб, які братимуть участь у справі, суд повинен враховувати характер спірних правовідносин, визначену ним норму матеріального права, яка підлягає застосуванню, та матеріально-правовий інтерес у вирішенні справи.

У разі пред`явлення позову не до всіх відповідачів суд не вправі за своєю ініціативою і без згоди позивача залучати інших осіб до участі у справі як відповідачів чи співвідповідачів. Суд зобов`язаний вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і стосовно тих відповідачів, які зазначені у ньому. За клопотанням позивача у разі неможливості розгляду справи без участі відповідача чи співвідповідачів у зв`язку з характером спірних правовідносин суд залучає його чи їх до участі у справі, що визначено статтею 51 ЦПК України.

Неналежна сторона у цивільному процесі - це особа, стосовно якої суд встановив, що вона не є ймовірним суб`єктом тих прав, свобод, законних інтересів чи юридичних обов`язків, щодо яких суд повинен ухвалити рішення, і у зв`язку з цим проведено її заміну або ухвалено рішення про відмову в позові.

Враховуючи зміст, характер відносин між учасниками справи та встановлені судами обставини справи, суд зазначає, що спір існує у позивача з відповідачем ОСОБА_3 , який є стороною оспорюваних свідоцтва та акту.

Відтак, державний нотаріус Шполянської державної нотаріальної контори Курінний В.В. не є належним відповідачем в справі, що розглядається.

Однак, оскільки позивач подав свій позов також і до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, тобто до ОСОБА_3 , суб`єктний склад учасників справи визначений в обсязі, який дозволяє розглянути справу та прийняти обґрунтоване рішення.

Щодо відповідача Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області.

Суд враховує те, що позивачем не зазначено позовних вимог до даного відповідача та не вказано в позовній заяві, які права позивача порушив даний відповідач, а тому суд дійшов висновку, що Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області також не є належним відповідачем в даній справі.

Згідно з положеннями статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Заходи забезпечення позову судом не застосовувались.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги не підлягають до задоволення - суд залишає, понесені позивачем витрати у справі, на його рахунку.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 76-81, 82, 83, 84, 89, 133, 137, 141, 182, 211, 258, 263-265, ч.1 ст. 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення в повному обсязі складене 30.06.2022.

Суддя Н.П. Побережна