Справа № 752/8916/22
Провадження №2-з/752/447/22
У Х В А Л А

іменем України

06.12.2022 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді Шевченко Т.М.

з участю секретаря Солодовник Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву предстаника позивача ОСОБА_1 - адвоката Мельникової Людмили Володимирівни про забезпечення позову, -

в с т а н о в и в:

у липні 2022 року ОСОБА_1 звернулася у суд з позовом про скасування рішення державного реєстратора.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 04 серня 2022 року відкрито загальне позовне провадження у даній справі. (а.с. 36)

23 листопада 2022 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Мельникова Л.В. звернулася у суд з заявою про забезпечення позову. Просить накласти арешт на нежиді приміщення № 1 по № 10 (групи приміщень № 22) (в літ. А), які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 126,2 кв.м, та заборонити суб"єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, зокрема приватним та державним нотаріусам, державним реєстраторам Міністерства юстиції України та його територіальним органам, іншим органам чи посадовим особам, які виконують функції в сфері державної реєстрації речових прав та їх обтяжень на нерухоме майно, проводити будь-які реєстраційні дії та вносити будь-які записи (зміни) у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо вказаних нежилих приміщень до набрання рішенням по даній справі законної сили.

В обгрунтування заяви зазначає, що внаслідок прийняття державним реєстратором неправомірних рішень з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було вилучено у 2020 році записи про права власності на майно позивача та ОСОБА_2 , а також ОСОБА_3 , яка у 2017 році продала останнім дане приміщення.

Відповідно до частини 1 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачені статтею 150 цього Кодексу, заходи забезпечення позову.

Відповідно до п.п. 2,4 частини 1 статті 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії та забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Пленум Верховного Суду України у пункті 4 Постанови «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року роз`яснив, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

При цьому варто врахувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що 15.02.2008 р. між АБ "Український бізнес Банк" та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 7/Ф, на підставі якого остання отримала від банку кредит у сумі 3 131 000,00 грн.

У забезпечення виконання зобов"язань за кредитним договором 15.02.2008 р. між банком та позичальником було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В., на підставі якого іпотекодавець передала банку належне їй на праві власності нерухоме майно - нежилі приміщення з № 1 по №12 (групи приміщень № 22 ( літ. А), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 126,20 кв.м.

08.12.2014 року між банком та ТОВ"Велес -Д" було укладено договір факторингу № 2, на підставі якого о ТОВМ"Велес- Д" перейшло право вимоги за укладеним кредитним договором. Того ж дня приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В. було посвідчено договір відступлення права вимоги за договором іпотеки.

Рішенням уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ "УкрБізнесБанк" №4 про визнання правочинів нікчемними від 30.11.2015р. було визнано нікчемним з моменту укладення вищевказаний договір факторингу № 2 та договір віступлення права вимоги за договором іпотеки.

Постановою від 14.11.2016 р. Київського апеляційного господарського суду підтверджено недійсність вказаних договорів.

У період, до моменту визнання нікчемними вищевказаних договорів, за заявою ТОВ"Велес - Д" 10.02.2015 р. було припинено запис про іпотеку. Цього ж дня між позичальником та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу предмету іпотеки.

19.04.2017 р. між ОСОБА_3 з однієї сторони та ОСОБА_2 , ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу предмету іпотеки.

У подальшому боржник звернулася до Господарського суду м. Києва ззаявою про визнання себе банкрутом. Ухвалою Господарського суду м. Києва від 15.09.2021 р., залишеною без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 11.01.2022 року, судом були визнані кредиторські вимоги відповідача на суму 6 645 623,93 грн., які забезпечені заставою майна боржника, а саме нежитловими приміщеннями з № 1 по №12 (групи приміщень № 22 ( літ. А)., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 126,20 кв.м.

Відповідно до п.п. 1, 8, 9 частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Реєстраційна дія - державна реєстрація прав, внесення змін до записів Державного реєстру прав, скасування державної реєстрації прав, а також інші дії, що здійснюються в Державному реєстрі прав, крім надання інформації з Державного реєстру прав.

Відповідно до п.п. 1, 2 частини 3 статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. Державний реєстратор перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Правовідносини виникли між ОСОБА_1 та державним реєстратором Білобожницької сільської ради Чортківського району Тернопільської області Іванісік С.В. у зв`язку зі скасуванням державної реєстрації права власності на спірне майно за позивачем на підставі рішення суду, яке набрало законної сили .

Таким чином, суд вважає, що з матеріалів, доданих до заяви про забезпечення позову, не вбачається, що незабезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення про задоволення позову, якщо відносно спірного нерухомого майна будуть здійснені ще будь-які реєстраційні дії.

Керуючись ст.ст. 151 - 153 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

Заяву предстаника позивача ОСОБА_1 - адвоката Мельникової Людмили Володимирівни про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Паритет», третя особа - державний реєстратор Білобожницької міської ради Чортківського району Тернопільської області Іванісік Сергій Васильович, про скасування рішення державного реєстратора - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: