Провадження № 22-ц/4808/291/22
Головуючий у 1 інстанції Кіндратишин Л. Р.
Суддя-доповідач Девляшевський В.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (суддя-доповідач) Девляшевського В.А.,

суддів: Пнівчук О.В., Томин О.О.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Савчука Василя Романовича на рішення Івано-Франківського міського суду в складі судді Кіндратишин Л.Р., ухвалене 23 листопада 2021 року в м. Івано-Франківську, повний текст якого виготовлено 24 листопада 2021 року, за позовом заступника керівника Івано-Франківської прокуратури Стефанця Василя Михайловича, поданого в інтересах держави в особі Івано-Франківської обласної державної адміністрації, ліквідаційної комісії Департаменту будівництва, житлово-комунального господарства, містобудування та архітектури обласної державної адміністрації до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди,

в с т а н о в и в:

У серпні 2021 року заступник керівника Івано-Франківської обласної прокуратури звернувся в суд в інтересах держави в особі Івано-Франківської обласної державної адміністрації, Ліквідаційної комісії Департаменту будівництва, житлово-комунального господарства, містобудування та архітектури обласної державної адміністрації (далі Ліквідаційна комісія) з позовом до ОСОБА_1 про стягення матеріальної шкоди в порядку регресу. Позов обгрунтований тим, що рішенням Івано-Франківського окружного адімінстративного суду від 03 червня 2020 року частково задоволено позов ОСОБА_2 до Ліквідаційнорї комісії, Департаменту розвитку громад та територій, дорожнього, житлово-комунального господарства, містобудування та архітектури Івано-Франківської ОДА. Зокрема визнано протиправним та скасовано наказ Ліквідаційної комісії від 30 січня 2020 року про звільнення ОСОБА_2 , поновлено його на роботі на посаді начальника служби містобудівного кадастру управління мсітобудування та архітектури Департаменту будівництва, житлово-комунального господарства та архітектури Івано-Франківської ОДА, зобов`язано Департамент запропонувати ОСОБА_2 вакантні посади державної служби, що відповідають його кваліфікації, стягнуто з Ліквідаційної комісії на користь ОСОБА_2 середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу з 01 лютого по 03 червня 2020 року в розмірі 52 300,00 грн. На виконання зазначеного рішення Ліквідаційна комісія 25 серпня 2020 року перерахувала визначену судом суму коштів.

Судовим рішенням встановлено, що ОСОБА_2 був звільнений незаконно, відтак ця обставина не підлягає доказуванню. На підставі розпорядження Івано-Франківської ОДА від 05 грудня 2019 року №447-к головою Ліквідаційної комісії було призначено Лотоцького С.В., який підписував наказ про звільнення. Відповідно на нього покладається обов`язок по відшкодуванню шкоди, заподіяній Івано-Франківській ОДА у зв`язку з оплатою незаконно звільненому працівнику за час вимушеного прогулу коштів.

Не зважаючи на те, що кошти на виконання рішення суду у частині стягнення з Ліквідаційної комісії Департаменту на користь ОСОБА_2 перераховані ще влітку 2020 року, Івано-Франківська ОДА та Ліквідаційна комісія з позовом про стягнення коштів в порядку регресу не звернулись. При тому що однорічний строк позовної давності спливає 25 серпня 2021 року.

Івано-Франківською обласною прокуратурою на виконання приписів статті 23 Закону України «Про прокуратуру» направлено листи на адресу Івано-Франківської ОДА та Ліквідаційної комісії щодо необхідності вжиття уповноваженим органом заходів щодо усунення виявлених порушень та стягнення матеріальної шкоди в порядку регресу. Проте, упродовж тривалого часу заходів щодо стягнення матеріальної шкоди в порядку регресу не вжито, що свідчить про бездіяльність зазначених органів. Відтак, прокуратура в інтересах держави звернулась з цим позовом до суду та просила стягнути з ОСОБА_1 на користь Ліквідаційної комісії шкоду в розмірі 52 300,00 грн.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 23 листопада 2021 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 52 300,00 грн на користь Ліквідаційної комісії в порядку регресу завданої шкоди, як середнього заробітку за час вимушеного прогулу за рішенням суду про поновлення на роботі, а також 2 270,00 грн судового збору.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Савчук В.Р. вказує на порушення судом при ухваленні рішення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

На його думку, безпідставним є посилання суду на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 червня 2020 року, як на доказ протиправних дій ОСОБА_1 , оскільки він не був стороною вказаної справи, а його дії, як голови ліквідаційної комісії судом не досліджувались та не оцінювались. Крім того, він не є належним відповідачем у справі, оскільки адміністративним судом було визнано протиправним та скасовано наказ, який виданий Ліквідаційною комісією, а ОСОБА_1 тільки підписав цей наказ, як голова комісії, оскільки це входило до його обов`язків. Суд не взяв до уваги, що позивачем не доведено факти завдання шкоди саме відповідачем, в діях якого відсутній склад цивільного правопорушення. Вказує, що ліквідаційна комісія є колегіальним органом та в обов`язки голови ОСОБА_1 входило підписання всіх її рішень. Проте ні Ліквідаційна комісія, ні її голова, не можуть нести відповідальність за дії чи бездіяльність посадових осіб новоствореної юридичної особи Департаменту розвитку громад та територій, дорожнього житлово-комунального господарства, містобудування та архітектури Івано-Франківської ОДА, яку суд зобов`язав запропонувати ОСОБА_2 вакантні посади державної служби у зв`язку із ліквідацією юридичної особи, з якої його було звільнено. Відтак, в відповідача не було правових підстав для вчинення дій із переведення ОСОБА_2 на аналогічну посаду у новоствореній юридичній особі.

Звертає також увагу, що жодних прав та інтересів Івано-Франківської ОДА зі сторони ОСОБА_1 порушено не було. Також вважає, що прокурор не обгрунтував належним чином представлення інтересів держави в даному спорі.

За наведених обставин просив рішення скасувати, ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу заступник керівника Івано-Франківської обласної прокуратури покликається на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду. На його думку, доводи апелянта, що він не був стороною адміністративної справи, рішення якої стало підставою для даного позову, не заслуговують на увагу. Не зважаючи на те, що ОСОБА_1 не був стороною у згаданій адміністративній справі, визначальним у цій ситуації є саме факт підписання ним наказу про звільнення ОСОБА_2 , який визнано протиправним та скасовано судом. Питання правомірності вказаних дій відповідача не є предметом дослідження у даній цивільній справі, а доводи в цій частині можуть бути виключно предметом розгляду судами апеляційної та касаційної інстанцій під час перегляду рішення в адміністративній справі.

Також посилається на частину 4 статті 136 КЗпП України, відповідно до якої стягнення з керівників підприємств, установ, організацій та їх заступників матеріальної шкоди в судовому порядку проводиться за позовом вищестоящого в порядку підлеглості органу. Право пред`явлення позову до ОСОБА_1 про відшкодування завданої ним шкоди належить Ліквідаційній комісії та ОДА, який був засновником Департаменту будівництва, житлово-комунального господарства, містобудування та архітектури. Відтак доводи апелянта щодо відсутності прав прокуратури на представлення інтересів ОДА є необґрунтованими. За наведених обставин просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Ухвалюючи рішення, суд вважав, що ОСОБА_2 було звільнено із порушенням закону за наказами ОСОБА_1 як голови Ліквідаційної комісії Департаменту будівництва, житлово-комунального господарства, містобудування та архтектури Івано-Франківської ОДА. Отже, відповідач, як службова особа, яка видала наказ про звільнення, несе повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству у зв`язку з оплатою незаконно звільненому працівнику середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Рішення суду про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку з незаконністю звільнення Ліквідаційна комісія виконала у повному обсязі, що є підставою в силу пункту 8 частини першої статті 134 КЗпП України для стягнення з ОСОБА_1 матеріальної шкоди в порядку регресу.

З цим висновком суду колегія погоджується з огляду на таке.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 червня 2020 року у справі №300/464/20, позов ОСОБА_2 до Ліквідаційної комісії Департаменту будівництва, житлово-комунального господарства, містобудування та архітектури Івано-Франківської обласної державної адміністрації, Департаменту розвитку громад та територій, дорожнього, житлово-комунального господарства, містобудування та архітектури Івано-Франківської обласної державної адміністрації задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Ліквідаційної комісії Департаменту будівництва, житлово-комунального господарства, містобудування та архітектури Івано-Франківської обласної державної адміністрації «Про звільнення ОСОБА_2 » за № 2-к від 30.01.2020, яким його звільнено з посади начальника служби містобудівного кадастру управління містобудування та архітектури Департаменту будівництва, житлово-комунального господарства, містобудування та архітектури Івано-Франківської обласної державної адміністрації. Поновлено ОСОБА_2 на роботі та посаді начальника служби містобудівного кадастру управління містобудування та архітектури Департаменту будівництва, житлово-комунального господарства, містобудування та архітектури Івано-Франківської обласної державної адміністрації. Зобов`язано Департамент розвитку громад та територій, дорожнього, житлово-комунального господарства, містобудування та архітектури Івано-Франківської обласної державної адміністрації запропонувати ОСОБА_2 вакантні посади державної служби, що відповідають кваліфікації державного службовця в Департаменті розвитку громад та територій, дорожнього, житлово-комунального господарства, містобудування та архітектури Івано-Франківської обласної державної адміністрації. Стягнуто з Ліквідаційної комісії Департаменту будівництва, житлово-комунального господарства, містобудування та архітектури Івано-Франківської обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_2 середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу з 01 лютого до 03 червня 2020 року в розмірі 52 300 (п`ятдесят дві тисячі триста) гривень.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду виконано добровільно Ліквідаційною комісією та кошти перераховано на користь ОСОБА_2 безпосередньо боржником 25 серпня 2020 року, що підтверджується листом Державної казначейської служби ( а.с. 29).

Право позивача на відшкодування шкоди, завданої незаконним звільненням ОСОБА_2 із займаної посади, закріплено у статтях 134 та 237 КЗпП України.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 134 КЗпП України службові особи, винні в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації.

Згідно зі статтею 237 КЗпП України суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Такий обов`язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Застосовуючи матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди на підставі пункту 8 статті 134 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що за цим законом покладається обов`язок з відшкодування шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою незаконно звільненому чи незаконно переведеному працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи, на винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або яким затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Відповідальність у цих випадках настає незалежно від форми вини.

Отже, трудове законодавство не містить додаткових підстав для відшкодування майнової шкоди з винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення працівника здійснено з порушенням вимог закону або затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Відповідно суд першої інстанції прийшов до вірного переконання, що у справі, яка переглядається, не підлягає вирішенню питання правомірності дій відповідача щодо звільнення працівника з публічної служби, оскільки незаконність такого звільнення вже встановлена вищезгаданим рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 червня 2020 року у справі № 300/464/20. Отже, предметом розгляду в цій справі є лише відшкодування шкоди в порядку регресу.

Також обгрунтовано зазначено, що ОСОБА_1 згідно з частиною 2 статті 10 Кодексу з процедур банкрутств, арбітражний керуючий з моменту постановлення ухвали (постанови) про призначення його керуючим санацією або ліквідатором до моменту припинення здійснення ним повноважень прирівнюється до службової особи підприємства-боржника.

Арбітражні керуючі несуть за свої дії та бездіяльність цивільно-правову, адміністративну, дисциплінарну та кримінальну відповідальність у порядку та обсягах, встановлених законом (частина 1 статті 21 Закону).

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиційні факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені в порядку, передбаченому процесуальним законодавством, у процесуальній формі, а тому немає необхідності встановлювати їх знову.

В даній справі преюдиційним є факт незаконного звільнення ОСОБА_2 .

Зважаючи на те, що ОСОБА_2 було звільнено з роботи з порушенням закону наказом Ліквідаційної комісії Департаменту будівництва, житлово-комунального господарства, містобудування та архітектури Івано-Франківської обласної державної адміністрації «Про звільнення ОСОБА_2 » за № 2-к від 30.01.2020 за підписом голови Ліквідаційної комісії Лотоцького С.В., суд дійшов правильного висновку про те, що відповідач як службова особа, яка видала наказ про звільнення, несе повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству у зв`язку з оплатою незаконно звільненому працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Пунктом 3 частини першої статті 131-1 Конституції України передбачено, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно з абзацами першим та другим частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

Перед зверненням до суду Івано-Франківською обласною прокуратурою виконано вимоги частини 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» щодо повідомлення відповідного суб`єкта владних повноважень, що підтверджується відповідними листами на адресу Івано-Франківської ОДА та Ліквідаційної комісії Департаменту (а.с. 31-41).

Зважаючи на зазначені положення закону, обгрунтування підстав та вимог позовної заяви, виконання прокуратурою вимог щодо повідомлення відповідного суб`єкта владних повноважень, колегія також погоджується з висновком місцевого суду про наявність повноважень у прокурора для звернення до суду із позовом в інтересах держави у цій справі.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону і підстави для його скасування відсутні. А тому в задоволенні апеляційної скарги належить відмовити.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то вона відноситься до малозначних справ відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України.

В силу вимог пункту другого частини третьої статті 389 ЦПК Українине підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

Керуючись статтями 374, 375, 381 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Савчука Василя Романовича залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду від 23 листопада 2021 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий В.А. Девляшевський

Судді: О.В. Пнівчук

О.О. Томин