Справа №483/582/21 Головуючий суду першої інстанції Шевиріна Т. Д.
Провадження №22-ц/812/402/22 Доповідач суду апеляційної інстанції Бондаренко Т. З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2022 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Бондаренко Т. З.,

суддів: Крамаренко Т. В., Яворської Ж. М.,

із секретарем судового засідання: Ковальським Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №483/582/21

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на рішення, яке постановлено Очаківським міськрайонним судом Миколаївської області під головуванням судді Шевиріної Т. Д. у приміщенні цього суду в м. Очаків Миколаївської області 20 грудня 2021 року за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання майна об`єктом спільної сумісної власності,

У С Т А Н О В И В:

У квітні 2021 року ОСОБА_2 подав до суду позов до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання майна об`єктом спільної сумісної власності, який обґрунтовував наступним.

Позивач вказував, що він з вересня 2009 року по вересень 2019 року проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу з відповідачкою ОСОБА_1 . За період сумісного проживання вони у 2011 році за спільні кошти придбали житловий будинок АДРЕСА_1 , право власності на який було зареєстровано за ОСОБА_1 . За спільні кошти сторони облаштовували будинок, робили ремонт та упорядковували прилеглу територію.

Вказаний будинок оформлено на відповідачку, оскільки позивач є моряком та регулярно працює за кордоном. Сторони проживали однією сім`єю 10 років, мали взаємні права та обов`язки, позивач довіряв ОСОБА_1 , вона мала постійний необмежений доступ до його банківських рахунків з яких самостійно знімала кошти як на свої особисті потреби так і на ведення спільного побуту, в тому числі і на придбання спірного будинку.

Разом з тим, після закінчення контракту восени 2020 року та повернення позивача до м. Очакова, ОСОБА_1 в будинок його не впустила, викликала поліцію, почала чинити позивачу перешкоди у користуванні вищезазначеним майном, а провести його поділ відмовилась.

У зв`язку з наведеним, ОСОБА_2 просив встановити факт його проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_1 у період з вересня 2009 року по вересень 2019 року.

Також позивач просив визнати житловий будинок АДРЕСА_1 об`єктом спільної сумісної власності подружжя його та ОСОБА_1 .

Відповідач проти задоволення позову заперечувала посилаючись на безпідставність та недоведеність належними доказами заявлених позовних вимог.

Ухвалою Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 квітня 2021 року позов ОСОБА_2 забезпечено. Накладено арешт на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 грудня 2021 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Встановлено факт проживання ОСОБА_2 з ОСОБА_1 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, починаючи з вересня 2009 року по вересень 2019 року.

Житловий будинок АДРЕСА_1 визнано об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

З ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто судовий збір в сумі 2270 грн.

Ухвалюючи таке рішення суд першої інстанції виходив із того, що позивачем доведено належними доказами заявлені у позовній заяві вимоги, а тому вони мають бути задоволені.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом всіх обставин справи та порушення норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 .

Обґрунтовуючи свою скаргу ОСОБА_1 вказувала, що судом неправильно оцінено наявні в матеріалах справи докази, а тому він дійшов до хибного висновку про необхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_2 .

Зокрема досліджені судом першої інстанції фотознімки та покази свідків вказують лише на дружні стосунки між сторонами у справі, оскільки вони разом проводили вільний час.

Надані позивачем відомості з банку свідчать про наявність в нього доходу у цей період.

Інших доказів позивачем надано не було, а тому зазначені у судовому рішенні висновки не є достатніми для висновку про проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу та як наслідок поділу майна.

У відзиві на апеляційну скаргу представники позивача доводи апеляційної скарги не визнали, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність, просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 грудня 2021 року без змін.

Доводи відзиву мотивовані тим, що скаржницею не зазначено, якими доказами в суді першої інстанції під час судового процесу, який тривав з квітня по грудень 2021 року, чи в апеляційній скарзі, спростовується встановлений судом факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з відповідачкою протягом десяти років і, як наслідок, визнання придбаного за ці роки об`єкта нерухомості - об`єктом спільної сумісної власності подружжя. При цьому ОСОБА_1 , систематично ігнорувала судові засідання не приймаючи в них участі та не надаючи пояснення, докази.

Доводи в апеляційній скарзі про те, що сторони по справі не були пов`язані спільним побутом, веденням домашнього господарства є безпідставними і суб`єктивним трактуванням відповідачки подружнього життя з корисливою метою, без спростування доказами встановлених фактів. Оскільки ведення сумісного бюджету щодо витрат на все необхідне для достатніх умов проживання, тобто харчі, одяг, дозвілля, відпочинок, особисті вподобання, облаштування побуту, прибудинкової території, придбання в інтересах сім`ї автомобіля для комфортного пересування, будування ще одного будинку на території спірного нерухомого майна, тощо не заперечується відповідачкою. В більшості такі витрати були здійсненні після оприбуткування готівкових коштів з банківського рахунку позивача, куди зараховувалась заробітна плата, необмежений доступ, до яких мала відповідачка на протязі всього спільного проживання.

Банківські виписки були надані до суду в якості доказів для підтвердження перерахунку грошових коштів (заробітної плати) на рахунок позивача і в період придбання будинку, і в інші роки. З долучених позивачем доказів, зокрема, копії контракту та довідки банку про рух коштів по рахунку, слідує, що відповідачка за час спільного проживання з позивачем мала необмежений доступ до банківського рахунку., з якого отримувала кошти в іноземній валюті та вільно ними розпоряджалася, в т.ч. і на придбання спірної нерухомості.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ч.ч.1,2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до частин 1,2,5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З матеріалів справи вбачається, що 03 лютого 2011 року ОСОБА_1 набула право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу, сплативши продавцю 48520 грн (а.с.11,171-172).

Відповідно до даних паспорта позивача, він перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що видано свідоцтво про смерть (а.с.7, 9).

ОСОБА_2 18 травня 2004 року отримав посвідчення моряка а 11 серпня 2016 року йому видано послужну книжку моряка за № 02543/2016/26 (а.с.7,10).

З наданих позивачем контрактів та виписок з банківських рахунків вбачається, що він працював на посаді моряка та отримував відповідний стабільний дохід (а.с.11-13).

В Акціонерному банку «Південний» на ім`я ОСОБА_2 відкрито банківські рахунки, на яких відбувався рух коштів в період з 09 березня 2005 року по липень 2020 року та ним отримано 169371,99 грн, що підтверджується відповідними виписками ( а.с. 14-17).

Так на підтвердження факту проживання однією сім`єю позивач посилався на те, що в робочих контрактах позивача, а саме в контракті від 18 листопада 2015 року, який міститься в матеріалах справи, він вказував відповідачку ОСОБА_1 , як свою дружину, що підтверджується відповідними записами (а.с. 12, 13).

Також позивач вказував, що відповідачка мала вільний доступ до його рахунків та використовувала кошти як в своїх інтересах, проти чого він не заперечував, так і в інтересах сім`ї. На підтвердження такого факту суду надано довідку Акціонерного банка «Південний» про рух коштів на рахунку ОСОБА_2 , з якої слідує, що у період з 06 січня 2015 року по 31 липня 2020 року кошти з його рахунку отримувала ОСОБА_1 на підставі довіреності (а.с.14-15).

А саме, 16 лютого 2017 року ОСОБА_1 отримано 3 996 доларів США, 10 жовтня 2017 року отримано 100 доларів США, а 18 жовтня 2017 року отримано 500 доларів США.

Також за клопотанням позивача судом допитано свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які проживають поруч із спірним будинком, знають сторін по справі з моменту придбання ними будинку, в подальшому сторони вели будівництво, разом проживали в спірному будинку, свідки сприймали їх як подружжя.

Позивачем, окрім цього надано суду декілька фотознімків, зміст яких стосується спільного проведенням дозвілля, будівництва на спірному подвір`ї.

Посилаючись на наведені докази, районний суд дійшов висновку що позивач виконав свій процесуальний обов`язок та довів перед судом джерело доходу на придбання спірного будинку, факт його придбання в період спільного проживання як чоловіка та дружини з відповідачкою, в той час як відповідачка не надала доказів того, що спірний будинок є її особистою власністю та не підтвердила походження коштів на його придбання, через що суд, вважав обставини, покладені в обґрунтування доказу, доведеними, а позов таким, що підлягає задоволенню.

Проте, районний суд правильно визначивши характер спірних правовідносин та правильно зазначивши правові норми, які регулюють такі правовідносини, безпідставно вважав встановленими обставини справи, які мають значення для справи, тоді як такі обставини не можна вважати доведеними.

Відповідно до статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

За положеннями частин першої, другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до частини першої статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Разом з тим, згідно із статтею 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Тобто при застосуванні статті 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків.

Згідно з частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1026цс15, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв`язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці.

Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо.

Показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду: від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16 (провадження № 61-5296св19), від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц (провадження № 61-11607св18), від 11 грудня 2019 року в справі № 712/14547/16-ц (провадження № 61-44641св18), від 24 січня 2020 року в справі № 490/10757/16-ц (провадження № 61-42601св18).

Так, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог щодо встановлення факту проживання позивача однією сім`єю із відповідачкою без реєстрації шлюбу, суд першої інстанції, хоча формально і навів вказані правові норми та судову практику, проте на їх зміст уваги не звернув, залишивши поза увагою, що належних, допустимих достовірних та достатніх доказів, які б свідчили про спільне проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 як чоловіка та жінки саме позивач не надав.

Районний суд всупереч наведеним правовим висновкам Верховного Суду, які в силу ст. 263 ЦПК України є обов`язковими для врахування при ухваленні рішення, на підтвердження факту сумісного проживання однією сім`єю сторін фактично послався лише на декілька фотографій, з яких вбачається проведення спільного відпочинку та процес будівництва, а також покази свідків, які є сусідами з часу придбання будинку і сприймали сторони як чоловіка та жінку, так яв вони проживали в цьому будинку.

Разом з цим наявність фотографій та показання свідків про проживання позивача із відповідачкою однією сім`ю, на яких суд першої інстанції ґрунтував свої висновки, не є достатніми доказами про наявність у них сім`ї в розумінні статті 3 СК України.

Районний суд не звернув увагу на те, що позивач не надав письмового доказу передачі саме ним 300 доларів США в якості авансу продавцю, на що він вказував у позовній заяві, відсутні також докази передачі ним особисто коштів відповідачці для придбання будинку, чи отримання нею таких коштів з зазначеною метою з його особового банківського рахунку під час укладання договору купівлі-продажу спірного будинку, тобто в 2011 році. Не можна вважати доказом отримання відповідачкою таких коштів за дорученням з банківського рахунку позивача лише в 2017 році.

Також, відповідно до даних паспорта громадянина України позивача, його постійне місце проживання зареєстровано в АДРЕСА_2 (а.с. 7), будь яких письмових доказів щодо свого іншого постійного місця проживання, а саме за спірним адресом, як то листування, звернення до офіційних органів, здійснення будь-яких платежів чи то введення в експлуатацію новоствореної будівлі ним чи за його участі, чи за його кошти, на що він посилається в позові, чеків та квитанцій щодо придбання будівельних матеріалів на своє ім`я, чи то придбання побутової техніки, а також авто, позивачем не надано.

Позивач не вказував та не надавав відповідні докази, які його особисті речі знаходились в будівлі як ознака його особистого комфорту в щоденному побуті під час постійного проживання в спірному будинку, і яка їх подальша доля.

Таким чином вбачається, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження спільного проживання з ОСОБА_1 , ведення спільного бюджету, господарства та побуту протягом всього часу проживання та зокрема під час придбання спірного будинку, виникнення взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, що вказує на відсутність між сторонами усталених відносини, які притаманні подружжю протягом вказаного позивачем часу. А факту спільного відпочинку сторін, сумісного проведення дозвілля, отримання відповідачкою коштів з рахунку ОСОБА_2 в не є достатнім для таких висновків.

За такого, відсутні підстави для задоволення позовних вимог про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання спільною сумісною власністю спірного майна, оскільки позивачем не доведено, що між ним та ОСОБА_1 виникли відносини, притаманні подружжю, а спірне майно придбано за його особисті чи спільні кошти та спільними зусиллями.

Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст. 376 ЦПК України недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, є підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення районного суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 .

Оскільки рішення суду скасоване, то в силу вимог ч.13 ст.141 ЦПК України розподіл судового збору підлягає зміні, а тому рішення суду в даній частині також підлягає зміні.

З ОСОБА_2 на користь відповідача за розгляд справи в суді апеляційної інстанції підлягає стягненню судовий збір у сумі 2724 грн.

Керуючись ст. 374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 грудня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання майна об`єктом спільної сумісної власності.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в сумі 2724 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Т. З. Бондаренко

Судді Т. В. Крамаренко

Ж. М. Яворська

Повний текст постанови складено 24 червня 2022 року