Справа № 316/1838/21
№ 2/183/1392/22
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 травня 2022 року м. Новомосковськ
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді Городецького Д.І.
з секретарем судового засідання Пономаренко О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Новомосковську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Енергодарського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро)про зняття арешту з майна,-
13 липня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Енергодарського міського суду Запорізької області з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
У встановлений законом строк вона звернулася до приватного нотаріуса Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Дейнего С.І. з заявою про прийняття спадщини та 28 серпня 2020 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом серії НОН № 113473 на вказану земельну ділянку, реєстровий № 506.
Ставши власником вказаної земельної ділянки, позивач уклала договір оренди земельної ділянки, в той же час орендар, звернувшись до державного реєстратора, відмовив у реєстрації даного договору з тих підстав, що дана земельна ділянка перебуває під арештом.
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 225307812 від 24 вересня 2020 року вбачається, що 03 березня 2005 року постановою Енергодарського районного відділу державної виконавчої служби в Запорізькій області серії АМ № 185562 накладено арешт на все майно ОСОБА_2 , при цьому номер РНОКПП відсутній, а адреса проживання зазначена: АДРЕСА_1 (номер запису обтяження: 2349399. Рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 5748049 від 10 вересня 2013 року було прийняте реєстратором Новомосковського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області Співак Світланою Геннадіївною.
ОСОБА_1 вважає, що арешт на майно її чоловіка був накладений помилково, оскільки він є іншою особою, яка має таке ж прізвище, ім`я та по батькові з боржником. Наголошує на тому, що її чоловік ніколи не проживав за адресою: АДРЕСА_1 , ніяких виконавчих проваджень відносно нього не було.
Позивач вказує, що вона також не має можливості оформити свої права на інше спадкове майно через наявність накладення арешту на все майно.
В зв`язку з наведеним, ОСОБА_1 просила суд:
Ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 15 липня 2021 року зазначену цивільну справу було направлено за підсудністю до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області.
Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 серпня 2021 року відкрите провадження у справі, розгляд якої призначено за правилами загального позовного провадження. .
Ухвалою суду від 09 лютого 2022 року зобов`язано Новомосковську районну державну адміністрацію надати на адресу суду належним чином завірені копії матеріалів реєстраційної справи про державну реєстрацію обтяжень накладення арешту на майно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 5748049 від 10 вересня 2013 року, яке було прийнято реєстратором Новомосковського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області Співак С.Г., номер запису обтяжень: 2439399.
Ухвалою суду від 19 квітня 2022 року закрите підготовче провадження у справі, справа призначена до судового розгляду по суті.
Позивач ОСОБА_1 та її представник в судове засідання не з`явилися, згідно заяви представника позивача, останній просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд задовольнити позов, у разі повторної неявки відповідача не заперечував проти проведення заочного розгляду справи.
Представник відповідача - Енергодарського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро)в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином,причин неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи та відзиву на позовну заяву суду не подавав.
Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Враховуючи те, що відповідач про місце, дату і час розгляду справи належним чином повідомлений, повторно не з`явився в судове засідання, судом постановлено хвалу про проведення заоян6ого розгляду справи.
У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Суд, дослідивши надані позивачем письмові докази, приходить до наступного.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.
Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Згідно ст.ст.76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 59 років помер чоловік позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що 08 серпня 2019 року Виконавчим комітетом Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області складений відповідний актовий запис № 184, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 08 серпня 2019 року.
У позові ОСОБА_1 зазначає, що вона уклала договір оренди успадкованої після смерті чоловіка земельної ділянки, в той же час зареєструвати його не є можливим, оскільки дана земельна ділянка перебуває під арештом.
Так, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 225307812 від 24 вересня 2020 року вбачається, що 03 березня 2005 року постановою Енергодарського районного відділу державної виконавчої служби в Запорізькій області серії АМ № 185562 накладено арешт на все майно ОСОБА_2 , при цьому у розділі «Актуальна інформація про державну реєстрацію обтяжень номер РНОКПП відносно суб`єкта обтяження відсутній, а адреса проживання зазначена: АДРЕСА_1 (номер запису обтяження: 2349399. Рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 5748049 від 10 вересня 2013 року було прийняте реєстратором Новомосковського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області Співак Світланою Геннадіївною.
Позивач ОСОБА_1 наголошує на тому, що арешт на майно її чоловіка був накладений помилково, оскільки він є іншою особою, яка має таке ж прізвище, ім`я та по батькові з боржником. Крім того, її чоловік ніколи не був та не проживав за адресою: АДРЕСА_1 та ніяких виконавчих проваджень відносно нього відкрито не було.
Дійсно, у відповідності до Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25.12.2008 року № 2274/5, згідно якого строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання становить три роки.
Листом Новомосковської районної військової адміністрації Дніпропетровської області від 07 квітня 2022 року за вих. №185/0/538-22 повідомлено, що реєстраційна справа щодо державної реєстрації обтяжень нерухомого майна ОСОБА_2 у архіві Новомосковської районної військової адміністрації не виявлена. Крім того, відділ з питань надання адміністративних послуг та державної реєстрації бізнесу та речових прав на нерухоме майно Новомосковської районної державної адміністрації реорганізовано, доступ до державного реєстру речових прав на нерухоме майно відсутній, а тому надати більш детальну інформацію не має можливості.
Судом встановлено, що померлий ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 проживав та був зареєстрований разом з дружиною ОСОБА_1 (позивачем) за адресою: АДРЕСА_2 .
З огляду на наведене, суд вважає, що арешт на майно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 реєстратором був накладений помилково, а боржником у постанові Енергодарського районного відділу державної виконавчої служби в Запорізькій області серії АМ № 185562 від 03 березня 2005 року є інша особа з аналогічним прізвищем, ім`ям та по батькові.
Вирішуючи спір по суті заявлених вимог, суд застосовує наступні норми права.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.
У відповідності до ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно ч. 2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів
Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.
Частиною 4 ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України передбачена непорушність права власності, в тому чисті те, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні.
Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї родини.
Положеннями ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична чи юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
24 квітня 2019 року Велика Палата Верховного Суду в рамках справи №2-3392/11, провадження № 14-105цс19 зазначила: «...Згідно із частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу).
Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.
Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.
Згідно з вимогами ст.ст.124,129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання.
Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Виходячи з викладеного, на час звернення із заявою до суду за наявності арешту (обтяження) накладеного на майно позивача, порушується її право як власника, внаслідок чого вона позбавлена змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений нею спосіб, шляхом скасування арешту з усього майна її чоловіка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , зважаючи на відсутність відкритих виконавчих проваджень відносно останнього, суд вважає, що правові підстави для продовження наявного обтяження на все майно відсутні.
Водночас, судом встановлено, що позовні вимоги заявлені до Енергодарського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).
З цього приводу суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 і 3 ст. 13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Частиною 1 ст. 48 ЦПК визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.
Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами, та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.
За результатами розгляду справи суд приймає рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача).
Згідно положень розділів 3 та 7 ЦПК України, п.2 та п.5 Постанови Пленуму ВСС від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (стаття 3 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV «Про виконавче провадження» (у редакції Закону України від 04 листопада 2010 року№2677-VІ) (далі - Закон про виконавче провадження).
У спорах про зняття арешту з майна, яке є предметом застави (іпотеки) або придбано за рахунок кредиту, який не погашено, в якості третіх осіб у встановленому законом порядку залучаються заставодержатель (іпотекодержатель) або кредитор.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок про те, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.
Судом встановлено, що позов пред`явлено до Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області, а не до особи, в інтересах якої було накладено арешт на майно. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби.
В той же час, враховуючи той факт, що особу, в інтересах якої було накладено арешт не має можливості встановити за будь-яких обставин, виконавче провадження відносно боржника знищене у зв`язку із закінченням терміну зберігання, вина Енергодарського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) судом не встановлена, оскільки відповідач діяв у межах своїх повноважень з примусового виконання рішення, однак права позивача як власника майна порушені та підлягають судовому захисту, іншого шляху окрім звернення до суду з відповідним позовом у останньої немає, а тому суд вважає, що в даному випадку права Енергодарського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) як відповідача у даній справі не будуть порушені.
За наведених обставин, аналізуючи вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Згідно з приписами ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
В той же час, враховуючи відсутність вини відповідача, суд приходить до висновку, що судові витрати повинні бути покладені на позивача.
На підставі викладено та керуючись ст.ст. 76-81, 89, 141, 258-259, 263-268, 273, 280-284, 354 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Енергодарського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро)про зняття арешту з майна,- задовольнити.
Судові витрати покласти на позивача ОСОБА_1 .
Учасники справи:
- позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ;
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Повне судове рішення складене 24 травня 2022 року.

Суддя Д.І. Городецький