Провадження № 2/127/2603/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2022 рокум. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області у складі:

головуючого судді Шаміної Ю.А.,

при секретарі судового засідання Чорнобров О.Л.,

за участі: позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача - адвоката Вишаровської В.К.,

відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,

свідків: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю. Позов мотивувала тим, що відповідно до свідоцтва на право власності на житло від 10.02.2004 року, виданого виконкомом Вінницької міської ради, ОСОБА_1 належить на праві власності 39/100 часток квартири АДРЕСА_1 . Свідоцтво на право власності на житло зареєстровано Комунальним підприємством «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» 24.03.2004 за реєстр. №347/49397 і записано в реєстр. книгу № 557. Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 27.09.2019 державним реєстратором виконавчого комітету Вінницької міської ради Вихристюк М.А., індексний номер витягу 182710904, квартира, яка складає 39/100 частки квартири АДРЕСА_2 складається з: частини коридору 1, площею 2,2 кв.м, кімнати 3, площею 12.3 кв.м, кладової 4, площею 0,4 кв.м, частини кухні VІІа, площею 2.1 кв.м, частини душової 5, площею 0,5 кв.м, частини туалету 6, площею 0,5 кв.м, частини вмивальника 7, площею 0, 3 кв.м, кладової 8, площею 0,3 кв.м, частини балкону, площею 0,2 кв.м. Загальна площа 18,8 кв.м, житлова площа 12,3 кв.м. Відповідно до довідки Комунального підприємства «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» №8334 від 23.09.2019, загальна площа квартири АДРЕСА_2 становить 47, 6 кв.м, в тому числі житлова 31,8 кв.м. Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої 12.01.2021 року ОСОБА_8 , номер 240122187, власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 . Право власності у вказаного громадянина виникло на підставі договору дарування, серія та номер 2362, виданого 22.08.2019 приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Кметюк С.А. Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 48358140 від 22.08.2019 року приватного нотаріуса Кметюк Світлани Анатоліївни, Вінницький міський нотаріальний округ, Вінницька область, номер запису про право власності 32928055. Як вбачається з технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_3 , яка складає 39/100 частки квартири АДРЕСА_1 , виготовленого працівниками КП «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» в червні 2020 року, фактично квартира АДРЕСА_2 складається з двох ізольованих кімнат площею 12,3 кв.м та 19,5 кв.м, а також кухні, коридору, 2-х кладових, душової, вмивальника, туалету, балкону. Позивачу належить на праві власності кімната площею 12,3 кв.м та відповідна частка підсобних приміщень (39/100 - квартира АДРЕСА_2 ), а третій особі ОСОБА_3 належить на праві власності кімната площею 19,5 кв.м та відповідна частка підсобних приміщень (61/100 - квартира АДРЕСА_2 ). Позивач постійно проживає у вказаній квартирі, а інший співвласник квартири ОСОБА_3 особисто житлом не користується та здає в оренду відповідачеві ОСОБА_2 , належну йому на праві власності кімнату та частку підсобних приміщень. Відповідач ОСОБА_2 , не являючись власником кв. АДРЕСА_2 (61/100 часток квартири АДРЕСА_1 , а будучи лише наймачем (орендарем) житла, постійно чинить позивачу, власнику частки майна, перешкоди в користуванні кухнею. ОСОБА_2 не допускає позивача користуватися кухнею, викинув її кухонний столик, пральну машину, не допускає до умивальника та плити. Протягом тривалого часу позивач вимушена звертатися за захистом до працівників поліції. Її звернення зафіксовані 20.08.2019, 29.01.2020, 03.04.2020, що вбачається з листів Вишенського відділення поліції Вінницького відділу поліції ГУ НП у Вінницькій області за №Б-435/231-19; №Б-53/231-20; №М-213/231-20 та управління організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування ГУ НП у Вінницькій області від 29.07.2020 №25/Б-30зі. З відповідачем ОСОБА_2 постійно проводять бесіди профілактичного характеру з метою недопущення вчинення протиправної поведінки в майбутньому. Однак він не реагує ні на які попередження та просто знущається з позивача. Вказаними протиправними діями відповідача позивачу завдана шкода її здоров`ю. Позивач неодноразово проходила стаціонарно курс лікування у: КНП « ВРЦСП» (30 вересня-09 жовтня 2018 року); КНП «Вінницька міська клінічна лікарня № 1» (16-24 грудня 2019 року); Центрі ПМСД № 2 м. Вінниці (05-16 березня 2020 року); КЗ ВРЦСП м. Вінниця (11-21 січня 2020 року ). Позивачу надавалася медична допомога у приймальному відділенні Вінницької міської клінічної лікарні №1 18.08.2019 року, з 20-41 до 22-20 годин. Виклики бригад екстренної медичної допомоги до ОСОБА_1 були зафіксовані 30.09.2018 о 13:06 год., 18.08.2019 о 19:55 год., 16.12.2019 о 08:54 год., 26.01.2020 р. о 20:39 год. Як вбачається з виписок з історій хвороб, довідок та викликів, позивач страждає на ряд захворювань, в тому числі дифузний кардіосклероз, гіпертонічну хворобу. Постійні гіпертонічні кризи, які спричинені протиправною поведінкою відповідача ОСОБА_2 , ведуть до погіршення стану її здоров`я. Оскільки відповідач ОСОБА_2 й надалі продовжує чинити позивачу перешкоди в користуванні кухнею, а її звернення до працівників поліції на нього не мають жодного впливу, вона вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів. Просить зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 в користуванні кухнею (на плані означена літ. VII), яка розташована в квартирі АДРЕСА_1 : надати можливість користуватися особистим кухонним столиком; пральною машиною; допускати до плити та умивальника.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 13 липня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в загальному позовному провадженні, залучено до участі в справі, як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_3 .

30 липня 2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву (вх. №52362) за підписом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , у якому останні зазначили, що в квартирі АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 22.08.2019, фактично проживають та зареєстровані ОСОБА_2 з 18.11.2020, ОСОБА_9 з 14.02.2018, ОСОБА_10 з 24.09.2018. Житлові приміщення спільного користування не мають перепон у їх доступі (відсутні замки та інші перепони) до плити та до умивальника є вільний доступ, що вбачається із фотознімків. Через ряд захворювань, якими хворіє ОСОБА_1 з метою надання їй медичної допомоги здійснювались виклики швидких карет медичної допомоги. При цьому, регулярні виклики поліції позивачем ОСОБА_1 носять суто маніпулятивний характер.

17 серпня 2021 року позивач уточнила позовні вимоги, шляхом подання заяви (вх. №56827), згідно якої просила усунути перешкоди ОСОБА_1 в користуванні 39/100 частками квартири АДРЕСА_2 шляхом зобов`язання ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 в користуванні кухнею (озн. на плані літ. 10, згідно витягу з Держ. Реєстру VIIа) зі всіма її приналежностями та стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати (а.с. 96).

09 листопада 2021 року ОСОБА_1 надала суду позовну заяву в новій редакції (вх. № 80120), згідно якої просила зобов`язати ОСОБА_2 та ОСОБА_11 не чинити перешкод ОСОБА_1 в користуванні 39/100 квартири АДРЕСА_2 , а саме кухнею (на плані означена літ. 10, згідно витягу з Держ. Реєстру літ. VII), зі всіма її приналежностями та надати можливість користуватися особистим кухонним столиком, пральною машиною, допускати до плити та умивальника та стягнути з відповідачів на її користь понесені судові витрати (а.с. 182-185).

11 травня 2022 року ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області залучено до участі в справі як співвідповідача ОСОБА_3 , виключивши його із складу третіх осіб.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 25 травня 2022 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Вишаровська В.К., яка діє на підставі доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги №166 від 17.03.2021 та довіреності від 24.03.2021, позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, просили їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні щодо позовних вимог заперечив, просив відмовити у задоволенні позову, зазначив, що жодних перешкод ОСОБА_1 не чинить.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову.

Свідок ОСОБА_4 повідомила, що вона є сусідкою позивачки, позаяк проживає у квартирі АДРЕСА_4 . Зазначила, що між ОСОБА_1 та відповідачами у справі наявний конфлікт щодо спільного користування кухнею про який їй відомо зі слів позивачки.

Свідок ОСОБА_5 повідомила, що вона є знайомою позивачки, а також її сусідкою, проживає у квартирі АДРЕСА_5 . Пояснила, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 чинять перешкоди у користуванні власністю ОСОБА_1 , так як не дають їй заходити до кухні. Зазначила, що у кухні стоїть плита, пральна машинка, які належать ОСОБА_1 , також є загальна кухонна мийка, крім того у користуванні позивачки знаходиться близько одного метра кухні в довжину. Також пояснила, що раніше у кухні стояв столик позивачки, який зараз стоїть у коридорі. Що саме на даний час розташовано у кухні на попередньому місці столика їй не відомо.

Свідок ОСОБА_6 повідомила, що вона знаходиться у дружніх відносинах з позивачкою ОСОБА_1 , а також є її сусідкою проживає у квартирі АДРЕСА_6 . Пояснила, що від початку коронавірусної пандемії не була у квартирі позивачки та жодних змін не бачила. Про конфлікт ОСОБА_1 із її новими сусідами, зокрема ОСОБА_2 , їй відомо із особистих розповідей ОСОБА_1 у яких остання жалілася на те, що із кухні викинули її стола.

Свідок ОСОБА_7 повідомив, що позивачка ОСОБА_1 є його племінницею, пояснив, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перешкоджають ОСОБА_1 у користуванні кухнею, залишивши їй недостатньо місця для її особистого користування.

Вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку.

При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником 39/100 частки квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується копією свідоцтва на право власності на житло від 10.02.2004, зареєстроване КП «ВООБТІ» 24.03.2004 за реєстр. №347/49397 і записано в реєстр. книгу №557 (а.с. 9).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 27.09.2019 державним реєстратором виконавчого комітету Вінницької міської ради Вихристюк М.А., індексний номер витягу 182710904, квартира, яка складає 39/100 частки квартири АДРЕСА_2 складається з: частини коридору 1 площею 2,2 кв.м, кімнати 3 площею 12.3 кв.м, кладової 4 площею 0,4 кв.м, частини кухні VІІ а площею 2.1 кв.м, частини душової 5 площею 0,5 кв.м, частини туалету 6 площею 0, 5 кв.м., частини вмивальника 7 площею 0, 3 кв.м., кладової 8 площею 0,3 кв.м, частини балкону площею 0,2 кв.м. Загальна площа 18.8 кв.м., житлова площа 12,3кв.м. (а.с.10).

Відповідно до договору дарування квартири серія ННХ №918056 від 22.08.2019 ОСОБА_3 прийняв у дар квартиру АДРЕСА_2 , яка становить 61/100 частку квартири за АДРЕСА_1 . До складу зазначеної квартири входять: кімната, площею 19,5 кв.м, частина кухні площею 3,4кв.м., частина умивальника площею 0,4 кв.м, частина коридору площею 3,8 кв.м, частини туалету площею 0,7 кв.м, частина душової площею 0,7 кв.м. Квартира обладнана балконом (терасою) площею 0,3 кв.м. Загальна площа квартири становить 28,8 кв.м, житлова 19,5 кв.м (а.с. 68-69).

Як вбачається із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 22.08.2019 приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Вінницької області Кметюк С.А., індексний номер витягу 178453952, квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_7 , належить на праві власності ОСОБА_3 (а.с. 70_).

Відповідно до довідок Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради №51001, №51002, №51003 від 23.07.2021 у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_9 - з 14.02.2018, ОСОБА_10 - з 24.09.2018, ОСОБА_2 - з 18.11.2020. (а.с. 72-74).

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Вищенаведені норми цивільного законодавства України дають підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зі статтею 13 Конституції України власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Аналогічні положення містяться й у статті 319 ЦК України.

У статті 41 Конституції України визначено, що використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Власність не тільки надає переваги тим, хто її має, а й покладає на них певні обов`язки. Це конституційне положення пов`язане з принципом поєднання інтересів власника, суспільства та інших власників і користувачів об`єктами власності. Власність зобов`язує власника використовувати свою власність не тільки у своїх інтересах, а й поважати інтереси інших людей, всього суспільства. Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання та гарантує їм рівність перед законом. Порушення прав власників з боку держави, громадянина чи юридичної особи зумовлює настання відповідних правових наслідків.

Громадяни користуються рівними умовами захисту права власності. Володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Але, здійснюючи свої права, власник зобов`язаний не порушувати права, свободи, гідність та охоронювані законом інтереси громадян, суспільства, не завдавати шкоди навколишньому середовищу, не погіршувати природну якість землі, води, інших об`єктів природи. Під час здійснення своїх прав і виконання обов`язків власник зобов`язаний додержуватись моральних засад суспільства.

За ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Також, відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

За статтею ж 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.

Окрім наведеного ст. 358 ЦК України передбачає, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, а згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відновлення становища, яке існувало до порушення.

Зазначеними нормами закону закріплено принцип непорушності права приватної власності в тому числі спільної часткової та сумісної, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника (в тому числі частини майна) володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику майна чи його частини право вимагати усунення будь-яких порушень його права, зокрема, права користування.

Права власника житлового будинку, квартири визначені статтями 317, 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

З роз`яснень, які містяться у пункті 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 05 Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав слідує, що застосовуючи положення статті 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Аналіз наведених норм права свідчить, що для задоволення позовів про усунення перешкод у користуванні майном необхідна одночасна наявність двох підстав, позивач повинен бути власником майна, щодо якого чиняться перешкоди та внаслідок дій відповідача порушується право власника на користування своїм майном.

Така правова позиція викладена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 07 червня 2018 року у справі № 725/5551/16-ц.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист цивільних прав це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором ( ч. 1 ст.5 ЦПК України).

Тобто захисту підлягає саме порушене право.

Статтею 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із п. 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 129 Конституції України визначено, що основними засадами судочинства є, зокрема, змагальність сторін та свобода надання ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За загальним правилом саме на позивача покладається обов`язок довести ті обставини, які є підставою для звернення, в тому числі порушення права з боку відповідача.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими способами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Згідно із ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Системний аналіз норм процесуального права дає підстави для висновку про те, що обставини якими позивач обґрунтовує свої вимоги підлягають доказуванню, які не можуть ґрунтуватись на припущеннях та для доказовості того, що відповідачем чиняться перешкоди позивачам у користуванні горищем, останні повинні надати належні докази.

З пояснень свідків вбачається, що між позивачем та відповідачами існує конфліктна ситуація, однак вони не підтверджують факту відсутності доступу до кухні позивачки, а зводяться до спірних моментів розташування кухонного столика, пральної машини та інших меблів у кухні.

З пояснень позивачки наданих у судовому засіданні також слідує, що їй мало місця на кухні для встановлення власних речей, зокрема, кухонного столика, та вона не погоджується з облаштуванням кухні відповідачами.

З долучених до матеріалів справи фотосвітлин (а.с. 29-32, 49-52, 82-95, 202-205) вбачається, що позивач має доступ до кухні, де знаходиться кухонний стіл, пральна машина, плита та умивальник, оскільки на дверях відсутні замки, на кухні знаходяться особисті предмети позивача.

Таким чином позивачем не доведено, що відповідачами чиняться їй перешкоди у користуванні кухнею та предметами, що знаходяться в ній.

З огляду на встановлені обставини, дослідивши зібрані в справі докази, надаючи оцінку зібраним у справі доказам вцілому, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 259, 263, 265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_7 ;

відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_7 ;

відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_8 .

Повний текст судового рішення виготовлено 04 липня 2022 року.

Суддя Шаміна Юлія Анатоліївна