Справа № 203/2040/22
Провадження № 2-з/0203/66/2022
УХВАЛА

23.06.2022 року суддя Кіровського районного суду м. Дніпропетровська Єдаменко С.В., ознайомившись із заявою Дніпровської міської ради про забезпечення позову,

встановив:

До Кіровського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради, в якій третіми особами без самостійних вимог зазначені: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Виноградова Владислава Юріївна, виконавчий комітет Маломихайлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області в особі державного реєстратора Сучкової Тетяни Федорівни, департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про визнання недійсною та скасування декларації про початок виконання будівельних робіт, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, припинення права власності та скасування державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна.

Одночасно з позовною заявою до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська надійшла заява Дніпровської міської ради про забезпечення позовних вимог, в якій позивач зазначив, що ним подано позовну заяву про визнання недійсною та скасування декларації про початок виконання будівельних робіт, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, припинення права власності та скасування державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна. Як зазначив позивач, предметом даного позову є земельна ділянка, розташована за адресою: АДРЕСА_1 . На зазначеній земельній ділянці самочинно побудоване нерухоме майно, а саме: А-1 нежитлова будівля магазину, І- вимощення, загальною площею 58,5 кв.м. Згідно з офіційними відповідями компетентних органів ним було встановлено, що нерухоме майно побудовано на земельній ділянці, яка є комунальною власністю територіальної громади міста в особі Дніпровської міської ради та зареєстровано на підставі неіснуючих документів, а саме, рішення органу місцевого самоврядування виконавчого комітету Кіровської районної у місті Дніпропетровську ради № 189 від 24 липня 2002 року. Земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , ніколи не передавалась під будівництво. Право забудови зазначеної земельної ділянки належить міській раді. Наявність самочинних споруд по АДРЕСА_1 створює перешкоди Дніпровській міській раді у реалізації права володіння, користування та розпорядження нерухомим майном - земельною ділянкою. Тому Дніпровська міська рада звернулась до суду з позовом за захистом законних прав власника землі. Спір у справі між Дніпровською міською радою та відповідачами виник з приводу незаконного заволодіння земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом спорудження на ній самочинно побудованої будівлі, подальше розпорядження якої було здійснено ОСОБА_2 неправомірним способом. Відчуження самочинно побудованої будівлі може в подальшому покласти на позивача тягар повернення земельної ділянки від третіх осіб, що спричинить додаткові витрати для відновлення порушених прав. Арешт же вказаного нерухомого майна та заборона вчиняти дії відносно нього на час вирішення справи забезпечить його гарантоване збереження у відповідачів до набрання законної сили судовим рішенням. У зв`язку з тим, що перебування спірного майна у власності відповідача на час розгляду вказаного позову через його незаконне володіння, забезпечення даного позову є необхідним.

Заява про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Провадження у справі за позовом Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради, в якій третіми особами без самостійних вимог зазначені: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Виноградова В.Ю., виконавчий комітет Маломихайлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області в особі державного реєстратора Сучкової Т.Ф., департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про визнання недійсною та скасування декларації про початок виконання будівельних робіт, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, припинення права власності та скасування державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна, у зв`язку зі встановленням в порядку ч.ч.2, 6 ст.187 ЦПК України місця реєстрації відповідачів фізичних осіб.

Заява про забезпечення позову відповідає вимогам ст.151 ЦПК України. За її подання сплачено судовий збір у встановленому порядку та розмірі. З урахуванням положень п.2 ч.1 ст.152 ЦПК, ч.2 ст.152 ЦПК України заява Дніпровської міської ради може бути розглянута до відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч.3 ст.150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Відповідно до п.п.1, 4 ч.1 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується, серед іншого, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, а також забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Згідно ч.2 ст.150 ЦПК України суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Відповідно до ч.3 ст.150 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

З огляду на викладене, враховуючи, що між сторонами виник спір щодо нерухомого майна, а також зважаючи на ризик його відчуження, з урахуванням позовних вимог про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення самочинно побудованого нерухомого майна, припинення права власності та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно, а також беручи до уваги те, що невжиття заходів забезпечення позову у справі, може призвести до утруднення виконання рішення суду, суд вважає, що заходи забезпечення позову, у вигляді заборони ОСОБА_1 вчиняти будь-які дії по відчуженню, реалізації, передачі іншим особам та переоформленню документів на спірне нерухоме майно, а також заборона державному реєстратору прав на нерухоме майно вносити зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які дії, окрім дій по виконанню ухвали суду про забезпечення даного позову по цій справі, щодо спірного нерухомого майна, які просить вжити позивач, є співмірними із заявленими позовними вимогами, а невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити або навіть унеможливити виконання рішення суду, унеможливити ефективний захист оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких і звернувся до суду.

Водночас позивач просить накласти арешт на спірне нерухоме майно, що може бути надмірним втручанням у ведення господарської діяльності власника цього нерухомого майна, слід відмовити позивачу у задоволенні заяви в цій частині.

Також суд зазначає, що відсутні підстави для застосування зустрічного забезпечення, відповідно до ч.3 ст.154 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.149, 150, 153, 154, 157, 258-261 ЦПК України, суд

ухвалив:

Заяву Дніпровської міської ради про забезпечення позову задовольнити частково.

Заборонити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) вчиняти будь-які дії (купівля-продаж, міна, найм, виділ часток та інше) по відчуженню, реалізації, передачі іншим особам та переоформленню документів на нерухоме майно, а саме А-1 нежитлову будівлю магазину, І-вимощення, загальною площею 58,5 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.

Заборонити державному реєстратору прав на нерухоме майно вносити зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вчиняти будь-які дії (в тому числі реєстрацію та перереєстрацію права власності, внесення записів про накладення арештів, заборон на відчуження, записів про іпотеку інші дії передбачені чинним законодавством), окрім дій по виконанню ухвали суду про забезпечення даного позову по цій справі, щодо нерухомого майна, а саме А-1 нежитлову будівлю магазину, І-вимощення, загальною площею 58,5 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.

У задоволенні іншої частини вимог заяви відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню в порядку, передбаченому для виконання судових рішень.

Строк пред`явлення ухвали до виконання три роки до 23 червня 2025 року.

Зустрічне забезпечення не застосовувати.

Копію ухвали для виконання направити сторонам, державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів.

Ухвала набуває законної сили в порядку, визначеному ст. 261 ЦПК України, та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її підписання. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Суддя С.В. Єдаменко