Справа № 635/5554/21
Провадження № 2/545/1374/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" грудня 2022 р. Полтавський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Богомолової Л.В.

з участю секретаря Снегир Я.С.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Височанської селищної ради Харківського району Харківської області про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на майно в порядку спадкування,-

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом до Височанської селищної ради Харківського району Харківської області про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на майно в порядку спадкуваннята просив суд встановити факт постійного проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 , встановити факт прийняття спадщини за законом ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_2 , встановити факт прийняття спадщини за законом ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_3 та визнати право власності за ОСОБА_1 на 1/2 частину житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 .

У судове засідання позивач не з`явився, попередньо надавши заяву, у якій просив суд розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, попередньо надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав у повному обсязі та проти задоволення позовних вимог не заперечує.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що ОСОБА_1 26.02.2016 року звернувся до Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області із заявою про прийняття спадщини після смерті його батька - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть, виданим 14.12.2015 серії НОМЕР_1 . Вказана Заява була зареєстрована в Книзі обліку спадкових справ за №371.

За результатами розгляду поданої заяви була заведена спадкова справа за № 173/2016, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 26.02.2016 за № 43083576.

09.08.2019 позивачем було отримане свідоцтво про право на спадщину за законом після ОСОБА_4 на грошові вклади.

27 січня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Державного нотаріусу Харківської районної державної нотаріальної контори Харківської області Ольховської Л.М. з заявою про видачу на його ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом по спадковій справі № 173/2016 на '/2 частку в праві спільної власності на житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Постановою від 27.01.2021 року вих. № 193/02-31 нотаріус відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину з підстави відсутності у заявника документів, що підтверджують місце відкриття спадщини після смерті ОСОБА_2 - прабабки заявника (посилаючись на пп. 1.13 п. 1 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 та на ст. 68 ЗУ «Про нотаріат»), а також з підстави відсутності документів, що підтверджують факт наявності спадкового майна, а саме оригіналу договору дарування, посвідченого Першою державною нотаріальною конторою Харківського району Харківської області 14 липня 1979 року за реєстровим № 1-3108, право власності ОСОБА_2 згідно з яким зареєстровано Харківським міжміським бюро технічної інвентаризації 17 липня 1979 року в реєстрову книгу № 4 за реєстровим № 491 (посилаючись на ст. 68 ЗУ «Про нотаріат» та на пп. 4.15 п. 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5).

Вказані документи відсутні у заявника в силу того, що з моменту створення запитуваних документів минув вже досить тривалий час, оригінали як у самого заявника, так і членів родини не збереглися, а можливість самостійно їх отримати без допомоги уповноважених органів законодавством не передбачена.

Також нотаріус вказала, що за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, останній має право вирішення зазначеного питання в судовому порядку

У зв`язку із викладеним у ОСОБА_1 виникла необхідність звернутися до суду з метою реалізації свого права оформлення спадщини у встановленому законом порядку та отримання вказаного майна у власність в порядку спадкування.

З метою належного оформлення спадкового майна на своє ім`я у встановленому законом порядку, враховуючи, що останнім, за ким зареєстровано право власності на вказаний будинок була прабабка позивача - ОСОБА_2 , а наступні спадкоємці за свідоцтвом про право на спадщину не зверталися та, права власності не оформлювали, у ОСОБА_1 виникає необхідність звернутися до суду із дійсним позовом з вимогою про встановлення факту прийняття спадщини на будинок попередніми спадкоємцями ОСОБА_2 , у тому числі батьком заявника - ОСОБА_4 , щоб у подальшому зареєструвати право власності на будинок на законних підставах.

Щодо проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Нотаріусом відмовлено видати ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину, в зв`язку з ненаданням документів, що підтверджують місце відкриття спадщини після смерті ОСОБА_2 .

На підтвердження факту реєстрації та проживання спадкодавця за вищевказаною адресою позивачам надано наступні документи: відповідь виконкому Покотилівської селищної ради № 25 від 16.01.1979 на адресу начальника ЖЕК 5 Київського району м. Харкова, з якої вбачається, що ОСОБА_2 1907 р.н. прописана в АДРЕСА_1 з 1956 року; лист Управління соціального захисту населення Харківського обласного виконавчого комітету № 6068 від 21.09.1995 на адресу Харківської облдержадміністрації та на адресу ОСОБА_2 - АДРЕСА_1 , з якого, зокрема, вбачається, що ОСОБА_2 перебувала на обліку в управління соціального захисту населення Харківської районної Ради народних депутатів;

копію Акта фактичного місця проживання від 04.10.2017, з якого вбачається, що ОСОБА_2 до момента своєї смерті мешкала разом зі своєю донькою ОСОБА_5 та її сином ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 ; рішення Покотилівської селещної ради № 304 від 18.08.1991 «Щодо прикріплення до магазину № 9 Мереф`янського міськторгу гр. ОСОБА_2 », відповідно до якого гр. ОСОБА_2 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , було прикріплено до магазину № 9 Мереф`янського міськторгу для гарантійного обслуговування продуктами харчування, як престарілу, хвору; рішення Покотилівської селещної ради № 217 від 15.07.1993 «Щодо переобладнання сараю під літню кухню у домоволодінні АДРЕСА_1 », відповідно до якого гр. ОСОБА_2 було дозволено переобладнати сарай літ. «К» під літню кухню розміром 2,5x3,45м у домоволодінні АДРЕСА_1 .

Щодо спадкування будинку ОСОБА_6 після ОСОБА_2 .

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прабабуся позивача, отримала у власність 1/2частку в праві спільної власності на житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору дарування, посвідченого Першою державною нотаріальною конторою Харківського району Харківської області 14 липня 1979 року за реєстровим № 1-3108, право власності ОСОБА_2 згідно з яким зареєстровано Харківським міжміським бюро технічної інвентаризації 17 липня 1979 року в реєстрову книгу № 4 за реєстровим № 491.

ІНФОРМАЦІЯ_5 Редько ОСОБА_7 померла, що підтверджується записом акта про смерть № 87 від 13.06.1996 року. На момент смерті ОСОБА_2 проживала за адресою: АДРЕСА_1 , проте ні зареєстрованою, ні знятою з місця реєстрації за вказаною адресою ОСОБА_2 не значилася. Вказана інформація вбачається з Листа Виконавчого комітету Покотилівської селищної ради Харківського району Харківської області від 07 грудня 2020 року № 922/02- 21. Відсутність реєстрації місця проживання ОСОБА_2 не скасовує того факту, що вона реально проживала на момент смерті за вказаною адресою. Таке твердження узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 10.01.2019 у справі №484/747/17 (провадження №61-44149св18): «відсутність реєстрації місця проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав у спірному будинку, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкодавець на час відкриття спадщини не проживав за певною адресою, якщо обставини, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем та оцінені судом».

Факт постійного та безперервного проживання ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 підтверджується наступними документами: Листом Виконавчого комітету Покотилівської селищної ради народних депутатів Харківської області від 16.01.1979 року № 5 (в якому вказано, що ОСОБА_2 належить 1/2частки будинку, в якому ж вона і прописана), а також Актом фактичного місця проживання 04.04.2016, затвердженого Головою Покотилівської селищної ради (в якому встановлено факт того, що ОСОБА_2 до моменту своєї смерті дійсно мешкала разом зі своєю донькою ОСОБА_5 ).

Як вбачається з відповіді КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» від 01.07.2020 Вих. № 327, за архівними матеріалами реєстраційної справи, право приватної власності на житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано в 1/2частці за гр. ОСОБА_2 .

Враховуючи викладене, вбачається, що ОСОБА_2 була законною власницею 1/2 частки в праві спільної власності на житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та на момент смерті проживала у вказаному будинку з донькою наступною спадкоємицею за законом. Наведені дані дають всі підстави для визначення місця відкриття спадщини саме за адресою: АДРЕСА_1 , не дивлячись на відсутність документів, що безпосередньо містять в собі відомості про місце реєстрації ОСОБА_2 .

Спадкоємицею ОСОБА_2 за законом є її донька - ОСОБА_8 , це підтверджується Записом у книзі реєстрації актів про народження від 13.07.1932 (реєстраційний номер 3970) про народження « ОСОБА_8 » (мова оригіналу), батьки якої « ОСОБА_9 » та « ОСОБА_2 » (мова оригіналу).

Згодом, одружившись з ОСОБА_10 , ОСОБА_8 змінила прізвище і стала ОСОБА_5 , що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 2 від 02.03.2016 року. У шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_6 в них народилася дитина - ОСОБА_4 , що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України № 1 від 02.03.2016 року. Після смерті ОСОБА_2 13.06.1996 ІНФОРМАЦІЯ_6 , в шестимісячний строк з дня її смерті, до Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області звернулася дочка спадкодавиці - ОСОБА_3 з заявою про прийняття спадщини. Вказане підтверджується листом Харківського обласного державного нотаріального округу Харківської області від 07.03.2019 року № 597/01-20 (який є в матеріалах спадкової справи). Інші заяви про прийняття спадщини або про відмову від прийняття спадщини не надходили. Свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 також не видавалися.

Відповідно до статті 549 ЦК УРСР (в редакції від 18.07.1963, чинній на момент смерті ОСОБА_2 ), визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

А відповідно до пункту 1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 р. №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо спадщина відкрилась у період чинності ЦК УРСР, застосовуванню підлягають норми ЦК УРСР про належність спадщини спадкоємцеві з часу відкриття спадщини незалежно від оформлення права на спадщину.

Враховуючи наведені норми та факт подання ОСОБА_6 заяви про прийняття спадщини за своєю матір`ю - ОСОБА_2 , можна дійти до висновку, що спадщина у вигляді 1/2 частки в праві спільної власності на житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , належала ОСОБА_6 з моменту відкриття спадщини, а права на будинок не залежали від факту отримання спадкоємицею свідоцтва про право на спадщину.

Щодо спадкування будинку ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_3 .

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_7 , місце проживання її на момент смерті було зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно листа Восьмої Харківської державної нотаріальної контори від 07.03.2019 № 1003/01-16 до Восьмої Харківської державної нотаріальної контори (нині П`ята Харківська міська державна нотаріальна контора) з заявами про прийняття та/або про відмову від спадщини ніхто не звертався. Заповіти від імені ОСОБА_5 не посвідчувалися.

Відповідно до Акта фактичного місця проживання від 04.10.2017р., затвердженого Головою Покотилівської селищної ради, вбачається, що ОСОБА_5 до моменту своєї смерті фактично проживала разом зі своїм сином ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_4 серії НОМЕР_2 , вбачається, що батьками ОСОБА_4 є « ОСОБА_11 » (мова оригіналу) та ОСОБА_5 .

Отже, оскільки ОСОБА_4 на момент смерті своєї матері - ОСОБА_5 фактично проживав разом з нею є її законним спадкоємцем, то, відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦПК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину.

Факт прийняття спадщини ОСОБА_4 після смерті його матері підтверджується також тим, що на частину успадкованого майна, ОСОБА_4 отримав свідоцтво про право на спадщину. А саме 29 листопада 2011 року Восьмою Харківською державною нотаріальною контори на ім`я ОСОБА_4 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом.

ОСОБА_4 був єдиним спадкоємцем ОСОБА_5 , у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права на спадщину у вигляді 1/2частки в праві спільної власності на житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 належали йому з моменту відкриття спадщини після смерті його матері - ОСОБА_5 . За видачею свідоцтва про право на спадщину на 1/2частку в праві спільної власності на житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 Василенко ОСОБА_12 не звертався, а тому право власності на нього так і не було зареєстровано. Однак, це не позбавляє останнього прав на вказане майно в силу частини 3 статті 1296 ЦК України, яка вказує, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину, а також жодним чином не зумовлює неможливість успадкувати це майно спадкоємцями ОСОБА_4 .

Статтею 1297 ЦК встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як і іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину.

До того ж, спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. Проте відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном. На цьому наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 609/1231/19.

Отже, оскільки ОСОБА_4 прийняв спадщину у встановленому законом порядку на 1/2 частки в праві спільної власності на житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , то вона належала ОСОБА_4 з моменту відкриття спадщини, в силу ст.ст. 1268, 1296, ЦК України незалежно від оформлення останнім такого права.

Щодо спадкування ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 14.12.2015 серії НОМЕР_1 , з якого також вбачається, що на момент смерті спадкодавець проживав один в АДРЕСА_1 .

У шлюбі ОСОБА_4 на момент смерті не перебував, що підтверджується Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про розірвання шлюбу з ОСОБА_13 . Тому єдиним спадкоємцем ОСОБА_4 є його син - ОСОБА_1 , вказане підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 .

Як вже зазначалося вище, син ОСОБА_4 - ОСОБА_1 у встановленому законом порядку звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, що мало наслідком заведення спадкової справи.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям як майнового права, зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтво про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) і не здійснив його державної реєстрації.

Вказані дані є підтвердженням факту того, що ОСОБА_1 відповідно до ст.ст. 1269, 1268 у встановленому законом порядку прийняв спадщину, яка йому належить з моменту відкриття спадщини. А до складу спадщини входить, у тому числі, 1/2частки в праві спільної власності на житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , не дивлячись на те, що спадкодавець не звертався до нотаріуса за свідоцтвом про право на спадщину та не реєстрував вказану нерухомість на своє ім`я.

Однак, внаслідок вказаних фактичних обставин, враховуючи особливості правової долі вказаного будинку та неоформлення кожним наступним спадкоємцем прав на вказаний будинок, у ОСОБА_1 наразі виникли труднощі з оформленням вказаних прав, що зумовило його звернення до суду із дійсним позовом.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, що і сталося у дійсній справі.

Це узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у Постанові від 05.02.2021 по справі № 646/3668/19, в якій суд вказав, що «Вказаним обставинам, надано належну оцінку апеляційний судом, а також враховано, що предметом розгляду у цій справі (із урахуванням меж заявлених позовних вимог) є визнання незаконною та скасування постанови державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, зобов?язання нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину, а не визнання права власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно у зв`язку із відмовою у вчиненні нотаріусом нотаріальної дії.

Позивач не позбавлений можливості реалізувати своє право на звернення до суду із відповідним позовом про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування за законом із залученням до участі у справі інших спадкоємців.

Для оформлення ОСОБА_1 права на спадковий будинок у встановленому законом порядку, необхідно встановлення фактів прийняття спадщини на 14 частки в праві спільної власності на житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом, родинний зв`язок між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а також дотримання порядку прийняття спадщини.

Відповідно до викладеного вище, факт спорідненості ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підтверджується наступними документами та обставинами.

Зі свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , вбачається, що батьком ОСОБА_1 є ОСОБА_4 , а матір`ю - ОСОБА_14 .

Зі свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 вбачається, що батьком ОСОБА_4 є ОСОБА_10 , а матір`ю - ОСОБА_5 .

Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану № 1 від 02.03.2016, ОСОБА_5 до шлюбу мала прізвище - ОСОБА_15 .

Згідно запису у книзі реєстрації актів про народження від 13.07.1932 (реєстраційний номер НОМЕР_4 ) про народження « ОСОБА_8 » (мова оригіналу), вбачається, що батьками ОСОБА_8 є « ОСОБА_9 » та « ОСОБА_2 » (мова оригіналу).

З наведеного випливають наступні висновки.

Власницею 1/2частки в праві спільної власності на житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 Редько ОСОБА_7 померла і, будучи єдиною спадкоємицею після смерті матері, ОСОБА_6 у встановленому законом порядку звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, а тому вважається такою, що прийняла спадщину у вигляді 1/2частки в праві спільної власності на житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_8 померла ОСОБА_6 , єдиним спадкоємцем був її син - ОСОБА_4 , який на момент смерті матері проживав разом з нею, а тому вважається таким, що прийняв у встановленому законом порядку спадщину у вигляді 1/2частки в праві спільної власності на житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_9 помер ОСОБА_4 , єдиним його спадкоємцем за законом є його син - ОСОБА_1 , який у встановленому законом порядку звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, а тому вважається таким, що прийняв спадщину у вигляді 1/2частки в праві спільної власності на житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Для отримання свідоцтва про право на спадщину та реєстрації права власності на вказане майно, ОСОБА_1 не вистачає правовстановлюючого документа про право власності його прабабки - ОСОБА_2 на вказаний будинок, проте встановлення зазначених вище фактів судом є можливими для визнання права власності на 1/2 частки в праві спільної власності на житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування та надання позивачу законної можливості володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном відповідно до закону.

ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , а отже, до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення ЦК Української PCP 1963 року.

Відповідно до статті 524 ЦК Української PCP спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Згідно зі статтею 525 ЦК Української PCP часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

Статтею 527 ЦК Української PCP визначено, що спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народжені після його смерті.

За змістом статей 548, 549 ЦК Української PCP для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або із застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України: у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ст.1216 ЦК України: спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

В частині спадкування ОСОБА_1 , застосовується чинний ЦК України.

Стаття 1217 ЦК України передбачає, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно статті 1218 ЦК України: до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У відповідності до ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Як вбачається з ч. 1 статті 1269, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

У відповідності до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування»: у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

У відповідності до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Визнання права власності на майно через звернення до суду не суперечить чинному законодавству.

Згідно зі статтею 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також, у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги є доведеними в судовому порядку та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 258-260 ЦПК України, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до Височанської селищної ради Харківського району Харківської області про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на майно в порядку спадкування- задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Встановити факт прийняття спадщини за законом ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_2 ;

Встановити факт прийняття спадщини за законом ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_3 .

Визнати право власності за ОСОБА_1 на 1/2 частину житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 .

Рішення суду може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Суддя: Л. В. Богомолова