справа №932/4432/21
провадження №2/932/1999/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2022 року м.Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого-судді: Цитульського В.І.

за участю секретаря: Мудраченко Д.О.,

представника позивача: Ткаченка С.М.,

представник відповідача: Прокопенка О.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

До Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська 03 червня 2021 року надійшов вищезазначений позов, в якому позивачі просять суд стягнути з Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради кошти, що були сплачені за виконавчим провадженням №№ 62731404, 63091065, 63091961, 63665477 в загальній сумі 24980,00 грн.

Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 червня 2021 року відкрито провадження у справі та вирішено проводити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Стислий виклад позиції позивача зазначеної у позові.

Так, позивачем зазначено, що пунктами 181,182 рішення №253 від 18.02.2020 року Про внесення змін до рішення виконкому міської ради від 11.04.2011 №512 «Про затвердження тарифів вартості послуг паркування на майданчиках для платного паркування транспортних засобів у м. Дніпрі» було встановлено тариф вартості послуг паркування в районі АДРЕСА_1 та 25-37 відповідно на рівні 15 грн. за годину. Позивач, працює в зазначеному районі вул. Старокозацької, а відповідно кожного дня приїжджає на роботу на автомобілі, паркуючи його неподалік від місця роботи. У період з 21.11.2019 по 09.12.2020 відносно позивача винесено 54 постанови про накладення адміністративного стягнення у зв`язку з несплатою вартості послуг користування майданчиком для платного паркування. Встановлені штрафи були погашені в рамках відкритих виконавчих проваджень. Проте постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 26.08.2020 року визнано протиправним та нечинним рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради №512 від 11.04.2011 «Про затвердження тарифів вартості послуг паркування на майданчиках для платного паркування транспортних засобів у м. Дніпрі» та всі рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради, якими вносилися зміни та доповнення в рішення виконавчого комітету ДМР №512 від 11.04.2011. Враховуючи зазначене всі накладенні на позивача постанови про притягнення до адміністративної відповідальності є нечинними в силу закону.

Заперечення відповідача.

Відповідач надав відзив на позовну заяву в якому просив відмовити у її задоволенні оскільки на час виникнення спірних правовідносин рішення виконавчого комітету ДМР від 11.04.2011 №512 було діючим і таким, що підлягало обов`язковому застосуванню, а тому втрата чинності рішення ВК ДМР не є підставою для скасування вказаних позивачем постанов про накладення адміністративного стягнення та не відміняє факт вчинення нею адміністративних правопорушень, за які передбачена відповідальність.

В свою чергу представником позивача подано відповідь на відзив, в якій він зазначив, що ВС зазначив, якщо у разі визнання протиправним нормативно-правовий акт не може застосовуватись як за період до, так і за період після встановлення судом його протиправності, а отже застосування нормативно-правових актів, які є протиправними, у будь-якому випадку є незаконними.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовну заяву та просив задовольнити її , надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог, з підстав викладених у відзиві.

Фактичні обставини встановлені судом.

У період з 21.11.2019 по 09.12.2020 відносно ОСОБА_1 , як власника транспортного засобу LEXUS CT 200Н, д.н.з. НОМЕР_1 було винесене 54 постанови про накладення адміністративного стягнення за ч.1 ст. 152-1 КУпАП:

1.Постанови серії ІД № 00080430 від 06.03.2020 р.

2.Постанови серії ІД № 00081367 від 06.03.2020 р.

3.Постанови серії ІД № 00087276 від 19.03.2020 р.

4.Постанови серії РАП № 260658598 від 13.04.2020 р. до повідомлення серії ІД № 00108494

5.Постанови серії РАП № 260661070 від 16.04.2020 р. до повідомлення серії ІД № 00109299

6.Постанови серії РАП № 260679238 від 21.04.2020 р. до повідомлення серії ІД № 00111024

7.Постанови серії РАП № 260692648 від 16.04.2020 р. до повідомлення серії ІД № 00112414

8.Постанови серії РАП № 260704819 від 16.04.2020 р. до повідомлення серії ІД № 00114035

9.Постанови серії РАП № 260713488 від 28.04.2020 р. до повідомлення серії ІД № 00115274

10.Постанови серії РАП № 260732756 від 04.05.2020 р. до повідомлення серії ІД № 00116149

11.Постанови серії РАП № 260736696 від 04.05.2020 р. до повідомлення серії ІД № 00116686

12.Постанови серії РАП № 260736687 від 04.05.2020 р. до повідомлення серії ІД № 00117155

13.Постанови серії РАП № 260798467 від 06.05.2020 р. до повідомлення серії ІД № 00118677

14.Постанови серії РАП № 260810722 від 13.05.2020 р. до повідомлення серії ІД № 00119322

15.Постанови серії РАП № 260826798 від 05.05.2020 р. до повідомлення серії ІД № 00119722

16.Постанови серії РАП № 260842231 від 14.05.2020 р. до повідомлення серії ІД № 00120195

17.Постанови серії РАП № 260857546 від 13.05.2020 р. до повідомлення серії ІД № 00120702

18.Постанови серії РАП № 260884272 від 12.05.2020 р. до повідомлення серії ІД № 00121028

19.Постанови серії РАП № 260894827 від 12.05.2020 р. до повідомлення серії ІД № 00121282

20.Постанови серії РАП № 260906912 від 14.05.2020 р. до повідомлення серії ІД № 00121906

21.Постанови серії РАП № 260922323 від 18.05.2020 р. до повідомлення серії ІД № 00122409

22.Постанова серії РАП № 260969363 від 12.05.2020 до повідомлення серії ІД № 00123168

23.Постанова серії РАП № 260985250 від 06.05.2020 до повідомлення серії ІД № 00123733

24.Постанова серії РАП № 262143025 від 25.05.2020 до повідомлення серії ІД № 00128357

25.Постанова серії РАП № 262145799 від 26.05.2020 до повідомлення серії ІД № 00129017.

26.Постанова серії РАП № 262169562 від 27.05.2020 до повідомлення серії ІД № 00129700

27.Постанова серії РАП № 262304754 від 27.05.2020 до повідомлення серії ІД № 00130419

28.Постанова серії РАП № 262834626 від 02.06.2020 до повідомлення серії ІД № 00131322

29.Постанова серії РАП № 265247672 від 23.06.2020 до повідомлення серії ІД № 00132702

30.Постанова серії РАП № 264954605 від 23.06.2020 до повідомлення серії ІД № 00133107

31.Постанова серії РАП № 265627575 від 08.07.2020 до повідомлення серії ІД № 00139376

32.Постанова серії РАП № 265837236 від 08.07.2020 до повідомлення серії ІД № 00140422

33.Постанова серії РАП № 265809169 від 01.07.2020 до повідомлення серії ІД № 00141371

34.Постанова серії РАП № 266308689 від 03.07.2020 до повідомлення серії ІД № 00142750

35.Постанова серії РАП № 266486728 від 07.07.2020 до повідомлення серії ІД № 00143934

36.Постанова серії РАП № 267154431 від 15.07.2020 до повідомлення серії ІД № 00145884

37.Постанова серії РАП № 267103685 від 22.07.2020 до повідомлення серії ІД № 00146585

38.Постанова серії РАП № 267571359 від 21.07.2020 до повідомлення серії ІД № 00149285

39.Постанова серії РАП № 266564589 від 07.07.2020 до повідомлення серії ІД № 00151473

40.Постанова серії РАП № 267702469 від 22.07.2020 до повідомлення серії ІД № 00151829

41.Постанова серії РАП № 269473453 від 03.08.2020 до повідомлення серії ІД № 00156924

42.Постанова серії РАП № 267771139 від 15.07.2020 до повідомлення серії ІД № 00157516

43.Постанова серії РАП № 269315236 від 29.07.2020 до повідомлення серії ІД № 00159612

44.Постанова серії РАП № 267796003 від 15.07.2020 до повідомлення серії ІД № 00159915

45.Постанова серії РАП № 270531226 від 12.08.2020 до повідомлення серії ІД № 00161551

46.Постанова серії РАП № 270777523 від 13.08.2020 до повідомлення серії ІД № 00163574

47.Постанова серії РАП № 269263493 від 29.07.2020 до повідомлення серії ІД № 00165976

48.Постанова серії РАП № 271432286 від 20.08.2020 до повідомлення серії ІД № 00167126

49.Постанова серії РАП № 271513810 від 25.08.2020 до повідомлення серії ІД № 00168216

50.Постанова серії РАП № 271780260 від 26.08.2020 до повідомлення серії ІД № 00168997

51.Постанова серії РАП № 269384601 від 30.07.2020 до повідомлення серії ІД № 00169843

52.Постанова серії РАП № 272485572 від 01.09.2020 до повідомлення серії ІД № 00171641

53.Постанова серії РАП № 274828320 від 30.09.2020 до повідомлення серії ІД № 00192638

54.Постанова серії РАП № 275170809 від 30.09.2020 до повідомлення серії ІД № 00194220.

Відповідно до постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 26.08.2020 визнано протиправним та нечинним рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради №512 від 11.04.2011 року "Про затвердження тарифів вартості послуг паркування на майданчиках для платного паркування транспортних засобів у м. Дніпрі" та рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради, якими вносилися зміни та доповнення в рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради №512 від 11.04.2011 року "Про затвердження тарифів вартості послуг паркування на майданчиках для платного паркування транспортних засобів у м. Дніпрі", яка набрала законної сили 26.08.2020 та не була скасована судом касаційної інстанції.

Представником позивача до матеріалів позовної заяви долучено витяг з Автоматизованої системи виконавчого провадження з якого вбачається, що відносно ОСОБА_1 , як боржника було відкрито 31 виконавчі провадження, де стягувачами виступають Інспекція з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради та держава.

Норми права, що застосував суд.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Згідно ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (ч.2 ст.1212 ЦК України).

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (ч.3 ст.1212 ЦК України).

Отже, за змістом даної норми під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту.

Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

У разі коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

У постанові Верховного Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2020 року у справі № 344/19847/18 (провадження № 61-6732св19) вказано, що «Конституція України закріпила принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58). Це означає, що дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом (пункт 4 Рішення Конституційного Суду України від 05 квітня 2001 року у справі № 3-рп/2001)

Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (п. 3 ч. 1).

У ч. 3 ст. 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у ст. 12 цього Кодексу.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанова Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17).

Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року).

Частинами 1, 3 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Приписами ч. 2 ст. 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи, крім іншого, зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Згідно приписів ст. 12, ч.ч. 1, 5-7 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У протилежному разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.

У відповідності до ч.2 ст.265 КАС України «Наслідки визнання нормативно-правового акту протиправним та нечинним», нормативно правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Висновки суду.

Позивач при зверненні до суду зазначає, що постанови про притягнення її до адміністративної відповідальності є нечинними на підставі постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 26 серпня 2020 року, яка набрала законної сили того ж дня. Однак з неї в примусовому порядку були стягнуті грошові кошти у якості штрафів за неоплату послуг паркування.

Разом з тим, штрафи до позивача були застосовані 45 постановами про притягнення до адміністративної відповідальності. Саме такі постанови були підставою для стягнення коштів.

При цьому, законодавство не передбачає автоматичного скасування чи втрати чинності постанови про притягнення до адміністративної відповідальності у випадку визнання протиправним та нечинним нормативного акту, на підставі якого така постанова була прийнята.

Доказів скасування постанов про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не надано. Тобто підстави для сплати штрафів на даний час не відпали.

Крім того, за приписами ч.2 ст.265 КАС України, нормативно правовий акт втрачає чинність з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Після набрання законної сили рішенням суду у справі №160/12303/19 було винесено лише три постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Такі постанови на час розгляду даної справи не скасовано.

Беручи до уваги наведене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.12, 81, 133, 141, 258, 259, 263-268 ЦПК України суд

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду проголошено 21.02.2022 о 08:05 год.

Суддя: В.І.Цитульський