Справа № 346/4101/22
Провадження № 2/346/1548/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2022 р.м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої - судді Третьякової І.В.

за участю секретаря - Дутчак Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Коломия в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Отинійської селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області про визнання права власності на спадкове майно, -

У С Т А Н О В И В:

06 жовтня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 належало на праві власності колгоспному двору. Станом на 01 липня 1990р. в житловому будинку були зареєстровані та проживали батьки позивача ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Вказані особи були членами колгоспного двору та відповідно кожному із них належало по 1/2 його частки. Після смерті ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилася спадщина на належну йому частку в даному нерухомому майні. Однак, ОСОБА_1 , будучи єдиною спадкоємицею за заповітом, спадщину після смерті батька не прийняла, оскільки заяву до нотаріальної контори не подавала. Відтак, належне померлому майно успадкувала його дружина ОСОБА_3 , оскільки постійно проживала разом з спадкодавцем на момент його смерті. Таким чином, житловий будинок за вищевказаною адресою повністю перейшов у власність матері позивачки. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла. На випадок своєї смерті остання залишила заповіт, яким все своє майно заповіла своїй доньці ОСОБА_1 . Позивачка, після смерті матері вчасно звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та змогла оформити спадкові права на інше майно покійної матері, окрім житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями. Причиною цьому стало те, що право власності ОСОБА_3 на дане нерухоме майно не було зареєстроване і правовстановлюючий документ був відсутнім, а тому нотаріус своєю постановою від 04.10.2022р. відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. За вказаних обставин, ОСОБА_1 просила визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 07 жовтня 2022 року відкрито провадження в даній справі та витребувано у приватного нотаріуса Коломийського районного нотаріального округу Галайчук О.Л. копію спадкової справи, яка відкрита після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 та копію спадкової справи після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В судове засідання позивач не з`явилася, її представник подав до суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу без їхньої участі. Позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити в повному обсязі з підстав, зазначених в позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання також не з`явився, письмовим клопотанням, яке надійшло до суду 30.11.2022р., селищний голова просив розглянути справу за їхньої відсутності.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає за можливе їх задовольнити, виходячи з наступного.

З матеріалів справи судом встановлено, що 23 жовтня 1952 року Баб`янською сільською радою був зареєстрований шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , актовий запис №7, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 , виданого 07.07.1970 року.

Згідно довідки, виданої Струпківським старостинським округом Отинійської селищної ради Коломийського району, Івано-Франківської області від 26.09.2022р. №455, домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 відноситься до селянського двору. Станом на 01.07.1990 р. у будинку за вказаною адресою були зареєстровані та проживали: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та його дружина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Згідно даних технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, виготовленого станом на 06.07.2022р. та виписки з інвентаризаційних матеріалів вбачається, що домоволодіння по АДРЕСА_1 складається з: житлового будинку літ «А» загальною площею 54,5 кв.м., житловою 30,5 кв.м., спорудженого 1963 р., стайні літ. «Б» (1980р.), стодоли літ «В» (1980р.), навісів літ «Г, Д» (1980р.), навісу літ «З» (1990р.), погребу літ. «1990», криниці №1, огорожі №2-3.

В пункті 5 постанови Пленуму ВСУ від 22 грудня 1995 року N 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що розглядаючи позови, пов`язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є: майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст. 16 Закону "Про власність", ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України); майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї чи майно, що є у власності осіб, які ведуть селянське (фермерське) господарство, якщо письмовою угодою відповідно між членами сім`ї чи членами селянського (фермерського) господарства не передбачено інше або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (п. 1 ст. 17, ст. 18, п. 2 ст. 17 Закону "Про власність"); квартира (будинок), кімнати в квартирах та одноквартирних будинках, передані при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою членів сім`ї наймача у їх спільну сумісну власність (ст. 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду").

В інших випадках спільна власність громадян є частковою. Якщо розмір часток у такій власності не було визначено і учасники спільної власності при надбанні майна не виходили з рівності їх часток, розмір частки кожного з них визначається ступенем його участі працею й коштами у створенні спільної власності. Частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Оскільки праця є основою створення і примноження власності громадян, розмір частки учасника спільної сумісної власності визначається ступенем його трудової участі, якщо інше не випливає із законодавства України. Розмір часток у спільній сумісній власності подружжя визначається за нормами Кодексу про шлюб та сім`ю. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.

Враховуючи, що будівництво житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами було здійснено під час перебування ОСОБА_5 та ОСОБА_4 у шлюбі між собою, суд, виходячи з положень ст. 22 КпШС, вважає їхні частки у вказаному майні рівними.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму ВСУ від 22 грудня 1995 року N 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» при вирішенні позову про право на майно, що є у власності селянського (фермерського) господарства, судам необхідно мати на увазі, що таке право мають лише особи, які за Законом "Про селянське (фермерське) господарство" можуть входити до складу цього господарства (подружжя, їхні батьки та діти, які досягли 16-річного віку, а також інші родичі, які об`єдналися для роботи в цьому господарстві) і за їх та інших членів цього господарства згодою занесені в його склад до спеціальних погосподарських книг сільською, селищною, міською Радою народних депутатів. На це майно не мають права особи, в тому числі родичі, які працюють у зазначеному господарстві за трудовим договором (контрактом, угодою). Коли особа, яка не зареєстрована як член селянського (фермерського) господарства, брала участь у примноженні його власності не за трудовим договором (контрактом, угодою), а з інших підстав (наприклад, у зв`язку з перебуванням у фактичних шлюбних відносинах з членом господарства), вона має право на відшкодування своїх трудових та інших витрат за правилами ст. 469 ЦК.

У разі виходу зі складу селянського (фермерського) господарства одного або кількох його членів, виділ їх частки в натурі має провадитися з таким розрахунком, щоб не позбавити господарство необхідних для нього будівель, худоби, засобів виробництва, транспортних засобів, іншого майна споживчого і виробничого призначення. При неможливості виділити належну їм частку в натурі, може бути виплачена її грошова компенсація.

Успадкування майна селянського (фермерського) господарства здійснюється за загальними правилами спадкового права.

З свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_2 помер, про що Струпківською сільською радою було складено актовий запис № 11.

Внаслідок смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на належне йому майно.

В пункті 1 постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР ( 1540-06 ) (далі - ЦК УРСР), у

тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У

разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК ( 435-15 ) і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

В даній справі встановлено, що спадщина після смерті батька позивача відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_5 , а тому застосуванню підлягають положення ЦК УРСР.

Статтею 524 ЦК УРСР передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Згідно ст.. 534 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Згідно заповіту від 06.06.1998р. посвідченого секретарем Струпківської сільської ради, ОСОБА_2 все своє майно, де б воно не було із чого б не складалося, заповів своїй доньці ОСОБА_1 .

Відповідно до ст.. 548 ЦК УРСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини (ч.1 ст. 549 ЦК УРСР).

Згідно ст.. 560 ЦК УРСР, спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається також державною нотаріальною конторою при переході спадкового майна до держави (статті 534, 553, 555 цього Кодексу).

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 30.11.2022р. було витребувано з Першої Коломийської державної нотаріальної контори копію спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкритої 28 грудня 1998 року, яка зберігається за №2.

13.12.2022р. до суду надійшли затребувані докази, з яких судом було встановлено, що 28.12.1998р. позивачка подала заяву про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_2 за заповітом. Однак, представлені матеріали відомостей про видачу їй свідоцтва про право на спадщину не містять, що вказує на наявність перешкод для його отримання.

Відтак, матеріалами справи та встановленими судом обставинами було підтверджено факт належності ОСОБА_2 1/2 частки в домоволодінні АДРЕСА_1 , успадкування даного майна позивачем після смерті батька та неможливість оформлення нею спадкових прав в нотаріальній конторі.

ІНФОРМАЦІЯ_6 померла ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 . Після її смерті відкрилася спадщина. До складу спадкової маси зокрема увійшла і інша 1/2 частка в домоволодінні АДРЕСА_1 , яка належала спадкодавці на праві спільної сумісної власності, оскільки дане майно було нажите подружжям за час шлюбу.

На день відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 правовідносини щодо спадкування врегульовуються положеннями книги шостої ЦК України, який набрав чинності з 1 січня 2004 року.

Так, згідно зі статтями 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин (статті 1233, 1235 ЦК України).

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті (стаття 1223 ЦК України).

Згідно зі статтями 1268, 1269 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

З матеріалів копії спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_3 , яка була надана приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу Галайчук О.Л. на ухвалу від 07.10.2022р., судом було встановлено наступне.

06 червня 1998р. ОСОБА_3 склала заповіт, за яким все своє майно де б воно не було та з чого б не складалося і все те, що буде належати їй на день смерті заповіла своїй дочці ОСОБА_1 . Даний заповіт був посвідчений секретарем Струпківської сільської ради, Коломийського району.

26.07.2018р. ОСОБА_3 склала заповіт за яким належні їй дві земельні ділянки площею 0,391 га. та площею 0,830 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва заповіла ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 . Даний заповіт також був посвідчений секретарем Струпківської сільської ради, Коломийського району.

Відповідно до ч.1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

29.12.2021р. спадкоємиці ОСОБА_6 та ОСОБА_1 подали приватному нотаріусу Галайчук О.Л. заяви про прийняття спадщини.

14.06.2022р. ОСОБА_6 звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину та того ж дня отримала два Свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Спадщина на яку було видано свідоцтва складалася із двох земельних ділянок площами 0,391 га. та 0,830 га.

За заявою ОСОБА_1 їй також було видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на недоотриману пенсію в розмірі 2646,45 грн.. яка належала померлій ОСОБА_3 .

У видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, яке знаходиться в АДРЕСА_1 , нотаріусом позивачу було відмовлено. Свою постанову від 04.10.2022р. нотаріус Галайчук О.Л. мотивувала тим, що право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами не зареєстровано, правовстановлюючий документ відсутній.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

З урахуванням фактичних обставин, суд прийшов до висновку, що матеріалами справи було підтверджено належність житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 до майна селянського двору, співвласниками якого були подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рівних частинах. Після смерті останніх, позивач успадкувала за складеними на її користь заповітами 1/2 частку, яка належала її батьку та 1/2 частку, яка належала її матері, оскільки вчасно звернулася до нотаріальних контор з заявами про прийняття спадщини, а тому набула одноосібного права власності на спірне майно.

Оскільки позивач не змогла оформити спадкові права на домоволодіння в нотаріальній конторі, суд вважає за можливе захистити її права в обраний нею спосіб, а тому задовольняє позов ОСОБА_1 в повному обсязі.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.. 524, 534, 560 ЦК УРСР, ст. 15, 16, 316, 328, 392, 1216-1218, 1222, 1223, 1233-1236, 1247, 1268, 1296, 1297, п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» ст.. 4, 12, 13, 81, 141, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду безпосередньо або через Коломийський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 21 грудня 2022 року

Суддя Третьякова І. В.