КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження № 22-ц/824/9669/2022 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Владімірової О.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС», подану представником Синельніковим Микитою Олексійовичем, на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 04 липня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди та за зустрічним позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання страхового полісу недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ПрАТ «Страхова група «ТАС» та ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування і шкоди завданої внаслідок ДТП, в якій, з урахуванням уточнень (а.с.54-57), просив суд стягнути з ПрАТ «Страхова група «ТАС» суму страхового відшкодування у розмірі 116 523,72 грн., витрати за проведення авто товарознавчого дослідження - 2 500 грн., судовий збір в розмірі - 1970,41 грн. В тому числі, з ОСОБА_2 позивач просив суд стягнути різницю між страховим відшкодуванням та фактичною вартістю відновлення транспортного засобу і розмір франшизи, що в сумі складає 64 016,28 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 18 червня 2021 року, о 00:10 год. в м. Переяслав по вул. Героїв Дніпра на перехресті з автошляхом Бориспіль-Дніпро ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «Kia Retona», д.н.з. НОМЕР_1 , перед початком руху не впевнився в безпечності та при виїзді з другорядної дороги на головну не надав перевагу в русі й допустив зіткнення з автомобілем «Renault Trafic», д.н.з. НОМЕР_2 . Внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Своїми діями ОСОБА_2 вчинив адміністративне правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП, що підтверджується постановою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 10 липня 2021 року у справі №373/993/21.

Зазначав, що згідно полісу №АР9912593 автомобіль «Kia Retona» застрахований у ПрАТ «Страхова група «ТАС», страхова сума полісу на одного потерпілого становить 130 000 грн. за шкоду заподіяну майну.

Однак, листом №15061/9121 від 29 липня 2021 року ПрАТ «Страхова група «ТАС» відмовило йому у здійсненні виплати страхового відшкодування, у зв`язку з тим, що державна реєстрація автомобіля «Kia Retona» д.н.з. НОМЕР_1 припинена, а тому його участь в дорожньому русі заборонена, так як на момент ДТП даний транспортний засіб не був забезпечений полісом.

Позивач вважає, наявність того факту, що транспортний засіб міг бути знятий з реєстрації в іншій країні, не може нівелювати зобов`язання страховика здійснити страхове відшкодування, оскільки на момент вчинення ДТП договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності №АР9912593 від 03 квітня 2021 року був чинним, недійсним у встановленому законом порядку не визнавався.

В подальшому, у жовтні 2021 року ПрАТ «СГ «ТАС» звернулось до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3 про визнання страхового полісу недійсним, який товариство мотивувало тим, що транспортний засіб «Kia Retona» д.н.з. НОМЕР_1 забезпечений полісом страхування №АР9912593 між ОСОБА_3 (як страхувальником) та ПрАТ «СГ ТАС» (як страховиком) зареєстрований в республіці Литва. Однак, товариством встановлено, що даний транспортний засіб знятий з реєстрації в республіці Литва, а тому оскаржуваний договір суперечить положенням чинного законодавства.

З урахуванням викладеного та поданого уточнення до зустрічної позовної заяви (а.с.132-136), ПрАТ «СГ «ТАС» просило суд визнати недійсним поліс №АР9912593 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладений 03 квітня 2021 року між позивачем за зустрічним позовом та ОСОБА_3 , покласти на останнього понесені товариством судові витрати.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 04 липня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 за первісним позовом задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 92 918, 98 грн., витрати на проведення незалежної оцінки у розмірі 2 500 грн., судовий збір у розмірі 1024, 04 грн., а всього 96 443, 02 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відшкодування за завдану шкоду у розмірі 86 121, 02 грн., розмір франшизи 1 500 грн., судовий збір 945, 06 грн., а всього 88 566, 08 грн.

В задоволенні зустрічного позову ПрАТ «Страхова Група «ТАС» відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ПрАТ «Страхова Група «ТАС» - Синельніков М.О. подав апеляційну скаргу, у якій вказує, що відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про дорожній рух» забороняється експлуатація незареєстрованих (неперереєстрованих) транспортних засобів, а враховуючи норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та Закону України «Про дорожній рух», можна зробити висновок, що положення Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не поширюють свою дію на незареєстрований транспортний засіб, оскільки його експлуатація забороняється і він не допущений до дорожнього руху. На підтвердження такого висновку, апелянт посилається на правову позицію, що викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 травня 2020 року у справі № 742/554/19.

Апелянт звертає увагу, що оскільки реєстрація автомобіля марки «Кіа Retona» р.н. НОМЕР_1 у Литовській Республіці була призупинена, участь у громадському обігу заборонена, цей автомобіль також не був належним чином зареєстрований на території України, отже, на страховика не може бути покладено обов`язок з відшкодування шкоди, завданої цим транспортним засобом, який неправомірно використовувався та недопущений до дорожнього руху як на території Литовської Республіки так і на території України, а тому висновок суду першої інстанції про задоволення первісного позову про стягнення з ПрАТ «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_1 страхового відшкодування у розмірі 92 918, 98 грн. є незаконним та необґрунтованим.

Товариство зазначає, що поліс №АР/9912593 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів укладений 03 квітня 2021 року щодо незареєстрованого транспортного засобу (оскільки матеріали справи свідчать, що ОСОБА_3 придбав автомобіль у Ivan Berezun II «Avtodor» 01 червня 2021 року), а тому суперечить п.1.5 ст.1 Закону № 1961-IV.

Відтак, апелянт вважає, що ОСОБА_3 , який приховав від страховика інформацію про те, що реєстрація вказаного транспортного засобу припинена та участь у дорожньому русі заборонена, був зобов`язаний відмовитися від експлуатації транспортного засобу, який не має державної реєстрації в Україні та його реєстрація в Республіці Литва припинена.

Разом з тим, апелянт вказує й на те, що ОСОБА_1 просив, а суд стягнув з ПрАТ «СГ «ТАС» 2 500 грн. судових витрат, до яких відніс витрати на замовлення звіту оцінювача ФОП ОСОБА_4 , який не є експертом та не попереджався про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та склав звіт, а не висновок експерта, і не з метою подання до суду. Тому такі витрати не підлягають стягненню з відповідача в порядку розподілу судових витрат.

Враховуючи вказане в апеляційній скарзі представник ПрАТ «СГ «ТАС» - Синельніков М.О. просить скасувати оскаржуване судове рішення в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні первісних позовних вимог до страхової компанії у повному обсязі, а рішення суду в частині відмови в задоволенні вимог зустрічного позову ПрАТ «СГ «ТАС» скасувати та ухвалити в цій частині нове, яким зустрічний позов задовольнити повністю, визнати недійсним поліс №АР/9912593 обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів укладений 03 квітня 2021 року між ПрАТ «СГ «ТАС» та ОСОБА_3 . Судові витрати покласти на позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом.

26 жовтня 2022 року представник позивача у справі ОСОБА_1 , адвокат Єльцов М.В. подав відзив на апеляційну скаргу ПрАТ «СГ «ТАС» та просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

У поданому відзиві представник позивача зазначив, що відмова страховика здійснити страхове відшкодування суперечить положенням ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки зазначені страховиком підстави для відмови не передбачені вказаною статтею Закону.

Безпідставним на думку представника позивача є вимога страховика про визнання недійсним договору страхування від 03 квітня 2021 року з посиланням на те, що автомобіль ОСОБА_3 на час укладення договору страхування не мав реєстрації у Литовській Республіці, оскільки належних допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин страховиком не надано, а крім того ст. 17 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» навпаки допускає реєстрацію вказаних КТЗ.

Безпідставним також вважає і доводи страховика про недопустимість наданої позивачем оцінки вартості відновлювального ремонту автомобіль позивача, оформленої у вигляді Звіту суб`єкта оціночної діяльності, оскільки проведення вказаної оцінки прямо визначено Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Дана оцінка проведена ОСОБА_4 , який має відповідне свідоцтво про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів, та сертифікат суб`єкта оціночної діяльності.

При апеляційному розгляді справи представник ПрАТ «СГ «ТАС» - Синельніков М.О. підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, та просив її задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити у вказаній справі нове судове рішення про задоволення зустрічного позову з підстав зазначених в позовній заяві поданій ПрАТ «СГ «ТАС» та мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Представник позивача у справі ОСОБА_1 , адвокат Єльцов М.В. заперечив щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі, та просив залишити її без задоволення, оскільки доводи на які посилається апелянт не спростовують обставин, які були встановлені судом при розгляді справи та висновків викладених у рішенні суду. Вважає рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального права та з дотримання норм процесуального законодавства, просив залишити його без змін.

При цьому просив суд апеляційної інстанції звернути увагу на те, що договір про обов`язкове страхування власників наземних транспортних засобів укладений між ПрАТ «СГ «ТАС» та ОСОБА_3 03 квітня 2021 року, дорожньо-транспортна пригода як страховий випадок сталася 18 червня 2021 року, а довідка фірми «REGITRA», щодо зняття автомобіля марки «Кіа Retona» р.н. НОМЕР_1 з реєстрації у Литовській Республіці сформована станом на 28 липня 2018 року, тобто вказаний автомобіль знятий з реєстрації уже після укладення оспорюваного відповідачем договору страхування, та після ДТП, та був зареєстрований 30 липня 2021 року в Україні, про що свідчать докази додані ОСОБА_3 до відзиву на зустрічну позовну заяву.

Відповідач у справі ОСОБА_2 до суду апеляційної інстанції не з`явився та подав заяву про розгляд вказаної справи у його відсутність (а.с.1 т.2).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників позивача та відповідача у справі, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, суд першої інстанції при розгляді вказаної справи встановив, що позивач за первісним позовом ОСОБА_1 є власником транспортного засобу «Renault Trafic», д.н.з. НОМЕР_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 (а.с.40).

Також, встановлено, що 18 червня 2021 року, о 00.10 год. в м. Переяслав по вул. Героїв Дніпра на перехресті з автошляхом Бориспіль-Дніпро ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом «Kia Retona», д.н.з. НОМЕР_1 , перед початком руху не впевнився в безпечності та при виїзді з другорядної дороги на головну не надав перевагу в русі й допустив зіткнення з автомобілем «Renault Trafic», д.н.з. НОМЕР_2 . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження та матеріальну шкоду. Своїми діями ОСОБА_2 порушив п.п. 10.1, 16.11 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП.

Постановою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 01 липня 2021 року (справа №373/993/21) ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та піддано його адміністративному стягненню у вигляді штрафу на користь держави в сумі 850 грн. (а.с.202).

Судом також встановлено, що цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Kia Retona» д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована в ПрАТ «Страхова група «ТАС» поліс №АР9912593. Страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну складає 130 000 грн., розмір франшизи 1500 грн. (а.с.6, 80).

23 червня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ «Страхова група ТАС» із заявою про здійснення виплати страхового відшкодування по ДТП, що мала місце 18 червня 2021 року.

Листом №15061/9121 від 29 липня 2021 року ПрАТ «Страхова група «ТАС» ОСОБА_1 повідомлено, що згідно витягу з реєстру дорожніх транспортних засобів Республіки Литва державного підприємства «Regitra» станом на 18 червня 2021 року державна реєстрація автомобіля «Kia Retona» д.н.з. НОМЕР_1 була припинена, а участь цього автомобіля у дорожньому русі заборонена. Таким чином, автомобіль «Kia Retona» не був забезпечений по полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів у зв`язку із припиненням його реєстрації участі у дорожньому русі та зняття ТЗ з реєстрації (а.с.7-8).

Згідно страхового акту №17398/40/2021/53 від 23 червня 2021 року встановлено, що на підставі наявних документів прийнято рішення про відмову у страховій виплаті/не визнано страховим випадком.

Відповідно до звіту про оцінку майна №А06-32 автомобіля Renault Trafic д.н.з. НОМЕР_2 , встановлено, що вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу, станом на 05 липня 2021 року становить 118 023,72 грн. (а.с.9-38).

Згідно квитанції до прибуткового ордера №31 від 05 липня 2021 року вартість робіт з незалежної оцінки майна становить - 2500 грн. (а.с.46).

Відповідно до Акту виконаних робіт №ФО.00003016 від 23 серпня 2021 року встановлено, що вартість фактичного відновлення ТЗ Renault Trafic д.н.з. НОМЕР_2 з урахуванням слюсарних робіт та запасних частин складає 179 040,00 грн. (а.с.44-45).

Вирішуючи вказаний спір та задовольняючи частково позовні вимогти ОСОБА_1 , суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що ПрАТ «Страхова група «ТАС», уклавши з ОСОБА_3 договір страхування його цивільно-правової відповідальності, взяло на себе обов`язок у межах страхової суми відповідати за шкоду, завдану третій особі, і так як відмова відповідача у справі ПрАТ «СГ «ТАС» не ґрунтується на нормах Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд дійшов висновку, що з ПрАТ «Страхова група ТАС» на користь ОСОБА_1 підлягає страхове стягнення у розмірі 92 918, 98 грн. (з вирахуванням розміру франшизи).

Також обґрунтованими суд визнав і вимоги позивача - ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення по відшкодуванню завданої шкоди внаслідок ДТП у сумі 87 621,02 грн., що включає в себе: різницю між страховим стягненням та фактичною вартістю завданої шкоди; розмір франшизи.

Розглядаючи зустрічний позов відповідача у справі ПрАТ «СГ «ТАС» про визнання недійсним договору страхування, суд першої інстанції зазначив, що сторони при укладенні договору страхування досягли згоди щодо усіх його істотних умов. Крім того, він укладений в письмовій формі та підписаний сторонами, що свідчить про дотримання вимог законодавства щодо змісту і форми цього правочину. Посилання позивача за зустрічним позовом на те, що автомобіль «KIA Retona» д.н.з. НОМЕР_1 був знятий з реєстрації в Республіці Литва на дату вчинення ДТП не є правовою підставою для визнання внутрішнього договору страхування цивільно-правової відповідальності недійсним. З огляду на вище викладене, суд дійшов до висновку, що поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів поліс №АР9912593 від 03.04.2021 року в ПрАТ «Страхова група «ТАС» було укладено правомірно.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції про задоволення первісного позову та відмову у задоволенні зустрічного позову відповідає з огляду на наступне.

Так, згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Положення статті 1187 ЦК України є спеціальними відносно статті 1166 ЦК України, у зв`язку з чим перевага у застосуванні має надаватися спеціальним нормам.

Поняття джерела підвищеної небезпеки закріплено у статті 1187 ЦК України.

Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (частина перша статті 1187 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.

Згідно зі статтею 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

У статті 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно зі статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176 цс 18, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладення обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності що передбачено статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Зазначена правова позиція закріплена і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц, провадження № 14-316цс18,з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17, провадження № 14-95цс20.

Таким чином, суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення із ПрАТ «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_1 страхового відшкодування у розмірі 92 918, 98 грн., витрат на проведення незалежної оцінки у розмірі 2 500 грн., судовий збір у розмірі 1024, 04 грн., а всього 96 443, 02 грн. обґрунтовано врахував положення вище вказаних норм матеріального права та процесуального законодавства.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала правові позиції щодо застосування законодавства про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зокрема у постановах: від 05 червня 2018 року (справа № 910/7449/17, провадження № 12-104гс18); від 04 липня 2018 року (справа № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176цс18); від 03 жовтня 2018 року (справа № 760/15471/15-ц, провадження № 14-316цс18); від 19 червня 2019 року (справа № 465/4621/16-к, провадження № 13-24кс19); від 11 грудня 2019 року (справа № 465/4287/15, провадження № 14-406цс19).

У постанові від 22 лютого 2022 року у справі № 201/16373/16-ц (провадження № 14-27цс21), Велика Палата Верховного Суду, у пунктах 136, 137 указаної постанови зазначила, що Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик, та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми, а у випадку, зазначеному у пункті 80 цієї постанови - винною особою.

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18)та ухвалу Великої Палати Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у справі № 753/15214/16-ц (провадження № 14-25цс20)).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Таким чином колегія суддів вважає, що шкода, заподіяна майну потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в межах страхової суми підлягає відшкодуванню страховиком, а тому покладення судом першої інстанції на ПрАТ «СГ «ТАС» вказаного обов`язку відповідає цілям визначеним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Перевіряючи доводи апелянта в частині правомірності визначення розміру заподіяної матеріальної шкоди - тобто розміру страхового відшкодування, колегія суддів виходить із наступного.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Згідно зі статтями 29, 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» кваліфікаційне свідоцтво оцінювача є документом, який підтверджує достатній фаховий рівень підготовки оцінювача за програмою базової підготовки для самостійного проведення оцінки майна. Форми кваліфікаційних свідоцтв оцінювача встановлюються Фондом державного майна України. Право на отримання кваліфікаційного свідоцтва набувають фізичні особи, які мають закінчену вищу освіту, пройшли навчання за програмою базової підготовки та стажування протягом одного року у складі суб`єкта оціночної діяльності разом з оцінювачем, який має не менше ніж дворічний досвід практичної діяльності з оцінки майна, отримали його позитивну рекомендацію та успішно склали кваліфікаційний іспит.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінка майна, майнових прав (далі - оцінка майна) - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону (далі - нормативно-правові акти з оцінки майна), і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності. Вимоги до змісту звіту про оцінку майна, порядку його оформлення та рецензування встановлюються положеннями (національними стандартами) оцінки майна. Зміст звіту про оцінку майна повинен містити розділи, що розкривають зміст проведених процедур та використаної нормативно-правової бази з оцінки майна.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) здійснюється на вимогу особи, яка використовує оцінку майна та її результати для прийняття рішень, у тому числі на вимогу замовників (платників) оцінки майна, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, судів та інших осіб, які мають заінтересованість у неупередженому критичному розгляді оцінки майна, а також за власною ініціативою суб`єкта оціночної діяльності. Підставою для проведення рецензування є письмовий запит до осіб, які відповідно до цієї статті мають право здійснювати рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна).

Відповідно до п. 63 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» рецензування полягає у неупередженому об`єктивному розгляді оцінки майна особою, яка не має особистої матеріальної або іншої заінтересованості в результатах такої оцінки, відповідно до напряму та спеціалізації її кваліфікаційного свідоцтва.

Згідно п. 67 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою КМУ від 10.09.2003 року №1440, рецензія повинна містити висновок про відповідність звіту вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна та про можливість його використання з відповідною метою, у тому числі про достовірність оцінки майна. Звіт класифікується за такими ознаками: - звіт повністю відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна; - звіт у цілому відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, але має незначні недоліки, що не вплинули на достовірність оцінки; - звіт не повною мірою відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна і має значні недоліки, що вплинули на достовірність оцінки, але може використовуватися з метою, визначеною у звіті, після виправлення зазначених недоліків; - звіт не відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, є неякісним та (або) непрофесійним і не може бути використаний.

З матеріалів справи вбачається, що оцінка заподіяної ОСОБА_1 матеріальної шкоди проведена оцінювачем ОСОБА_5 , який має відповідне кваліфікаційне свідоцтво видане Фондом державного майна із оцінки колісних транспортних засобів та посвідчене також суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_4 , який має сертифікат суб`єкта оціночної діяльності (а.с.38-39.).

Тому доводи апелянта про недопустимість поданих позивачем доказів у частині розміру заподіяної матеріальної шкоди є безпідставними.

Системний аналіз пункту 32.7. частини першої статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статті 22, абзацу третього пункту 3 частини першої статті 988, статей 1166, 1187, 1194 ЦК України, пунктів 1.6., 8.6., 8.6.1., 8.6.2. Методики дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Позивачем у підтвердження позовних вимог була надана довідка про фактичне відновлення належного йому автомобіля ФОП ОСОБА_6 в розмірі 179040 грн.

Обґрунтовано на думку колегії суддів судом першої інстанції покладено на страховика також і витрати пов`язані із проведенням оцінки вартості заподіяної шкоди у розмірі 2500 грн, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру від 05 липня 2021 року.

Перевіряючи доводи апелянта в частині незаконності відмови судом у задоволенні зустрічної позовної вимог ПрАТ «СГ «ТАС» щодо визнання недійсним договору обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР/9912593, укладеного 03 квітня 2021 року між АТ «СГ «ТАС» (приватне) та ОСОБА_3 , то колегія суддів виходить із наступного.

Так, судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Kia Retona» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_3 , була застрахована в ПрАТ «Страхова група «ТАС» поліс №АР9912593. Страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну складає 130 000 грн., розмір франшизи 1500 грн. (а.с.6, 80).

Згідно статті 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, ЦК України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.

Відповідно до статті 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Порядок укладення і початок дії договору страхування визначено у статті 18 Закону України «Про страхування», в частині третій якої зазначено, що факт укладання договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування.

Аналогічні положення містяться й у статті 981 ЦК України.

Відповідно до статті 982 ЦК України істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов`язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства.

Згідно з положеннями статті 17 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» внутрішні договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності укладаються строком на один рік.

Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Видача полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є підтвердженням того, що сторони уклали договір страхування та досягли згоди щодо істотних умов договору, а також доказом того, що страховий платіж сплачений.

Відповідно до частин першої - п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно частин першої та другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Обґрунтовуючи вимоги зустрічного позову ПрАТ «СГ «ТАС» як підставу для визнання договору страхування недійсним, зазначало дії ОСОБА_3 , який при укладенні договору страхування не повідомив, що застрахований автомобіль «Kia Retona» д.н.з. НОМЕР_1 знятий з реєстрації у Литовській Республіці та не міг бути учасником дорожнього руху і відтак не міг бути предметом страхування відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Разом із тим, суд першої інстанції, вирішуючи вказані вимоги обґрунтовано врахував положення ст. 17 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» оцінив при цьому надані позивачем докази та дійшов висновку про безпідставність позовних вимог ПрАТ.

Колегія суддів повністю погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції, оскільки належних та допустимих доказів, що автомобіль «Kia Retona» д.н.з. НОМЕР_1 , який страхував ОСОБА_3 на час укладення оспорюваного договору та дату ДТП був знятий з реєстраційного обліку у Литовській Республіці, ПрАТ «СГ «ТАС» не надала.

Посилання відповідача на довідку-витяг з реєстру дорожніх транспортних засобів Республіки Литва державного підприємства «Regitra» вказані обставини не підтверджує, оскільки зазначена довідка сформована лише 28 липня 2021 року, тобто після укладення договору страхування.

Відповідно до положень статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст.13 ЦПК України).

Частиною 4 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення сплаченого позивачем страхового відшкодування в розмірі 42980,29 грн, є законним і обґрунтованим, відповідає обставинам справи та положенням матеріального закону, тому рішення повинно бути залишено без змін.

Рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Відповідно до положень статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції, викладених у рішенні, не спростовують.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що майнове право позивача було порушено відповідачем.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції, вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволенні позовних вимог та вірно застосував до правовідносин що виникли між сторонами положення ст. 1166, 1187, 1188, 1191 ЦК України та Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1166, 1187, 1188, 1191 ЦК України та чт. 17, 22, 32 Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС», подану представником Синельніковим Микитою Олексійовичем, залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 04 липня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постановив виготовлено 22 грудня 2022 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв