Справа № 466/71/22
Провадження № 2/466/1068/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

20 червня 2022року м. Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Свірідової В.В.

секретаря с/з Шаповалової Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у загальному позовному провадженні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення часток співвласників у праві спільної сумісної власності на квартиру, -

встановив:

10.01.2022 ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , пред`явила в суд позовну заяву до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які проживають за адресою АДРЕСА_1 , про визначення часток співвласників у праві спільної сумісної власності на квартиру, в якій просить визнати, що частки співвласників у праві спільної власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 становить: ОСОБА_2 1/3частки, ОСОБА_3 1/3 частки, ОСОБА_1 1/3 частки.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що їй та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 належить на праві спільної сумісної власності квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

На даний час вона має намір реалізувати своє право на розпорядження належною їй часткою у праві власності на квартиру, однак наявність спільної сумісної власності є перешкодою для вчинення таких дій.

У зв`язку з неможливість визначити частки із відповідачами призводить до порушення її прав та не дозволяє їй вільно реалізувати своє право на розпорядження належною їй часткою у праві власності на квартиру, тому є необхідним визначити частки співвласників у праві спільної власності на вказану квартиру в судовому порядку.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова Свірідової В.В. від 04.02.2022 відкрито провадження та призначено підготовче засідання (а.с.25).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 25.05.2022 підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду (а.с.48).

Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Лосин О.Б. в судове засіданні не з`явились, подали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, просили суд позовні вимоги задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у судове засідання не з`явились повторно з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлялись про час та місце розгляду справи, що стверджується відмітками у журналі реєстрації вихідної кореспонденції, наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення, відзив відповідачем до суду подано не було, а тому оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без їх участі, представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог статтей 280-283 ЦПК України вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів.

У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами.

З`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, перевіривши зібрані по справі матеріали, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. (ч.1-4 ст. 77 ЦПК України).

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (частина 4 статті 41 Конституції України).

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 належить на праві спільної сумісної власності квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , частка 1/1, що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру серія НОМЕР_1 від 4 жовтня 2007р. та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно серія ССГ №274549 від 25.10.2007р., номер витягу 16411156 (а.с.12, 13).

Згідно технічного паспорту на квартиру вона має наступні технічні характеристики: розташована на 9 поверсі десяти поверхового будинку та складається з трьох кімнат, житловою площею 38.7 кв.м, в тому числі: 1-а кімната 17 кв.м.. 2-а кімната 11,6 кв.м, 3-я кімната 10.1, кухні площею 7,5 кв.м, ванна кімната площею 2,4 кв.м., вбиральня (поєднана) 1,2 кв.м., коридор 12,8 кв.м., комірка 1,54 кв.м., підвал 2,0 кв.м.. Квартира обладнана балконом (лоджією) 1,1; 2,8 кв.м. Загальна площа квартири 68,0 кв.м. Висота приміщень 2,50 м. Матеріал зовнішніх стін цегла, матеріал перекриття залізобетон (а.с.14).

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Зі змісту ст. 357 ЦК України вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні.

У частинах 1, 2 ст. 369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.

Згідно із ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Відповідно до ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

З метою реалізації свого права власності, ОСОБА_1 звернулась до відповідачів з проханням укласти нотаріально посвідчений договір про визначення часток співвласників у праві спільної сумісної власності на дану квартиру.

ОСОБА_2 зазначила, що не заперечує щодо укладення даного договору.

Однак ОСОБА_3 зазначила, що не бажає укладати такий договір, а також відмовляється уповноважити відповідну особу для вчинення таких дій, що в свою чергу унеможливлює визначити частки співвласників у праві спільної сумісної власності на дану квартиру в позасудовому порядку.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно гуртуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Отже, враховуючи викладене, оцінюючи належність та допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому позов підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 13, 76, 81, 83, 89, 95, 223, 247, 259, 263-265, 268, 280-283, 352 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

позов задовольнити.

Визнати, що частки співвласників у праві спільної власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 становлять: ОСОБА_2 1/3 частки, ОСОБА_3 1/3 частки, ОСОБА_1 1/3 частки.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса місця проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса місця реєстрації АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ;

Відповідач: ОСОБА_3 , адреса місця реєстрації АДРЕСА_1 , РНОКПП невідомо.

Заочне рішення може бути переглянуте Шевченківським районним судом м. Львова, за письмовою заявою відповідача поданою протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня оголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя В. В. Свірідова