ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8391/22 Справа № 199/4185/15-ц Суддя у 1-й інстанції - Руденко В.В. Суддя у 2-й інстанції - Зайцева С. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2022 року місто Дніпро Дніпропетровської області

Єдиний унікальний номер 199/4185/15-ц

Номер провадження 22-ц/803/8391/22

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого: Зайцевої С.А.

суддів: Биліни Т.І., Максюти Ж.І.

за участю секретаря: Паромової О.О.

учасники справи :

заявник ОСОБА_1

заінтересовані особи АТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі Дніпропетровської області з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 19 жовтня 2022 року головуючого судді Руденко В.В. по цивільній справі про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню,-

В С Т А Н О В И В :

У липні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаною заявою , зазначаючи, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 16 квітня 2018 року було відмовлено у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 17 грудня 2019 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» - задоволено. Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 квітня 2018 року у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - скасовано. Позові вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено.

У забезпечення кредитного договору між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір іпотеки від 07 лютого 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Вдовіною Л.Л., зареєстрований у реєстрі № 242. Предметом іпотеки виступила квартира АДРЕСА_1 , яка була придбана позивачем на підставі договору купівлі-продажу від 07 лютого 2007 року, зареєстрованим у реєстрі № 236.

24 жовтня 2016 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Вдовіною Л.Л.було внесено зміни до Державного реєстру прав на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 24,1 кв.м., житловою площею 11,8 кв.м., згідно яких право власності на вказане нерухоме майно було зареєстроване за ПАТ КБ «ПриватБанк».

На момент звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме 24 жовтня 2016 року була чинною ст. 36 Закону України «Про іпотеку» з нормою в такій редакції: після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними.

Тобто, до 04 лютого 2019 у разі звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання ставали недійсними. Таким чином, з 24 жовтня 2016 року після вирішення спору позивачем у позасудовому порядку шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, мали припинитися будь-які вимоги іпотекодержателя до боржника.

Якщо звернення стягнення відбулося до 04 лютого 2019 року, зобов`язання вважаються припиненими незалежно від того, чи перевищує вартість предмета іпотеки суму боргу та чи міститься в договорі якась окрема умова щодо цього. Враховуючи той факт що звернення стягнення відбулося до 04 лютого 2019 року, а саме 24 жовтня 2016 року, необхідно застосувати ст. 36 Закону України «Про іпотеку» в редакції, чинній на дату звернення стягнення.

Заявник звернувся до суду з підстав, що борг вже не існує, але є виконавчий документ, який стосується стягнення коштів в рахунок погашення того ж самого погашеного боргу.

У зв`язку з викладеним , просила визнати виконавчий лист № 199/4185/15, виданий 15 лютого 2022 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська боржник ОСОБА_1 , про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором № DNUGGK70470148 від 07 лютого 2007 року станом на 06 березня 2015 року у розмірі 22 313,19 доларів США, таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 19 жовтня 2022 року заяву ОСОБА_1 задоволено, визнано виконавчий лист № 199/4185/15, виданий 15 лютого 2022 року по цивільній справі № 199/4185/15 про стягнення солідарно із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором № DNUGGK70470148 від 07 лютого 2007 року, станом на 06 березня 2015 року, у розмірі 22 313,19 доларів США, яка складається із: заборгованості за кредитом - 19809,30 доларів США.; заборгованості за відсотками - 2079,13 доларів США.; заборгованості по комісії за користування кредитом - 260,62 доларів США.; заборгованості по пені - 3 758 грн. 81 коп., боржник ОСОБА_1 , таким, що не підлягає виконанню.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», від імені та в інтересах якого діє адвокат Сокуренко Н.В. просить скасувати ухвалу суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 , посилаючись на необґрунтованість ухвали, неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи,порушення норм матеріального та процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_1 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, як прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 підтримала доводи відзиву на апеляційну скаргу ,просила апеляційну скаргу залишити без задоволення ,судове рішення залишити без змін.

У судове засідання апеляційного суду представник АТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_2 не з`явилися ,належним чином були повідомлені про дату, час і місце розгляду справи (т. 2 а.с. 238,253,261).

20 грудня та 22 грудня 2022 року електронною поштою від представника АТ КБ « ПриватБанк» Захарова М.І. надійшла заява про підтримання апеляційної скарги та пояснень по справі .У зв`язку з відсутністю енергопостачання і неможливістю участі представника банку у судовому засіданні 22 грудня 2022 року ,керуючись ст.212 ЦПК України,просили відкласти розгляд справи на іншу дату і забезпечити можливість його присутності у наступному судовому засіданні,шляхом проведення відеоконференції за допомогою онлайн сервісу відеозв`язку (т.2.а.с.254,256).

Апеляційним судом вказане клопотання залишено без задоволення, з підстав недотримання представником банку вимог ч.2 ст.212 ЦПК України .

Суд прийняв вичерпні заходи для повідомлення учасників справи про день та час розгляду справи, забезпечивши можливість з`явитися до суду і захистити свої права. Між тим, з урахуванням належного повідомлення всіх учасників справи про дату, час і місце розгляду справи, суд апеляційної інстанції не вбачає перешкод для розгляду справи, з метою дотримання строків розгляду справи, передбачених ст.371 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення заявника ОСОБА_1 , дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа № 199/4185/15, виданого 15 лютого 2022 року по цивільній справі № 199/4185/15 про стягнення солідарно із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором № DNUGGK70470148 від 07 лютого 2007 року , станом на 06 березня 2015 року, у розмірі 22 313,19 доларів США, яка складається із: заборгованості за кредитом 19 809,30 доларів США; заборгованості за відсотками 2 079,13 доларів США.; заборгованості по комісії за користування кредитом - 260,62 доларів США.; заборгованості по пені - 3 758 грн. 81 коп., де боржник ОСОБА_1 , таким, що не підлягає виконанню,суд першої інстанції виходив з того,що на момент звернення стягнення на предмет іпотеки,а саме 24 жовтня 2016 року була чинною ст.36 Закону України « Про іпотеку» з нормою в такій редакції ,що після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними . Тобто ,до 04 лютого 2019 року у разі звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання стали недійсними. Таким чином ,з 24 жовтня 2016 року після вирішення спору позивачем у позасудовому порядку шляхом набуття права власності на предмет іпотеки,мали припинитися будь-які вимоги іпотекодержателя до боржника .

Проте,погодитись з вказаним висновком суду повністю не можливо ,через порушення норм процесуального права .

Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, відповідно до положень ч.1 ст.376 ЦПК України є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (ч.1 ст. 376 ЦПК України).

Так,з досліджених матеріалів справи вбачається,що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 07 лютого 2007 року було укладено кредитний договір № DNUGGK70470148, відповідно до якого банк зобов`язався надати відповідачу кредит у в розмірі 27 140 доларів США на термін до 07 лютого 2027 року.

Згідно з п.7.3. кредитного договору забезпеченням виконання позичальником зобов`язань за цим договором виступає іпотека нерухомого майна, а саме однокімнатної квартири АДРЕСА_3 .

У забезпечення кредитного договору між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір іпотеки від 07 лютого 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Орловим О.А, зареєстрований у реєстрі № 242 ,предметом іпотеки виступила квартира АДРЕСА_1 , яка була придбана позивачем на підставі договору купівлі-продажу від 07 лютого 2007 року, зареєстрованим у реєстрі № 236.

07 лютого 2007 року між банком та ОСОБА_1 було укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Орловим О.А.

04 червня 2015 року ПАТ КБ « ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором ,посилаючись на те,що 07 лютого 2007 року між ЗАТ КБ « ПриватБанк», яке змінило назву на ПАТ КБ «ПриватБанк» ,та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № DNUGGK70470148,за яким позичальник отримала кредит у розмірі 27 140 доларів США під 12 % річних з кінцевим терміном повернення до 07 лютого 2027 року. У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 своїх зобов`язань за вказаним договором станом на 06 березня 2015 року в неї утворилася заборгованість перед банком у розмірі 22 313,19 доларів США,з яких : 19 809,30 доларів США-тіло кредиту; 2079,13 доларів США проценти ; 260,62 доларів США-комісія,164,14 доларів США пеня. З метою забезпечення виконання позичальником договірних зобов`язань 07 лютого 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки,за яким поручитель зобов`язалася нести солідарну відповідальність перед кредитором за виконання позичальником у повному обсязі зобов`язань за кредитним договором, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій,винагород,штрафів,пені та інших платежів,відшкодування збитків. Враховуючи викладене,ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути солідарно з відповідачів на свою користь вказану заборгованість та понесені судові витрати (т.1.а.с.1-2) .

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 11 травня 2016 року провадження по справі № 199/4185/15 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором було зупинено до розгляду Жовтневим районним судом м.Дніпропетровська цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним (т.1.а.с.157).

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровськ від 21 грудня 2017 року по цивільній справі № 201/3304/16-ц позов ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів, визнання договорів кредиту та іпотеки недійсним залишено без розгляду (т.1.а.с.168).

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 квітня 2018 року у задоволенні позову ПАТ КБ « ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено. Судові витрати віднесено за рахунок позивача (т.1.а.с.186-188).

24 жовтня 2016 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Вдовіною Л.Л. на підставі договору іпотеки,серія та номер 242,виданий 07 лютого 2007 року,видавник : приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Орлов О.А. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, згідно яких право власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_2 було зареєстровано за ПАТ КБ «ПриватБанк»,що підтверджено Інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 07 жовтня 2018 року та від 19 серпня 2022 року (т.1.а.с.227-229,т.2.а.с.186-191) .

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 17 грудня 2019 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» - задоволено. Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 квітня 2018 року у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - скасовано. Позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено. Стягнуто солідарно із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № DNUGGK70470148 від 07 лютого 2007 року ,станом на 06 березня 2015 року, у розмірі 22 313,19 доларів США, яка складається із: заборгованості за кредитом 19 809,30 доларів США ; заборгованості за відсотками 2 079,13 доларів США ; заборгованості по комісії за користування кредитом - 260,62 доларів США; заборгованості по пені - 3 758 грн. 81 коп. Стягнуто із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судовий збір у розмірі по 4567 грн. 50 коп. з кожної (т.2.а.с.31-35).

З Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається ,що ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 вересня 2017 року по справі № 200/12839/17 відкрито провадження за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Вдовіної Л.Л.про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень . Згідно вступної та резолютивної частини ухвали Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 30 грудня 2021 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Вдовіної Л. Л., ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, - передано на розгляд до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська. Інша інформація щодо руху справи та результату розгляду справи відсутня.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 травня 2021 року ,касаційна скарга ОСОБА_1 залишена без задоволення ,постанова Дніпровського апеляційного суду від 17 грудня 2019 року в частині вирішення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишена без змін (т.2.а.с.105-112) .

З досліджених матеріалів справи вбачається,що 03 серпня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про визнання виконавчого документа таким,що не підлягає виконанню ,а саме виконавчого листа № 199/4185/15, виданого 15 лютого 2022 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська, де боржник ОСОБА_1 , про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором № DNUGGK70470148 від 07 лютого 2007 року станом на 06 березня 2015 року у розмірі 22 313,19 доларів США (т.2.а.с.133-137).

При цьому,як додаток надано постанову по ВП № 69257381 про відкриття виконавчого провадження від 17 червня 2022 року по заяві стягувача про примусове виконання виконавчого листа № 199/4185/15 від 15 лютого 2022 року, виданого Амур-Нижньодніпровським районним судом м.Дніпропетровська про стягнення із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судового збору у розмірі 4567,50 грн з кожної ,де боржник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.2.а.с.140).

В матеріалах справи ,відповідно до заяви ОСОБА_2 (т.2.а.с.152-156),міститься копія постанови по ВП № 69257150 від 17 червня 2022 року про відкриття виконавчого провадження по заяві стягувача про примусове виконання виконавчого листа № 199/4185/15 від 15 лютого 2022 року, виданого Амур-Нижньодніпровським районним судом м.Дніпропетровська про стягнення солідарно із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором № DNUGGK70470148 від 07 лютого 2007 року , станом на 06 березня 2015 року, у розмірі 22 313,19 доларів США, яка складається із: заборгованості за кредитом 19 809,30 доларів США ; заборгованості за відсотками 2 079,13 доларів США ; заборгованості по комісії за користування кредитом - 260,62 доларів США; заборгованості по пені - 3 758 грн. 81 коп. , боржник ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.2.а.с.159).

У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України встановлено, що до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (частина перша статті 18 ЦПК України).

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження (частина друга статті 19 ЦПК України).

Захист прав в порядку цивільного судочинства здійснюється у позовному провадженні, а також у інших, спеціальних (окремих) провадженнях, зокрема у спосіб вирішенням процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб) (розділ VI ЦПК України).

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку врегульовано Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.1 ст.431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа,виданого судом,який розглядав справу як суд першої інстанції .

Суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. Суд розглядає заяву в десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і постановляє ухвалу. Неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви. До розгляду заяви суд має право своєю ухвалою зупинити виконання за виконавчим документом або заборонити приймати виконавчий документ до виконання. Про виправлення помилки в виконавчому документі та визнання його таким, що не підлягає виконанню, суд постановляє ухвалу. Якщо стягнення за таким виконавчим документом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно з вирішенням вказаних питань на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим документом. Ухвала суду за результатами розгляду заяви може бути оскаржена у порядку, встановленому цим Кодексом (стаття 432 ЦПК України).

Визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, є підставою закінчення виконавчого провадження (пункт 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Вказане дає підстави для висновку, що законодавець встановлює підстави, за яких суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, зокрема, у разі якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа або наявності інших обставин, які зумовлюють необхідність установлення питань виконання судового рішення.

Словосполучення «або з інших причин» стосується словосполучення «якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням» та не надає розширеного тлумачення підстав, за наявності яких суд може визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню. Іншими причинами, наприклад, може бути скасування чи зміна рішення суду в апеляційному чи касаційному порядку, або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, коли виконавчий лист ще не виконаний.

Отже, закон передбачає можливості визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення (матеріально правові обставини), наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа або наявності інших обставин, які зумовлюють необхідність встановлення питань виконання судового рішення (процесуально-правові обставини).

Верховний Суд у постанові від 17 жовтня 2019 року у справі № 2-3558/2010 дійшов висновку про те, що на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Таким чином, закон передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом, проте наявними є обставини, які виключають необхідність проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом.

Відповідно до статей 12, 77 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків,пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 432 ЦПК України не врегульовані вимоги щодо форми та змісту про визнання виконавчого документу таким,що не підлягає виконанню . Відтак, виходячи із приписів ч.9 ст.10 цього Кодексу щодо застосування судом закону за аналогією,вимоги до вказаної заяви визначаються загальними нормами,зокрема ст.ст.175,176 ЦПК України .

Разом з тим,суд першої інстанції не звернув уваги ,що подана заява ОСОБА_1 не містить належних доказів того, що виконавчий лист № 199/4185/15, від 15 лютого 2022 року по цивільній справі № 199/4185/15 про стягнення солідарно із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором № DNUGGK70470148 від 07 лютого 2007 року, станом на 06 березня 2015 року у розмірі 22 313,19 доларів США , де саме боржник ОСОБА_1 , взагалі видавався, та з його примусового виконання, саме з боржника ОСОБА_1 вказаної кредитної заборгованості , було відкрито виконавче провадження .

Ретельною перевіркою матеріалів справи встановлена відсутність підтвердження видачі такого виконавчого листа та його пред`явлення до примусового виконання,що є підставою для відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 через недоведеність вимог .

Щодо розподілу судових витрат,слід зазначити про наступне.

Відповідно до положень частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Заінтересованою особою стягувачем АТ КБ « ПриваБанк» за поданням апеляційної скарги сплачено судові витрати у розмірі 2481 грн (т.2 а.с.229д) ,оскільки апеляційна скарга задоволена, оскаржуване судове рішення скасовано,та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 ,із заявника ОСОБА_1 слід стягнути на користь АТ КБ «ПриватБанк» судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 2481 грн.

Керуючись ст.ст. 374,376,381,382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 19 жовтня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», ОСОБА_2 , про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню відмовити.

Стягнути зі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1 «Д», , судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 2481 (дві тисячі вісімдесят одна) грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 27 грудня 2022 року .

Судді: