КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції: Шевченко Т.М.
Єдиний унікальний номер справи №752/5289/20
ПОСТАНОВА

Іменем України

22 грудня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мережко М.В.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Савченка С.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Укргазбанк» на додаткове рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 25 лютого 2022 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

У квітні 2020 року Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк» (далі - ПАТ АБ «Укргазбанк») звернулося до суду із позовом про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2021 року (залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 24 січня 2022 року) позов залишено без задоволення, стягнуто з ПАТ АБ«Укргазбанк» на користь ОСОБА_1 17 750 грн витрат на правову допомогу та 454 грн судового збору.

Разом з цим, 23 жовтня 2022 року ОСОБА_1 звернулася у суд з заявою про ухвалення додаткового рішення. Просила стягнути з ПАТ АБ «Укргазбанк» судові витрати, пов`язані з наданням правової допомоги, у розмірі 5 300 грн.

Додатковим рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 25 лютого 2022 року вирішено питання розподілу витрат на правову допомогу у справі.

Суд постановив ухвалити додаткове рішення в цивільній справі за позовом ПАТ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, яким стягнути з ПАТ АБ «Укргазбанк» на користь ОСОБА_1 5 300 грн витрат на правову допомогу.

Не погоджуючись із вказаним додатковим рішенням суду першої інстанції, позивач ПАТ АБ «Укргазбанк» подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить додаткове рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 25 лютого 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви відповідачки про ухвалення додаткового рішення.

У апеляційній скарзі вказує, що заяву про ухвалення додаткового рішення подано із пропуском встановленого законом п`ятиденного строку для подання відповідної заяви, тому така заява має бути залишена без розгляду. Посилається також на те, що питання розподілу судових витрат у даній справі було вирішене рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2021 року, тому суд безпідставно задовольнив заяву відповідачки.

Своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу відповідачі не скористались.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 136 184,79 грн. Оскаржуваним додатковим рішенням вирішено питання щодо стягнення витрат на правову допомогу в межах розгляду даної справи у розмірі 5300,00 грн.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як видно із матеріалів справи, рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2021 року залишено без задоволення позов ПАТ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, стягнуто з ПАТ АБ «Укргазбанк» на користь ОСОБА_1 17 750 грн витрат на правову допомогу та 454 грн судового збору(а.с. 87, 138)

ОСОБА_1 звернулася у суд з заявою про ухвалення додаткового рішення. Просила стягнути з ПАТ АБ «Укргазбанк» судові витрати, пов`язані з наданням правової допомоги, у розмірі 5 300 грн. В обґрунтування заяви посилалась на те, що до закінчення судових дебатів у даній справі представник відповідача зробив заяву про те, що докази понесення додаткових судових витрат, в тому числі і за представництво 19 жовтня 2021 року будуть подані протягом п`яти днів з дня ухвалення рішення по справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 270 Цивільного процесуального кодексу України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Даний перелік підстав для ухвалення додаткового рішення є вичерпним.

Як роз`яснено у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених ЦПК; воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено (ч.5 ст.270 ЦПК України).

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Судові витрати на правничу допомогу це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу.

Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони.

Частиною 3 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат, учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Як вбачається з аналізу наведених правових норм, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, на користь якої ухвалене рішення, за рахунок іншої сторони. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 березня 2018 року у справі № 815/4300/17, від 11 квітня 2018 року у справі № 814/698/16.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі відмови в позові - на позивача.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2021 року встановлено, що представник відповідачки ОСОБА_1 - адвокат Яковлєв А.В., відповідно до положень ст. 134 ЦПК України надав попередній розрахунок витрат на правничу допомогу, який міститься у відзиві на позовну заяву; також надано до суду копію ордеру на надання правничої допомоги; акти приймання-передачі послуг від 15 лютого 2011 року, 05 березня 2021 року, 13 квітня 2021 року, 29 квітня 2021 року, 19 травня 2021 року, 27 року 2021 року.

Зазначені витрати було розподілено між сторонами рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2021 року

Разом з цим, до закінчення судових дебатів у даній справі представник відповідачки зробив заяву про те, що докази понесення додаткових судових витрат, в тому числі і за представництво 19 жовтня 2021 року будуть подані протягом п`яти днів з дня ухвалення рішення по справі.

В подальшому відповідачка надала суду:

- платіжне доручення № 272603427 від 19 жовтня 2021 року на суму 2800 грн,

- платіжне доручення № 272722556 від 19 жовтня 2021 року на суму 2200 грн,

- платіжне доручення № 272722938 від 19 жовтня 2021 року на суму 300,00 грн,

- рахунок №ЯК/08 від 26 серпня 2021 року,

- рахунок №ЯК/07 від 11 серпня 2021 року,

- рахунок №ЯК/08 від 18 жовтня 2021 року.

Отже, матеріалами справи підтверджено, що відповідачка ОСОБА_1 додатково сплатила вартість наданої їй правової допомоги у розмірі 5300 грн.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.48 постанови №10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Враховуючи те, що в матеріалах справи містяться документально підтверджені витрати відповідачки ОСОБА_1 на правову допомогу на загальну суму 5300 гривень, суд доходить першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення вказаних витрат із позивача на користь відповідачки.

Доводи апеляційної скарги щодо пропуску стороною відповідача строку для подання заяви про ухвалення додаткового рішення оцінюються колегією суддів критично з огляду на таке.

Як видно із матеріалів справи, представник відповідачки заявив клопотання про розподіл витрат на правову допомогу до закінчення судових дебатів. При цьому, заяву про ухвалення додаткового рішення із доказами понесених витрат засобом поштового зв`язку направлено суду першої інстанції 23 жовтня 2021 року (т. 2, а.с. 157), тобто, у п`ятиденний строк після ухвалення судового рішення. Отже, відповідач виконав вимоги ч. 8 ст. 141 ЦПК України щодо порядку та строків подання відповідної заяви.

Посилання апелянта на неналежність та недопустимість наданих відповідачем доказів понесених витрат на правому допомогу не знайшли свого підтвердження у матеріалах справи. За таких обставин, враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для стягнення витрат на правову допомогу з позивача на користь відповідача.

Суд також звертає увагу, що чинний цивільно-процесуальний закон не містить заборони щодо розподілу судових витрат як у рішенні по суті вимог, так і у додатковому рішенні суду. Ухвалюючи додаткове рішення у даній справі, суд першої інстанції врахував докази, надані після ухвалення рішення, та розподілив судові витрати, питання щодо розподілу яких не вирішувалось у рішенні суду по суті вимог. Тому безпідставними є доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав для стягнення цих судових витрат.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що оскаржуване додаткове рішення є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі норм матеріального та процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 369, 374, 375, 382, 383, 384 України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Укргазбанк» залишити без задоволення.

Додаткове рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 25 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.В. Мережко

Судді: Н.В. Ігнатченко

С.І. Савченко