Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/4587/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.06.2022 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Леньо В.В., при секретарі Казимірська Н.В., за участі позивачки ОСОБА_1 , представника відповідача адвоката Лапчак І.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації.

Позов мотивовано тим, що позивач та відповідач у період з 20.07.2019 року по 14.04.2021 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Виноградівського районного суду від 14.04.2021 року у справі № 299/968/21. Після розірвання шлюбу позивач відновила дошлюбне прізвище « ОСОБА_3 ». Відповідач змінив прізвище з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_3 » з власної ініціативи.

В період шлюбу за спільні кошти сторін 11.01.2020 року сторонами було придбано автомобіль Opel Vivaro, 2007 року випуску, при цьому титульним власником транспортного засобу виступив відповідач. Автомобіль був придбаний подружжям в період шлюбу, тому є їхнім спільним сумісним майном.

11.07.2020 року, відповідач без її згоди відчужив спільне майно подружжя. Згідно висновку експерта за результатами проведення автотоварознавчої експертизи № 32/2020 від 13.07.2020 ринкова ціна автомобіля Opel Vivaro, 2007 року випуску на дату оцінки складає 164 990 грн.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просила суд стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію в розмірі 82 495 гривень, що становить 1/2 вартості транспортного засобу автомобіля Opel Vivaro, 2007 року випуску.

Відповідач подав відзив на позов, доводи якого зводяться до того, що вказаний транспортний засіб ним придбано за власні кошти, а також за позичені кошті від батків позивачки, які згодом ним були повернуті. Оспорює вартість автомобіля, вказану позивачем, та зазначає, що автомобільним ним продано за 45 тисяч гривень.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 заявлені позовні вимоги підтримала та просила такі задоволити. Щодо позовних вимог зазначила, що відразу після одруження з відповідачем придбали мікроавтобус Опель. Чоловік хотів возити людей за кордон і таким чином заробляти на утримання сім`ї. Для цього вони використали гроші, які ім подарували гості на весіллі та 2500 доларів позичив її батько.

Однак спільне проживання з відповідачем не склалося, оскільки у них були різні погляди на життя. Чоловік мікроавтобус переписав на іншу людину. Наразі вони розлучені. Оскільки автобус був придбаний за час шлюбу на спільні кошти позивачка зазначає про право на половину його вартості.

Представник відповідача адвокат Лапчак І.Я. в судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечив та зазначив, що достатніх доказів для задоволення позовних вимог не має. Спірний мікроавтобус хоч був придбаний відповідачем за час шлюбу однак виключно за його власні кошти, які він позичив у свого знайомого та батька позивачки.

Крім того зазначає, що вартість мікроавтобува, зазначена експертом не відповідає дійсності, оскільки автобус був після аварії, а також є нікчемною сама експертиза, оскільки експертом мікроавтобус оглянутий не був.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні показав, що є батьком позивачки. Після одруження, відповідач по справі - колишній зять вирішив придбати мікроавтобус, щоб їздити за кордон та таким чином заробляти. Оскільки у них не було достатніх коштів він позичив відповідачу ще 2500 доларів. Він особисто з відповідачем їздили в Хуст де придбали автомобіль. Спочатку по дорученню, а пізніше власник його зняв з обліку і відповідач оформив його на себе. Позичені гроші йому до цього часу не повернули.

Згодом йому стало відомо, що відповідач переоформив автомобіль на іншу особу. З цього приводу у нього була розмова, на що відповідач повідомив, що у нього проблеми з виїздом і він хотів таким чином мати змогу іздити за кордон. Згодом йому знайомі сказали, що відповідач вихвалявся, що він не такий двійочник і умисно переписав мікроавтобус, щоб його не ділити з дружиною.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Даний майновий спір виник між сторонами з сімейних правовідносин, зокрема, з правовідносин між подружжям як між співвласниками. Дані правовідносини регулюються відповідними нормами сімейного і цивільного права.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 20.07.2019р., який було розірвано рішенням Виноградівського районного суду від 14.04.2021 року у справі № 299/968/21(а.с.4-5).

З ксерокопії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 встановлено, що автомобіль автомобіль Opel Vivaro, 2007 року випуску, тип загальний пасажирський В, об`єм двигуна 1995, номер шасі (кузова) НОМЕР_2 , був зареєстрований на праві власності за ОСОБА_6 дата видачі свідоцтва про реєстрацію 11.01.2020р (а.с.7).

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). 2. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таким чином, згідно приписів ст.60 СК України спірний автомобіль є об`єктом спільної сумісної власності сторін як набутий подружжям у шлюбі у спільну сумісну власність.

За принципом рівності часток подружжя у спільній сумісній власності, судом визнається, що вказане майно, яке є об`єктом спільної сумісної власності - належить кожному з подружжя нарівні, і у разі поділу такого майна частки кожного з подружжя у ньому є рівними, тобто у кожного по 1/2 частці.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Таким чином, посилання відповідача на те, що вказаний транспортний засіб придбаний за позичнені кошти, а також те, що він працював, мав доходи, значення для розгляду даного спору не має відповідно до приписів ч.2 ст.61 СКУ.

З витягу з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів, вбачається, що відповідачем відчужено даний транспортний засіб, тобто останній розпорядився ним на власний розсуд (а.с.8-8зв.).

Відповідно до приписів ч.1 ст.63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 статті 65 СК України визначено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Згідно ч.1 ст.66 СК України, подружжя має право домовитися між собою про порядок користування майном, що йому належить на праві спільної сумісної власності.

Частинами 1,2 статті 68 СК України пер6едбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

В судовому засіданні також встановлено, що відповідач ОСОБА_2 згоду дружини на укладення договору продажу транспортного засобу не отримував.

У Рішенні Конституційного Суду України від 19 вересня 2012 року у справі за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положення ч. 1 ст. 61 СК України №1-8/2012 (№ 17-рп/2012), яким встановлено, зокрема, що основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 Кодексу). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 Кодексу). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 Кодексу, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки.

Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 Кодексу. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 Кодексу), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Зі змісту постанови Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі № 159/6782/18 вбачається, що у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Отже, у разі використання одним із подружжя спільних коштів усупереч статті 65 СК України інший із подружжя має право на компенсацію вартості його частки.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 19 червня 2019 року у справі № 761/32404/14-ц та від 25 березня 2020 року у справі № 161/79/18.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.30 постанови " №11 від 21.12.2007 " Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя " у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Щодо визначення розміру грошової компенсації, то суд виходить з наступного.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 3 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18) зроблено висновок, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Судом встановлено, що згідно висновку експерта за результатами проведення автотоварознавчої експертизи № 32/2020 від 13.07.2020 ринкова ціна автомобіля Opel Vivaro, 2007 року випуску на дату оцінки складає 164 990 грн. 00 коп (а.с.9-13).

Також суд враховує, що експертом у даній експертизі вартість автомобіля визначена на липень 2020р., тобто на момент фактичного продажу автомобіля.

Відповідно до ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 369 ЦК України визначено, шо співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

За принципом рівності часток подружжя у спільній сумісній власності, судом визнається, що вказане майно, яке є об`єктом спільної сумісної власності - належить кожному з подружжя нарівні, і у разі поділу такого майна частки кожного з подружжя у ньому є рівними, тобто у кожного по 1/2 частці.

Таким чином, виходячи з визначеної експертом вартості автомобіля - в сумі 164 990,00 грн., грошова компенсація вартості 1/2 частки такого майна визначається в сумі 82495,00 грн. саме така сума грошової компенсації має бути стягнута з відповідача на користь позивачки за її частку у автомобілі.

Щодо розподілу судових витрат між сторонами, то суд виходить з наступного:

Позивачем понесені судові витрати по сплаті судового збору 908,00грн, а тому судові витрати позивачки підлягають відшкодуванню відповідачем у відповідності до ст.141 ЦПК

Керуючись ст.ст. 60,63,69,70,71 СК України, ст.ст. 368, 372, 364 ЦК України, ст.ст.12,13,49, 81, 141, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов задоволити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , зареєстрованого АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , мешканки АДРЕСА_2 ) грошову компенсацію в рахунок відшкодування вартості частки у праві спільної сумісної власності на майно, а саме автомобіль Opel Vivaro, 2007 року випуску, тип загальний пасажирський В, об`єм двигуна 1995, номер шасі (кузова) НОМЕР_2 у сумі 82495 (вісімдесят дві тисячі чотириста дев`яносто п`ять) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 908 (дев`ятсот вісім) гривень судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його прийняття безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Вступну та резолютивну частини рішення проголошено у судовому засіданні 30.06.2022 року. Повний текст рішення виготовлено 05.07.2022 року.

ГоловуючийВ. В. Леньо