Провадження № 6/161/249/22
У Х В А Л А

26 грудня 2022 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді - Крупінської С.С.

при секретарі Лесько Б.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду місті Луцьку подання приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Пироги Сергія Степановича про визнання частки боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами,-

в с т а н о в и в:

21.11.2022 року приватний виконавець Пирога С.С. звернувся до суду із поданням про визначення Ѕ частки боржника ОСОБА_1 у майні, що належить на праві спільної сумісної власності у будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , якою він володіє разом з ОСОБА_2 .

Вимоги подання мотивовано тим, що на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Пироги С.С. перебуває виконавче провадження № 66034875 з примусового виконання виконавчого листа № 161/12593/20, виданого 01.07.2021 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 50000,00 доларів США заборгованості за договором позики та 9812,14 грн. сплаченого судового збору.

09.07.2021 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання вказаного рішення суду та розпочато його примусове виконання.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна судом було встановлено, що за боржником зареєстроване право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 з 28.12.1985 року перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , який 28.05.2021 року було розірвано, про що відділом ДРАЦС у м.Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) було складено актовий запис № 74. У зв`язку з цим вважає, що житловий будинок по АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , тому просить визначити частку боржника ОСОБА_1 у будинку у розмірі Ѕ.

Відповідно до ч. 1 ст. 443 ЦПК України, питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця.

Приватний виконавець Пирога С.С. в судове засідання не з`явився, одночасно з поданим поданням просив розглянути у його відсутності.

Представник боржника ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням його в іншому судовому процесі.

Представник стягувача ОСОБА_5 надав суду заяву про розгляд подання у його відсутності. Просив подання задовольнити.

Заінтересована особа в судове засідання не з`явилась, будучи належним чином повідомлена про дату час та місце розгляду справи.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 443 ЦПК України, Неявка сторін та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

Суд, вивчивши подання виконавця, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про те, що подання підлягає до задоволення, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 443 ЦПК України питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця.

Відповідно до ч. 6 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Порядок та підстави звернення стягнення на частку у майні, що є у спільній частковій власності, передбачені ст. 366 ЦК України. Кредитор співвласника майна, що є у спільній частковій власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред`явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї. Якщо виділ в натурі частки із спільного майна має наслідком зміну його призначення або проти цього заперечують інші співвласники, спір вирішується судом. У разі неможливості виділу в натурі частки із спільного майна або заперечення інших співвласників проти такого виділу кредитор має право вимагати продажу боржником своєї частки у праві спільної часткової власності з направленням суми виторгу на погашення боргу. У разі відмови боржника від продажу своєї частки у праві спільної часткової власності або відмови інших співвласників від придбання частки боржника кредитор має право вимагати продажу цієї частки з публічних торгів або переведення на нього прав та обов`язків співвласника-боржника, з проведенням відповідного перерахунку.

Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до статті 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Частиною першою статті 368 ЦК України визначено, що спільна сумісна власність - це спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності.

Питання звернення стягнення на частку у майні, що є у спільній частковій власності, регулюється ст. 371 ЦК України, згідно з якою кредитор співвласника майна, що є у спільній сумісній власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред`явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї, крім випадків, установлених законом. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, для звернення стягнення на неї здійснюється у порядку, встановленому статтею 366 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного з співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 15 січня 2020 року по справі № 3676231/16-ц зазначила, що поняття «визначення частки» і «виділення частки в натурі» є різними за своїм змістом правовими поняттями, а частиною шостою статті 52 Закону про ВП 1999 (частина шоста статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» в чинній редакції є тотожною) передбачена лише необхідність визначення частки боржника у спільному майні, якщо така частка не визначена. Таким чином, з урахуванням наявності суперечливих висновків судів касаційної інстанції, наявні підстави для відступу від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 10 липня 2019 року у справі № 822/1154/16 (провадження № К/9901/8843/18) шляхом вказівки, що частка у праві спільної часткової власності є самостійним об`єктом цивільних прав, яка може бути об`єктом продажу з публічних (електронних) торгів, передачі стягувачу в рахунок погашення боргу, без її виділу в натурі з об`єкта нерухомого майна; у разі виявлення державним виконавцем майна, яким боржник володіє спільно з іншими особами, і частка боржника у якому не визначена, для звернення стягнення на частку боржника державний виконавець звертається до суду з поданням про визначення частки боржника у такому майні.

Отже, визначення частки майна боржника у майні, що перебуває у спільній сумісній власності, є необхідним для здійснення виконавчого провадження про примусове стягнення боргу з боржника, який не має іншого майна, на яке може бути звернено стягнення.

Визначення такої частки не призведе до звуження належних боржнику або заінтересованій особі прав на житло, оскільки предметом розгляду подання є не звернення стягнення на майно, а лише визначення частки боржника у спільній сумісній власності.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 11 квітня 2018 року по справі № 464/2227/17.

Із матеріалів справи вбачається, що на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Пироги С.С. перебуває виконавче провадження № 66034875 з примусового виконання виконавчого листа № 161/12593/20, виданого 01.07.2021 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 50000,00 доларів США заборгованості за договором позики та 9812,14 грн. сплаченого судового збору.

ОСОБА_1 з 28.12.1985 року перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , який 28.05.2021 року було розірвано, про що відділом ДРАЦС у м.Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) було складено актовий запис № 74.

Судом було встановлено, що за боржником зареєстроване право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності № 219-1 від 06.04.2007 року,17.04.2007, виданого виконавчим комітетом Луцької міської ради.

За таких обставин суд виходить із того, що частки у спільному сумісному майні є рівними.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 76-82, 89, 353-355, 443 ЦПК України, ст.ст. 356, 357, 366, 368, 370, 371 ЦК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд, -

п о с т а н о в и в :

Подання приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Пироги Сергія Степановича про визнання частки боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами - задовольнити.

Визначити частку боржника ОСОБА_1 у житловому будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 якою останній володіє разом із ОСОБА_2 у розмірі Ѕ.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, а у разі складення ухвали відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України з дня складення ухвали в повному обсязі.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на ухвалу суду. У разі подання апеляційної скарги, ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Ухвала у повному обсязі складена 26 грудня 2022 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області С.С. Крупінська