печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2022 року Печерський районний суд м. Києва в складі головуючого - судді Волкової С.Я. за участю секретаря судових засідань Зінченко М.М., позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , представника відповідача Олєйнікової Т.В. , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Національного медичного університету імені О.О. Богомольця про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

установив:

18.08.2022 р. ОСОБА_1 звернувся до суду із вимогами до відповідача, просив визнати незаконним та скасувати наказ ректора Національного медичного університету імені О.О. Богомольця від 21.02.2022 р. № 436/л про звільнення з роботи 28.02.2022 р., поновити на посаді професора закладу вищої освіти кафедри педіатрії післядипломної освіти, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу. Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані тим, що 28.02.2022 р. його було звільнено з роботи у зв`язку з закінченням строку дії трудового договору за пунктом 2 статті 36 КЗпП України, вважає звільнення з цієї підстави незаконним, тому наказ має бути скасований.

19.09.2022 р. матеріали позовної заяви ОСОБА_1 передано судді (протокол повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями).

Ухвалою суду від 29.09.2022 р. відкрито провадження у справі.

Ухвалою суду від 01.12.2022 р. задоволено клопотання позивача ОСОБА_1 про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, вирішено розгляд даної справи провести за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання по суті.

Відповідачем Національним медичним університетом імені О.О. Богомольця подано відзив на позовну заяву.

Суд, заслухавши позивача, його представника, представника відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків.

Статтею 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно зі статтею 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Основні засади судочинства, установлені частиною другою статті 129 Конституції України, доповнюють основоположний принцип верховенства права, який визнається і діє в Україні відповідно до статті 8 Основного Закону, і означена норма є визначальною у системі державної політики щодо захисту прав та свобод людини і громадянина. Такі конституційні положення кореспондуються із положеннями статтей 2, 4 ЦПК України, статті 5-1 КЗпП України, статті 15 ЦК України.

За приписами частин першої, другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Статтею першою Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», передбачено, що Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у статті 6 Конвенції закріплено такі елементи права на судовий захист, як право на розгляд справи; справедливість судового розгляду; публічність розгляду справи та проголошення рішення; розумний строк розгляду справи; розгляд справи судом, встановленим законом; незалежність і безсторонність суду. Справедливий розгляд справи включає в себе такі аспекти належного відправлення правосуддя, як право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду.

Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини вимога законності, яка випливає з Конвенції, означає вимогу дотримання відповідних положень національного закону і принципу верховенства права.

Надані суду документи свідчать про те, що 01.12.2017 р. між Національним медичним університетом імені О.О. Богомольця (роботодавець) та ОСОБА_1 (працівник) було укладено контракт, за умовами якого працівник призначається на посаду завідувача кафедри педіатрії № 5 Національного медичного університету імені О.О. Богомольця на строк з 01.12.2017 р. до 01.12.2022 р.

Наказом ректора Національного медичного університету імені О.О. Богомольця № 703 від 05.10.2021 р. «Про реорганізацію кафедр» відповідно до рішення вченої ради Національного медичного університету імені О.О. Богомольця від 30.09.2021 р. (протокол № 2) з 11.10.2021 р. проведено реорганізацію кафедри № 5 медико-психологічного факультету шляхом приєднання до кафедри педіатрії післядипломної освіти Інституту післядипломної освіти.

Повідомленням від 19.10.2021 р. завідувача кафедри педіатрії № 5 ОСОБА_1 із посиланням на наказ університету № 703 від 05.10.2021 р. повідомлено про те, що кафедру педіатрії № 5 з 11.10.2021 р. реорганізовано шляхом приєднання до кафедри педіатрії післядипломної освіти Інституту післядипломної освіти, що посада завідувача, яку він займає, виводиться зі штату кафедри педіатрії № 5, що вводиться посада професора на кафедру педіатрії післядипломної освіти Інституту післядипломної освіти.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 звернувся до ректора Національного медичного університету імені О.О. Богомольця із заявою від 19.10.2021 р. про переведення з 01.11.2021 р. на посаду професора кафедри педіатрії післядипломної освіти Інституту післядипломної освіти до заміщення цієї посади за конкурсом.

Наказом ректора Національного медичного університету імені О.О. Богомольця № 2115-л від 27.10.2021 р. «Про переведення» ОСОБА_1 , завідувача кафедри педіатрії № 5, з 01.11.2021 р. переведено на посаду професора кафедри педіатрії післядипломної освіти Інституту післядипломної освіти до заміщення цієї посади за конкурсом; підстава: заява ОСОБА_1 .

Наказом ректора Національного медичного університету імені О.О. Богомольця № 39-л від 10.01.2022 р. «Про оголошення конкурсу на заміщення вакантних посад науково-педагогічних працівників університету» відповідно до статті 54 Закону України «Про освіту», статті 55 Закону України «Про вищу освіту», статтей 21-24 КЗпП України, наказу Міністерства охорони здоров`я № 1005 від 05.10.2015 р. «Про затвердження Рекомендацій щодо проведення конкурсного відбору при заміщенні вакантних посад науково-педагогічних працівників та укладення з ними трудових договорів (контрактів)», з метою всебічного і комплексного оцінювання професійної діяльності науково-педагогічних працівників щодо відповідності вимогами сучасної вищої освіти оголошено конкурс на заміщення вакантних посад науково-педагогічних працівників, в тому числі, професора закладу вищої освіти кафедри педіатрії післядипломної освіти Інституту післядипломної освіти. В газеті «Урядовий кур`єр» № 4 (7125) від 12.01.2022 р. розміщено оголошення про заміщення вакантних посади, в тому числі, професора закладу вищої освіти кафедри педіатрії післядипломної освіти Інституту післядипломної освіти.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтвердив, що з особистих підстав документи на заміщення вакантної посади професора закладу вищої освіти кафедри педіатрії післядипломної освіти Інституту післядипломної освіти до конкурсної комісії університету не подавав.

Наказом в.о. ректора Національного медичного університету імені О.О. Богомольця № 454-л від 24.02.2022 р. «Про затвердження рішення вченої ради університету», керуючись пунктами 6.2.11, 6.3.11, 6.4.10 Положення про порядок проведення конкурсного відбору при заміщенні вакантних посад науково-педагогічних працівників у Національному медичному університеті імені О.О. Богомольця, у зв`язку з проведенням конкурсу на заміщення вакантних посад науково-педагогічних працівників університету затверджено рішення вченої ради університету про обрання за конкурсом; підстава: протокол засідання вченої ради Національного медичного університету імені О.О. Богомольця від 23.02.2022 р.

Відповідно до статті 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно частини першої статті 23 КЗпП України, яка регулює питання строків трудового договору, трудовий договір може бути укладено, у тому числі, на визначений строк, встановлений за погодженням сторін (пункт 2 цієї статті).

Частиною другою статті 23 КЗпП України передбачено, що строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами, отже за змістом означеної статті умова про строк трудового договору буде вважатися незаконною, якщо строковий договір був укладений без додержання вимог статті 23 КЗпП України, у такому разі трудовий договір вважається укладеним на невизначений строк.

Так, строковий трудовий договір може укладатися як під час прийняття на роботу, так і після, якщо є підстави для укладання (переукладання) такого договору, і строковий трудовий договір установлюється за взаємної згоди сторін на будь-який строк, протягом якого працівник бере на себе зобов`язання працювати на підприємстві, в установі, організації, отже строкові трудові договори обов`язково укладаються із працівником, який за власних обставин ініціює укладення строкового трудового договору; факт, що саме працівник попросив роботодавця про укладення строкового трудового договору, зафіксовано у заяві ОСОБА_1 від 19.10.2021 р., наказі університету № 2115-л від 27.10.2021 р. «Про переведення», у цих же документах зазначено до заміщення вказаної посади за конкурсом, тобто строк дії трудового договору обмежувався чітко визначеною подією.

Правовідносини щодо основних посад наукових, науково-педагогічних і педагогічних працівників закладів вищої освіти та порядок їх заміщення врегульовані статтею 55 Закону України «Про вищу освіту».

Відповідно до частин одинадцятої, дванадцятої статті 55 Закону України «Про вищу освіту» під час заміщення вакантних посад науково-педагогічних працівників - завідувачів (начальників) кафедр, професорів, доцентів, старших викладачів, викладачів укладенню трудового договору (контракту) передує конкурсний відбір, порядок проведення якого затверджується вченою радою закладу вищої освіти. В окремих випадках, у разі неможливості забезпечення освітнього процесу наявними штатними працівниками, вакантні посади науково-педагогічних працівників можуть заміщуватися за трудовим договором до проведення конкурсного заміщення цих посад у поточному навчальному році.

Встановлено, що наказом Національного медичного університету імені О.О. Богомольця № 436/л від 21.02.2022 р. «Про звільнення ОСОБА_1 » позивача 22.02.2022 р. звільнено з посади професора кафедри педіатрії післядипломної освіти Інституту післядипломної освіти на підставі пункту 2 статті 36 КЗпП України у зв`язку з закінченням строкового трудового договору, з виплатою грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки.

Відповідно до пункту 2 статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 17.01.2019 р. у справі № 760/11151/16-ц «У постанові Верховного Суду від 12.09.2018 р. у справі № 753/16193/16-ц, постанові Верховного Суду від 31.10.2018 р. у справі № 761/27037/17-ц, постанові Верховного Суду від 06.12.2018 р. у справі № 757/26016/17-ц зроблено висновок, що «підстави припинення трудового договору встановлено статтею 36 КЗпП України. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є закінчення строку (пункт 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не поставила вимогу про їх припинення. На цій підставі може бути припинений тільки стоковий трудовий договір, укладений як строковий відповідно до закону. Якщо ж строковий трудовий договір укладено всупереч правилам статті 23 КЗпП України, то умова про строк є незаконною. Трудовий договір у такому разі вважається укладеним на невизначений строк, і він не може бути припинений у зв`язку із закінченням строку. Припинення трудового договору після закінчення строку не вимагає заяви або якогось волевиявлення працівника. Свою волю на укладення строкового трудового договору він уже виявив, коли писав заяву про прийняття на роботу за строковим трудовим договором. У цей же час він виразив і волю на припинення такого трудового договору після закінчення строку, на який він був укладений. Власник також не зобов`язаний попереджати або в інший спосіб інформувати працівника про майбутнє звільнення за пунктом 2 статті 36 КЗпП України.».

У постанові Верховного Суду від 30.03.2020 р. у справі № 554/7844/18 зроблено висновок, що «при укладенні трудового договору на визначений строк цей строк встановлюється погодженням сторін і може визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події. У вказаній справі строк дії другого договору, укладеного між сторонами, обмежувався чітко визначеною подією - датою заміщення посади за результами проведеного конкурсного відбору. Трудові відносини між сторонами тривали до певної події у часі, яка мала неминуча настати - проведення конкурсу на заміщення вказаної посади. У зв`язку з цим звільнення є законним».

Отже судом не встановлено будь-яких порушень під час звільнення ОСОБА_1 28.02.2022 р. із займаної посади, звільнення позивача з підстав, передбачених пунктом 2 частини першої статті 36 КЗпП України, проведено з дотриманням роботодавцем вимог трудового законодавства, оскільки між сторонами було укладено строковий трудовий договір, строк якого закінчився у зв`язку з проведенням конкурсу на заміщення посад, у зв`язку з чим позовні вимоги про скасування наказу ректора Національного медичного університету імені О.О. Богомольця від 21.02.2022 р. № 436/л «Про звільнення ОСОБА_1 », поновлення на посаді задоволенню не підлягають.

Що стосується вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, слід зазначити наступне.

Позивач ОСОБА_1 , звертаючись до суду з позовом про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, просив стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу. Як вбачається з вищенаведеного, суд дійшов висновку, що припинення трудових відносин між позивачем і відповідачем було без порушення будь-чиїх прав і в межах законодавства, а тому не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

На підставі викладеного, керуючись статтями 1-23,76-81,95,131,141,258-259,263-265,352,254,355 ЦПК України, суд

вирішив:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Національного медичного університету імені О.О. Богомольця про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Печерський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ).

Відповідач: Національний медичний університет імені О.О. Богомольця (01601, м. Київ, бул. Тараса Шевченка, 13, ).

Суддя Волкова С.Я.