Справа № 202/8808/22
Провадження № 4-с/202/32/2022
УХВАЛА

Іменем України

14 грудня 2022 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Мачуського О.М.,

за участі секретаря Карасьової Г.І.,

скаржника ОСОБА_1 ,

представника заінтересованої особи Войта Л.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність посадових осіб Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), заінтересована особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Променергетика», -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з вищезазначеною скаргою, в якій просить: зняти/припинити арешт з всього нерухомого майна громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , що було накладено обтяжувачем - Індустріальний ВДВС Дніпропетровського МУЮ, на підставі постанови, про арешт майна боржника, серія та номер .04.2014 року шляхом внесення запису про обтяження №5231149 у «Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно».

В обґрунтування скарги ОСОБА_1 зазначив, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 лютого 2011року по справі №0417/2-165/2011 за позовом ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» зі скаржника стягнуто заборгованість за кредитним договором №71/ в від 24 липня 2007 року. 29 жовтня 2019 року з витягу відповідного Державного реєстру він довідався, що існує дійсний запис про обтяження №5231149 у «Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно» стосовно арешту всього мого нерухомого майна. Запис внесено 04.04.2014 року. Обтяжувачем вказаний Індустріальний ВДВС Дніпропетровського МУЮ, (Підстава виникнення обтяження: постанова, про арешт майна боржника, та оголошення заборони на його відчуження серія та номер:42666381). Разом з тим, відповідно до Автоматизованої систем виконавчого провадження, а також відповідей Індустріального ВДВС від 28.05.2019 року №12410/3 та від Соборного ВДВС від 17.05.2019 року №28121/71, на даний час виконавчі провадження стосовно стягнення з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №71/в від 24 липня 2007 року, в органах виконавчої служби не перебувають. Крім того, правонаступником ПАТ «ВіЕйБі Банк» - ТОВ НВП «Промергетика» у листі вих. № 1208-01 від 12.08.2020 року зазначено, що борг за кредитним договором № 741 від 24.07.2007 року та будь-які похідні від нього зобов`язання, вони, як власники вимоги, вважають такими, що повністю припинилися і відновленню не підлягають.

Таким чином, у зв`язку з бездіяльністю посадових осіб виконавчої служби, існування арешту на майно, на думку скаржника, порушує його право, передбачене ст. 41 Конституції України, володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав скаргу та просив її задовольнити, в подальшому через канцелярію суду подав заяву про розгляд скарги без його участі.

Представник заінтересованої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Променергетика» в судовому засіданні не заперечував проти задоволення скарги, в подальшому у подав заяву про розгляд скарги без його участі.

Представник Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Будь-яких заяв, клопотань чи заперечень від останнього до суду не надходило.

Суд, заслухавши думку скаржника, представника заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо задоволення скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 449 ЦПК України, скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Згідно ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Відповідно до ст.447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції, згідно ч. 1 ст. 448 ЦПК України.

Відповідно до ч. ч.1,2 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ст. 19 Конституції України встановлено, що основними принципами діяльності органів Державної влади, їх посадових осіб є обов`язок діяти лише в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та Законами України.

Згідно ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 24 липня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 71/в, відповідно до якого позивач отримав кредит у розмірі 95000 доларів США.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08.02.2011 року з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» було стягнуто заборгованість за кредитним договором № 71/в від 24 липня 2007 року в загальному розмірі 794089 грн. 04 коп.

ОСОБА_1 подав начальнику Індустріального ВДВС м. Дніпро ГТУЮ у Дніпропетровській області, начальнику Соборнгого ВДВС м. Дніпро ГТУЮ у Дніпропетровській області запити від 15.04.2019 року на отримання інформації щодо наявності порушених відносно нього виконавчих проваджень.

Відповідно до наданої скаржником скріншот-копії інформації з Автоматизованої систем виконавчого провадження, в автоматизованій системі виконавчих проваджень був наявний запис щодо виконавчого провадження № 42666381 відкритого 26.03.2014 року Соборним ВДВС у м. Дніпрі ПСМУМЮ (м. Дніпро) стосовно боржника ОСОБА_1 , стягувач ПАТ «ВіЕйБі Банк», стан виконавчого провадження зупинено.

Відповідно до Актуальної інформації про об`єкт нерухомого майна, на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер 42666381, виданого 02.04.2014 року державним виконавцем Індустріального ВДВС ДМУЮ Бузяковим М.Р., державним реєстратором Дніпровського місткого управління юстиції у Дніпропетровської області прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 12179533 від 04.04.2014 року 12:14:14, вид обтяження: арешт нерухомого майна та внесено відповідний запис до Реєстру.

Відповідно до листа начальника Індустріального ВДВС м. Дніпро ГТУЮ у Дніпропетровській області від 28.05.2019 року № 12410/3, станом на 28.05.2019 року в Індустріального відділі ДВС виконавчі провадження стосовно ОСОБА_1 на виконанні не перебувають.

Відповідно до листа начальника Соборнгого ВДВС м. Дніпро ГТУЮ у Дніпропетровській області від 17.05.2019 року № 28121/21, станом на 17.05.2019 року відкриті виконавчі провадження стосовно ОСОБА_1 відсутні.

Відповідно до Договору № 14094 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 26.10.2017 року з додатком, та Договору № 388/09-17-к про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 13.11.2017 року з додатком, до Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство «Променергетика» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 71/в від 24 липня 2007 року.

Відповідно до листа директора ТОВ НВП «Промергетика» (правонаступник ПАТ «ВіЕйБі Банк») вих. № 1208-01 від 12.08.2020 року, заборгованість за кредитним договором № 741 від 24.07.2007 року та будь-які похідні від нього зобов`язання, вони, як власники вимоги, вважають такими, що повністю припинилися і відновленню не підлягають.

При цьому, станом на день розгляду даної скарги, в Автоматизованій системі виконавчого провадження, відсутні записи щодо відкритих виконавчих проваджень по боржнику ОСОБА_1 , в яких стягувачем ПАТ «ВіЕйБі Банк» та/або його правонаступники.

Згідно ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до вимог ст. ст.12,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Предметом розгляду скарг, поданих у порядку, визначеному розділом VII ЦПК України, є саме законність чи незаконність дій, бездіяльності та рішень державного виконавця.

Згідно із положеннями статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» за заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Частиною другою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до Закону України Про виконавче провадження підлягає примусовому виконанню.

В ході розгляду скарги судом встановлено, що на виконанні в Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (Індустріального ВДВС м. Дніпро ГТУЮ у Дніпропетровській області) відсутнє відкрите виконавче провадження № 42666381, в рамках якого було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Крім того, на даний час, в органах виконавчої служби, взагалі відсутні виконавчі провадження з примусового виконання рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08.02.2011 року щодо стягнення ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 71/в від 24 липня 2007 року.

Вказані відомості Індустріальним відділом державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), в ході розгляду скарги не оспорювались та не спростовані.

Разом з тим, обтяження, накладене постановою державного виконавця Індустріального ВДВС ДМУЮ Бузякова М.Р. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 02.04.2014 року, на майно ОСОБА_1 в рамках виконавчого провадження 42666381, не скасовано та продовжує діяти.

Отже, судом встановлено, що вказані вимоги Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем не виконано та не вчинено дій щодо скасування всіх заходів вжитих виконавцем на виконання рішення, в рамках виконавчого провадження № 42666381. Доказів протилежного державним виконавцем, в ході розгляду скарги, не надано.

Суд зазначає, що обмеження конституційних прав особи, зокрема, вільно володіти та розпоряджатися належною їй власністю, без формально визначеного акту, який складений належним чином та уповноваженим органом, - є неприпустимою і без сумніву порушує вимоги Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

При цьому суд враховує те, що наявність протягом тривалого не скасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є обмеженням конституційних прав особи, зокрема, вільно володіти та розпоряджатися належною їй власністю, без формально визначеного акту, який складений належним чином та уповноваженим органом, що є неприпустимим і без сумніву порушує вимоги Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод

На підставі зазначеного суд погоджується з доводами скарги про те, що така бездіяльність державного виконавця є неправомірно, а не зняття арешту з майна боржника у виконавчому провадженні саме за обставинами цієї справи є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби, і порушене право ОСОБА_1 підлягає захисту.

Разом з тим, за змістом ч. 2,3 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги, - суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Таким чином, суд за результатами розгляду скарг в порядку ст. 447 ЦПК України здійснює судовий контроль за виконанням судових рішень, шляхом прийняття одного з вищезазначених рішень, а не шляхом самостійного зняття арешту, про що просить ОСОБА_1 .

Враховуючи наведене, суд доходить висновку про необхідність зобов`язання державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), вчинити дії, передбачені ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження», тобто вирішити питання про скасування заходу щодо виконання рішення в рамках виконавчого провадження № 42666381, у вигляді арешту майна боржника ОСОБА_1 та оголошення заборони його відчуження, вжитого постановою державного виконавця від 02.04.2014 року.

За таких обставин, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, з метою недопущення порушення прав ОСОБА_1 , суд доходить висновку, що скарга є обґрунтованою та підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.76-81,258-260,447-452 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність посадових осіб Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), заінтересована особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Променергетика» задовольнити частково.

Зобов`язати державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), вчинити дії, передбачені ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження», тобто вирішити питання про скасування вжитого постановою державного виконавця від 02.04.2014 року заходу щодо виконання рішення в рамках виконавчого провадження № 42666381, у вигляді арешту майна боржника ОСОБА_1 та оголошення заборони його відчуження.

В іншій частині скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду в 15-ти денний строк з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не були вручені у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду

Суддя О.М. Мачуський