Справа № 161/2522/22
Провадження № 2/161/1926/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

29 червня 2022 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Присяжнюк Л.М.,

за участю секретаря судового засідання Борсук К.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду у місті Луцьку цивільну справу №161/2522/22 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільної сумісною власністю та стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , звернувшись із позовом до суду, просить визнати за нею право особистої приватної власності на Ѕ частину житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 . В обґрунтування позовних вимог вказує, що перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 21.01.1990, який був розірваний 06.08.2019. Будучи в шлюбі, сторонами було набуто у власність житловий будинок за вказаною адресою.

Ухвалою суду від 21 березня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та призначено розгляд справи у підготовчому засіданні.

Ухвалою суду від 25 травня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи до розгляду по суті.

Позивач у судове засідання не з`явився, натомість представник позивача подав на адресу суду заяву, якою просив розгляд справи проводити за їх відсутності, позовні вимоги підтримали та просили задовольнити їх з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач в судове засідання не з`явився, відзиву не подав, водночас представник відповідача адвокат Корень О.М. подала клопотання про зупинення провадження у справі, мотивуючи тим, що відповідач проходить військову службу.

Суд постановив відхилити останнє, оскільки суд не зупиняє провадження, якщо відсутня сторона веде справу через свого представника.

Розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.247 ЦПК України.

За погодженням позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.

Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 21 січня 1990 року, який був розірваний який був розірваний 06.08.2019.

Як вбачається з рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 7 жовтня 2021 року у справі №161/12216/21 житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , визнано об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ; визнано за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на 1/2 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 4-8).

Позивачка просить визнати за нею право особистої приватної власності на Ѕ частину житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 .

Таким чином, між сторонами є спір щодо поділу їх спільної сумісної власності подружжя.

Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи, суд виходить з таких норм права.

У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 Цивільного кодексу України.

До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу відповідно до частин другої та третьої статті 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначенням кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності подружжя.

Само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

На підставі викладеного, проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1, п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Таким чином, з огляду на викладене, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесених нею судових витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 6 202,50 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 77, 78, 133, 141, 263, 265, 268 ЦПК України, на підставі ст.ст. 183, 328, 368, 392 ЦК України, ст. 60 СК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на Ѕ частину житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 6 202 (шість тисяч двісті дві) грн. 50 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 .

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Л.М. Присяжнюк