Справа № 930/66/22
№2/930/270/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.06.2022 року Немирівський районний суд

Вінницької області

в складі головуючого судді: Алєксєєнка В.М.

при секретарі: Путій З.О.

позивачки: ОСОБА_1

представника позивачки - адвоката: Кіцули В.І.

представника відповідачів - адвоката: Гуцалюка В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Немирові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення порушень прав власності на житлове приміщення, -

В С Т А Н О В И В :

Свої позовні вимоги позивачка мотивує тим, що у її приватній власності знаходиться квартира АДРЕСА_1 , де вона постійно проживає та зареєстрована.

ѕ частин вказаного житла належить позивачці на праві приватної власності на підставі: Свідоцтва про право власності на житло від 31 січня 2002 року, виданого Немирівською міською радою та двох Свідоцтв про право на спадщину за законом від 20 серпня 2015 року, виданих Немирівською державною нотаріальною конторою після смерті дочки - ОСОБА_4 та після смерті чоловіка ОСОБА_5 . Інша ј частина належить синові позивачки ОСОБА_6 .

Право власності на вказане нерухоме майно за позивачкою було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Відповідачка ОСОБА_2 є колишньою невісткою позивачки, а відповідач ОСОБА_3 є її рідним внуком. Фактично вони не проживають у квартирі позивачки приблизно з середини 2019 року (з моменту фактичного розлучення із сином ) так як дійсне місце їхнього постійного проживання в іншому житлі (житловому будинку батьків колишньої невістки).

На вимогу до відповідачки ОСОБА_2 знятись із реєстраційного обліку, вона в телефонному режимі відповідає відмовою.

ОСОБА_1 звернулась до Немирівської міської ради із заявою про зняття відповідачів із реєстраційного обліку у моєму житлі.

Однак, на дану заяву ОСОБА_1 отримала відмови і їй було рекомендовано звернутись до суду із приводу зазначеного питання.

Будучи зареєстрованим у житлі позивачки, відповідачі порушують її конституційне право, як законного власника, володільця - вільно розпоряджатися своїм майном, а саме квартирою. Вони не несуть витрат по утриманню житла, не приймають участі у спільному побуті, вона та її син ОСОБА_6 не можуть належним чином оформити субсидію.

У зв`язку із чим позивачка звернулася до суду із позовної заявою до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про усунення порушень прав власності на житлове приміщення шляхом визнання їх такими, що втратили право користування житлом.

Представник позивачки - адвокат Кіцула В.. та позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні свій позов підтримали та просять суд його задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - адвокат Гуцалюк В.В. визнає позовні вимоги частково в частині визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки його довірителька дійсно з 2019 року проживає в с. Капустяни Тростянецького району Вінницької області. А в частині визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 просить відмовити з підстав того, що ОСОБА_3 ще влітку 2021 року проживав у вищевказаній квартирі, 1/4 частина якої належить на праві приватної власності його рідному батькові - ОСОБА_6 та відповідно не втратив своє право користування спірною квартирою. До того ж ОСОБА_3 є інвалідом з дитинтсва та після розірвання шлюбу між батьками періодично проживає та має намір проживати разом із батьком у спірній квартирі. Крім того, просить подану ним заяву про виклик свідків не розглядати.

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 379 ЦК України, житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

Квартирою, відповідно до ч. 1 ст. 382 ЦК України є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання.

Відповідно до положень ст. 150 ЖК України та ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Приписами ст. 383 Цивільного кодексуУкраїни та ст.150 ЖК України передбачено право власника використовувати житло для власного проживання членів сім`ї, інших осіб, та розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

У відповідності до положень ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння,користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

У відповідності до ч. 2 ст. 319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Статтею 41 Конституції Українита ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним.

У разі порушення своїх прав власник згідно зі ст. 391 ЦК України має право, зокрема, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

При цьому положення ст. 391 ЦК України підлягають застосуванню у тих випадках, коли між сторонами не існує договірних відносин і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі укладеного з позивачем договору.

Частиною 2 статті 405 ЦК України визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено.

Відповідно до ст. 72 ЖК України особа визнається такою що втратила право користування жилим приміщенням в разі відсутності її понад встановлені терміни.

Відповідно до ст. 167 ЖК України. Член сім`ї який вибув з житлового приміщення в будинку (квартири), що належить громадянинові, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.

Відповідно до ст.41Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном.

У відповідності до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Так, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 є власницею 3/4 частин квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

1/4 частиною спірної квартири володіє на праві приватної власності ОСОБА_6 .

Заочним рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 23.10.2019 було задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_6 про розірвання шлюбу та розірвано шлюб між сторонами.

Відповідно до довідки №396 від 23.04.2019, виданої Капустянською сільською радою Тростянецького району Вінницької області, ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Так, з досліджених у судовому засіданні матеріалів справи встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 вже не є членом родини позивача, в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 не проживає з квітня 2019 року, особистих речей там не має, обов`язки щодо утримання квартири і сплати комунальних послуг не несе, а отже, своєю реєстрацією в цьому житловому приміщенні чинить перешкоди позивачці ОСОБА_1 у розпорядженні своїм майном, що було доведено позивачкою та її представником у судовому засіданні та визнано представником відповідачки - адвокатом Гуцалюком В.В.

Таким чином, порушення права власності мають бути усунуті відповідно до положень ст. 321 ЦК України, оскільки право власності є непорушним, ніхто не може бути позбавлений цього права, або обмежений у його здійсненні та в цій частині позову вимоги підлягають задоволенню.

Однак, у судовому засідання позивачкою ОСОБА_1 та її представником - адвокатом Кіцулою В.І. не було доведено належними та допустими доказами факт відсутності та не проживання у спірній квартирі за адресою: АДРЕСА_2 протягом більше одного року ОСОБА_3 , що є рідним онуком позивачки та рідним сином співвласника квартири - ОСОБА_6 .

У зв`язку з викладеним, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування квартирою.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 263-265, 273, 354-355 ЦПК України, ст.ст.71, 72, 150, 167 ЖК України, ст.383, 391, 405 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду через Немирівський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: В.М. Алєксєєнко