У Х В А Л А

30 червня 2022 року

м. Київ

справа № 301/1310/16-ц

провадження № 61-3163ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Усика Г. І., Яремка В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 02 березня 2022 року про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , просило стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість за кредитним договором № MKIWGК00000030, укладеним 24 жовтня 2005 року між ОСОБА_2 та Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (далі - ЗАТ КБ «ПриватБанк»), у розмірі 53 226,86 дол. США, що за курсом Національного банку України від 03 червня 2016 року становило 1 333 332,84 грн.

Рішенням Іршавського районного суду Закарпатської області від 29 травня 2018 року в позові відмовлено.

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 20 червня 2019 року рішення суду першої інстанції у частині відмови у позовних вимогах ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано.

Позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Стягнено із ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 31 808,82 дол. США та процентами за користування кредитом у розмірі 21 418,04 дол. США.

Стягнено із ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 49 999,97 грн.

Постановою Верховного Суду від 07 квітня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Постанову Закарпатського апеляційного суду від 20 червня 2019 року в частині задоволених вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано.

Справу № 301/1310/16-ц в частині позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 10 листопада 2021 року апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі -АТ КБ «ПриватБанк») задоволено частково.

Рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 29 травня 2018 року скасовано, позов задоволено частково.

Стягнено солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 24 жовтня 2005 року № MKIWGK00000030 у розмірі 15 510,32 дол. США, що за курсом Національного банку України25,05 грн, станом на 03 червня 2016 року становить 388 533,51 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Закарпатського апеляційного суду із заявою про ухвалення додаткової постанови.

Заява обгрунтована тим, що вона як поручитель за кредитним договором від 24 жовтня 2005 року № MKIWGK00000030 із заявою від 30 серпня 2007 року звернулася до прокуратури Іршавського району, що кошти з банку не отримувалися. Про заявку-ордер від 28 жовтня 2005 року дізналася із позовної заяви ПАТ КБ «ПриватБанк», поданої до суду. У судовому засіданні надала свої підписи на проведення експертизи, але банк відмовився. Просила витребувати із банку роздруківку щомісячного платежу 553,94 дол. США для з`ясування складових цієї суми, яку необхідно сплачувати кожного місяця. Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 не оскаржувалося, просила надати додатковий строк на оскарження постанови.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 02 березня 2022 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення відмовлено.

У березні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 02 березня 2022 року про відмову в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення.

Ухвалою Верховного Суду від 29 квітня 2022 року касаційну скаргу залишено без руху, надано строк для усунення її недоліків.

Недоліки касаційної скарги усунено.

Касаційна скарга обгрунтована тим, що суд апеляційної інстанції порушивши статті 13 та 367 ЦПК України, переглянув рішення суду першої інстанції повністю, хоча воно оскаржувалось в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_2 , оскільки в частині вимог до ОСОБА_3 рішенням суду відмовлено в позові.

Суд апеляційної інстанції не дотримався меж доводів та вимог апеляційної скарги, ухвалив рішення в частині, що набрало законної сили; порушив норми процесуального права: статті 269, 270 ЦПК України, оскільки встановивши конкретні факти та обставини, не виправив відповідно до норм процесуального закону помилки, які мають значення.

Під час ухвалення судового рішення 02 березня 2022 року поза увагою суду апеляційної інстанції залишились доводи про наявність у справі заявки - ордеру від 28 жовтня 2005 року із підробленим підписом від імені ОСОБА_2 . Гроші на підставі заявки - ордеру від 28 жовтня 2005 року ні ОСОБА_2 , ні ОСОБА_1 не отримували. Щодо цієї обставини, то вона у 2007 році зверталась із заявою про вчинення кримінального правопорушення у місцеву прокуратуру.

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;

3) судом не вирішено питання про судові витрати;

4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Отже, частиною першою статті 270 ЦПК України визначено підстави ухвалення додаткового рішення.

Перелік підстав ухвалення додаткового рішення є вичерпним.

Відмовивши в ухваленні додаткового рішення, суд апеляційної інстанції в ухвалі від 02 березня 2022 року виходив з того, що наведені заявницею доводи, а саме: що вона як поручитель за кредитним договором від 24 жовтня 2005 року № MKIWGK00000030 із заявою від 30 серпня 2007 року звернулася у прокуратуру Іршавського району, кошти у банку не отримувала; про заявку - ордер від 28 жовтня 2005 року дізналася із позову ПАТ КБ «ПриватБанк», поданого до суду; у судовому засіданні надала свої підписи на проведення експертизи, але банк не надав документи для проведення експертизи; просила витребувати з банку роздруківку щомісячного платежу 553,94 доларів США для з`ясування складових цієї суми, яку необхідно сплачувати щомісяця; рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 не оскаржувалося, не є підставами для ухвалення додаткового рішення відповідно до статті 270 ЦПК України.

Верховний Суд зауважує, що додатковим судовим рішенням вирішуються окремі правові вимоги, які не вирішені основним рішенням, за умови, якщо з приводу позовних вимог досліджувались докази.

Додаткове судове рішення не може змінювати суті основного рішення або містити висновки про права й обов`язки осіб, які не брали участі у справі. Додаткове судове рішення є невід`ємною складовою основного судового рішення.

Водночас додаткове рішення може бути ухвалене на підставі лише тих доказів, які досліджувалися під час судового розгляду справи і лише за тими обставинами, які були предметом встановлення та оцінки суду.

Додаткова постанова не може виходити за межі спірних правовідносин, встановлювати нові юридичні факти та вирішувати питання, які не входили до предмета спору.

Верховний Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанцій, що ОСОБА_1 не зазначила підстав, за яких може ухвалюватись додаткове рішення, а оскаржуване судове рішення про відмову в ухваленні додаткового рішення відповідає вимогам статті 270 ЦПК України.

З огляду на те, що доводи та аргументи, наведені у касаційній скарзі, не дають підстав для висновків про незаконність оскаржуваного судового рішення, правильне застосовування судом апеляційної інстанції процесуальних норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 зводяться до незгоди з рішенням суду апеляційної інстанції про стягнення коштів за кредитним договором. Заявниця має право на оскарження судового рішення в касаційному порядку відповідно до вимог цивільного процесуального закону.

Керуючись статтями 270, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

У Х В А Л И В :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 02 березня 2022 року про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. С. Олійник

Г. І. Усик

В. В. Яремко