КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/9528/2022
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

5 грудня 2022 року Київський апеляційний суд в складі:

Суддя - доповідач: Андрієнко А.М.

Суддів: Соколової В.В.

Поліщук Н.В.

За участі секретаря Моторіній В.А.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 19 лютого 2022 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2020 року позивач ТОВ «Вердикт Капітал» звернувся з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 , в якій просив стягнути борг за кредитним договором № 46/АК-183.08.2 від 30.01.2008 року у розмірі 170 702,75 гривень, витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 560,54 гривень та 20 000,00 гривень витрат на правову допомогу.

В обґрунтування позову вказав, що між ОСОБА_2 та ВАТ «РОДОВІД БАНК», був укладений кредитний договір № 46/АК-183.08.2, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 23 751,00 дол. США зі сплатою 9 % річних. Договір укладено до 30 січня 2015 року. 24.05.2019 року між ПАТ «РОДОВІД БАНК» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «РОДОВІД БАНК» відступило ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за договором кредиту № 46/АК-183.08.2., укладеним з ОСОБА_2 . Станом на день подання позовної заяви відповідач не в повному обсязі повернув отримані кредитні кошти на підставі кредитного договору № 46/АК-183.08.2 від 30.01.2008 року. Оскільки ОСОБА_2 прострочено грошове зобов`язання по поверненню кредитних коштів, отриманих на підставі кредитного договору № 46/АК-183.08.2 від 30.01.2008 р., то у позивача виникло право стягнення коштів.

Загальний розмір пені та 3% річних , що підлягає стягненню станом на 07.07.2020 року, відповідно до розрахунку заборгованості, становить 170 702,75 грн.

Нарахування трьох відсотків річних проведено на суму 491 287,90 грн. за період із 07.07.2017 - 12.06.2020 р. і складає 44 275,82 грн.

Нарахування пені за подвійною обліковою ставкою проведено на суму 491 287,90 грн. (Чотириста дев`яносто одна тисяча двісті вісімдесят сім гривень 90 копійок) (сума заборгованості за кредитом (тіло кредиту)) за період із 07.07.2019 - 12.06.2020 р. і складає 126 436,93 грн.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 19 лютого 2022 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 заборгованість станом на 07.07.2020 року за нарахованими пенею та 3% річних за Кредитним договором №46/АК- 183.08.2 від 30.01.2008 року у загальному розмірі 170 702,75 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 2 560,54 грн. (Дві тисячі п`ятсот шістдесят гривень 54 копійки).

В частині стягнення витрат на правову допомогу відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, 20.07.2022 року ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позову, в решті рішення залишити без змін, мотивуючи тим, що судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального та процесуального права, рішення необґрунтоване та прийняте з неповним встановленням обставин, що мають значення для справи.

На обґрунтування апеляційної скарги вказує, що суд розглянув справу без участі відповідача та без його належного повідомлення, оскільки апелянт змінив місце проживання та не проживає за адресою своєї попередньої реєстрації, за таких обставин апелянт був позбавлений можливості проінформувати суд про наявні судові спори, а також позбавлений можливості подати заяву про застосування строків позовної давності.

Зазначає, що згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором прострочення заборгованості виникло з 11.04.2008 року, тобто з цього дня позивач , як правонаступник первісного кредитора, довідався про порушення свого права, а тому вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню у зв`язку з закінченням строку позовної давності згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України, яку просить застосувати.

Також вказує, що зазначений спір, предметом якого є кредитний договір №46/АК-183.08.2 від 30 січня 2008 року вже неодноразово розглядався Святошинським районним судом м. Києва у справах №759/9932/13-ц та були винесені законні та обґрунтовані рішення.

З огляду на зазначене, вважає, що заявлені вимоги щодо стягнення суми заборгованості, не можуть вважатися справедливими та розумними, а дії позивача по їх стягненню добросовісними, оскільки відповідач передав, а позивач прийняв автомобіль марки Renault Megane, з метою його наступного продажу та погашення кредитної заборгованості.

Відповідач ОСОБА_2 у суді апеляційної інстанції підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, рішення скасувати та відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені, причину неявки суду не повідомили.

На підставі ст. 372 ЦПК України колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи за відсутності осіб, що не з`явились.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 30.01.2008 року між ПАТ «Банк «РОДОВІД БАНК» та ОСОБА_2 було укладено Кредитний договір № 46/АК-183.08.2, відповідно до умов якого, позивач надав позичальнику кредит у розмірі 23 751,00 дол. США зі сплатою 9 % річних на придбання автомобіля марки Renault Megane 1.6 з остаточним терміном повернення кредиту 30.01.2015 р. (а.с 8-12).

24.05.2019 р. було укладено між ПАТ «РОДОВІД БАНК» та ТОВ «Вердикт Капітал» договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «РОДОВІД БАНК» відступило ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за договором кредиту, в тому числі за договором кредиту № 46/АК-183.08.2 (а.с. 18- 20).

Згідно витягу з договору № 15 про відступлення прав вимоги від 24.05.2019 року право вимоги по договору № 46/АК-183.08.2 від 30.01.2008 року перейшло до ТОВ «Вердикт Капітал».

Також встановлено, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 23 грудня 2016 року у справі №759/9932/13-ц розглянуто спір, предметом якого є кредитний договір №46/АК-183.08.2 від 30 січня 2008 року, укладений між ОСОБА_2 та ПАТ «РОДОВІД БАНК», правонаступником якого є ТОВ «Вердикт Капітал» та яким відмовлено у задоволені позову про стягнення заборгованості.

При розгляді справи №759/9932/13-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, встановлено, що останній передав банку належний йому автомобіль Renault Megane, який був предметом застави, для його подальшої реалізації, також встановлено, що автомобіль був реалізований, однак в розрахунках заборгованості відомості щодо зарахування коштів від продажу належного ОСОБА_2 та переданого 17.06.2010 року банку автомобіля з метою реалізації та зарахування коштів в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором не містяться.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції стягнув з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» суму заборгованості за пенею та нараховані 3% відсотки у розмірі 170 702,75 грн, встановивши неналежне виконання апелянтом умов договору.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неповно встановив обставини справи, прийшов до висновків, які не відповідають обставинам справи з порушенням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та постановлення нового.

Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про заставу» заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках передбачених законом чи договором,- неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором.

Відповідно до ст. 20 зазначеного Закону заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Як раніше встановлено судом, та зазначено у апеляційній скарзі , предмет застави автомобіль Renault Megane переданий для подальшої реалізації банку та був реалізований, але суму отриманих коштів від реалізації автомобіля не встановлено та як зазначено в рішенні Святошинського районного суду м. Києва від 23 грудня 2016 року у справі №759/9932/13-ц в розрахунках заборгованості відомості щодо зарахування коштів від продажу належного ОСОБА_2 та переданого 17.06.2010 року банку автомобіля з метою реалізації та зарахування коштів в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором не містяться.

Таким чином, з наданого позивачем розрахунку неможливо встановити належну суму заборгованості, у зв`язку з відсутністю відомостей про розмір отриманих коштів після реалізації предмета застави.

Так як позивачем не доведено суму заборгованості відповідача, то неможливо встановити суму пені та 3% річних, які просив стягнути позивач, які розраховуються від суми заборгованості.

Тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позовних вимог, оскільки вони не доведені позивачем.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України.

Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Як вбачається із роз`яснення , викладеного в п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року за № 14 «Про судове рішення у цивільній справі»- встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову у позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього»

Оскільки колегія суддів прийшла до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з підстав їх недоведеності, то ст. 256 ЦК України не підлягає застосуванню.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у зв`язку із їх недоведеністю.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 19 лютого 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 19 грудня 2022 року.

Суддя - доповідач:

Судді: