Справа № 344/2168/22
Провадження № 22-ц/4808/1320/22
Головуючий у 1 інстанції Польська М.В.
Суддя-доповідач Мальцева
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Мальцевої Є.Є.,

суддів: Баркова В.М., Луганської В.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29 вересня 2022 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

10 лютого 2022 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просив стягнути з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 55748,37 грн. та судові витрати. Так, відповідачем порушено свої зобов`язання перед АТ КБ «ПриватБанк» щодо погашення заборгованості за кредитним договором, у зв`язку з чим станом на 25 січня 2022 року ОСОБА_1 має заборгованість у розмірі 55748,37 грн. яка складається з 46164,12 грн. боргу за кредитом; 9584,25 грн. - за простроченими процентами.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29 вересня 2022 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк».

В апеляційній скарзі представник АТ КБ «Приватбанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції як незаконне та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги позивача задовольнити в повному обсязі. Судові витрати покласти на відповідача.

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, посилаючись на те, що у березні 2021 року з його банківської кредитної картки «Універсальна» по обслуговуванню кредитного рахунку було викрадено грошові кошти в сумі 48 210,81 грн. Він виконав усі передбачені законом дії стосовно повідомлення банку про несанкціоноване списання грошових коштів з його рахунку та звернення до правоохоронних органів з приводу вчинення протиправних дій з картковим рахунком. Тому позов не визнавав, рішення суду першої інстанції вважає законним та справедливим.

Відповідно до ч.13 ст.7, ч.ч. 1,3 ст.368, ч.1 ст.369 ЦПК України справа розглядається апеляційним судом в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до укладеного договору №б/н від 28.07.2011 року відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним Анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами складає між сторонами кредитний договір (а.с.21-51). Максимальний кредитний ліміт становить 50 000, 00 грн. (а.с.19).

Тому, виходячи з факту укладення кредитного договору, за яким у відповідача є зобов`язання перед банком, які він в установлений договором строку не виконує, позивач розрахував суму заборгованості ОСОБА_1 станом на 26.01.2022 року у сумі 55748,37 грн., з яких: 46164.12 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 9584.25 грн. заборгованість за простроченими відсотками (а.с.4-18).

Також встановлено, що строк дії платіжної картки закінчується у серпні 2024 року (а.с.20).

З наданого позивачем суду першої інстанції розрахунку заборгованості за договором б/н від 28 липня 2011 року вбачається, що відповідач з липня 2011 року по 26 січня 2022 року користувався кредитними коштами, сплачував заборгованість за кредитом та відсотки за його користування та інші платежі (а.с. 4-18). Дані обставини підтверджені й під час дослідження апеляційним судом наданого в суді апеляційної інстанції виписки розрахунку руху коштів ОСОБА_1 по карткам, що йому видавалися за період з 2011 року по 2021 рік (а.с 20).

Факт отримання відповідачем кредитних коштів та користування ними відповідачем не оспорюється.

30.05.2022 року відповідач подав відзив на позов та просив відмовити у задоволенні позовних вимог, мотивуючи тим, що 17.03.2021 року з його банківської кредитної картки «Універсальна» було викрадено грошові кошти в сумі 48 210,81 грн. Свої обов`язки перед банком щодо погашення заборгованості за договором кредиту він виконав - відповідно до умов договору повідомив банк про несанкціоноване списання грошових коштів з його рахунку та звернувся до правоохоронних органів з приводу вчинення протиправних дій з картковим рахунком. Вказав, що 17.03.2021 з його рахунку без його відома, шляхом шахрайських дій невідомої особи відбулись перекази коштів на суми 15 000,00 грн. та 600 грн. комісія банку, 8356,55 грн. та 334,26 комісія банку, 23 000 грн. та 920 грн. комісія банку на інші банківські карти (згідно з наданою банком довідкою такі картки йому не видавалися ) (а.с.61, 20). Відповідач негайно повідомив про це банк та правоохоронні органи.

Листом відділу протидії кіберзлочинам в Івано-Франківській області департаменту кіберполіції Національної поліції України від 19.03.2021 №637/38/11-2021 підтверджено, що заява ОСОБА_1 зареєстрована в ІТС ІПНП ВПК в Івано-Франківській області за №391 від 19.03.2021 року та направлена до Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області для внесення відомостей, вказаних у електронному зверненні до ЄРДР (а.с.142).

Згідно з повідомленням Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області від 14.04.2021 №К-85/2021 вказану заяву зареєстровано в Журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області за № 10383 від 25.03.2021 року.

Представник позивача у відповіді на відзив щодо заволодіння коштами відповідача з кредитної картки іншою особою шахрайським способом заперечувала, посилаючись на те, що переказ коштів був здійснений через Приват24, а такий переказ можливо було здійснити лише за допомогою входу в сервіс Приват24, отже необхідно введення паролю для такого входу, використання фінансового телефону відповідача та іншої особистої інформації, необхідна також інформація про платіжну карту, номер платіжної картки, термін її дії, та CVV код, повинен бути у особи в наявності мобільний телефон Клієнта, зареєстрований ним в банківській системі, для отримання ОТП-паролю.

У пунктах 32.1, 32.7 статті 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (надалі - Закон) визначено, що банк, що обслуговує платника, та банк, що обслуговує отримувача, несуть перед платником та отримувачем відповідальність, пов`язану з проведенням переказу, відповідно до цього Закону та умов укладених між ними договорів. Банк платника не має права на списання з рахунка платника коштів за розрахунковим документом після отримання документа на його відкликання.

Згідно із пунктом 37.2 статті 37 Закону у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Пунктами 1.15, 1.23, 1.24, 1.32 статті 1 Закону визначені умови, за яких рух коштів вважається неналежним (неправомірним) переказом, а саме: ініціатором такого переказу має бути особа, яка не є платником, тобто якій не належить рахунок, з якого ініціюється платіж (неналежний платник), а кошти мають бути списані з рахунку неналежного платника помилково або неправомірно та зараховані на рахунок неналежного отримувача, тобто особи, яка не має законних підстав на одержання переказу.

Ініціювання переказу коштів може здійснюватися шляхом використання держателем електронного платіжного засобу, тобто платіжної картки (стаття 21 Закону).

Згідно з пунктом 14.16 статті 14 цього Закону користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу зобов`язаний негайно повідомити банк у спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.

Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення держателем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів.

Відповідно до пункту 14.14 статті 14 цього Закону під час реєстрації банком повідомлення користувача щодо втрати електронного платіжного засобу банк зобов`язаний відобразити дату та час повідомлення.

Загальні вимоги Національного банку до емісії банками-резидентами, філіями іноземних банків (далі - банки) електронних платіжних засобів, а також порядок здійснення операцій з їх використанням передбачений положенням «Про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням» (надалі - Положення), затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705 «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів».

Вимоги цього Положення поширюються на платіжні організації, учасників платіжних систем, які є суб`єктами відносин, що виникають під час здійснення операцій, ініційованих із використанням електронних платіжних засобів цих платіжних систем та користувачів електронних платіжних засобів (далі - користувач).

Так, згідно З п.п.5-9 Положення користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем.

Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.

Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів.

Емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором.

Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.

Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок.

Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН-у або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Пунктом 9 розділу VI Положення «Про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України 05 листопада 2014 року № 705, встановлено, що користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Отже, з урахуванням вищезазначеного, та того що електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, про що негайно повідомлено банк, суд прийшов до правильного висновку, що відповідач не повинен нести відповідальність за здійснення платіжних операцій.

Згідно з п.14.3. ст.14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» порядок проведення емісії електронних платіжних засобів та здійснення операцій із їх використанням, у тому числі обмеження щодо порядку емісії та здійснення операцій із їх використанням, визначаються нормативно-правовими актами Національного банку України.

Загальні вимоги Національного банку до емісії банками-резидентами, філіями іноземних банків електронних платіжних засобів і порядок здійснення операцій з їх використанням визначені Положенням про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705 (далі - Положення № 705).

Згідно з пунктом 14.12. статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та пунктом 1 розділу VI Положення № 705 користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Пунктами 2, 5 розділу VI Положення № 705 встановлено, що користувач зобов`язаний надійно зберігати та не передавати іншим особам електронний платіжний засіб, ПІН та інші засоби, які дають змогу користуватися ним.

Користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем.

Відповідно до п.7 розділу X Положення № 705 контроль за рухом і цільовим використанням коштів за рахунками користувачів з використанням електронних платіжних засобів здійснюється власниками цих рахунків.

3a змістом п. 6 розділу VI Положення № 705 та п. 14.6. ст.14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.

Із скріншоту автоповідомлення банку вбачається, що о 17.03.2021 року о 15:36 год. номер відповідача було приєднано до облікового запису 12. (а.с.144) При цьому таку заявку він не створював, доказів протилежного банком не надано.

17.03.2021 року на електронну адресу відповідача (після його повідомлення) надійшов лист від АТ КБ «Приват банк», за змістом якого за карткою відповідача було зафіксовано підозрілі операції, що могли виявитись шахрайськими, за номером телефону відповідача, який залишено банку як контактний зв`язатись не змогли, тому з метою безпеки картку було тимчасово заблоковано. (а.с 135-136)

Таким чином, суд правильно вважав, що відповідач виконав свої обов`язки перед банком щодо погашення заборгованості за договором кредиту, повідомив банк про несанкціоноване списання грошових коштів з його рахунку 17.03.2021 року, зокрема, повідомивши позивача про необхідність блокування карткового рахунку негайно, звернувся до правоохоронних органів з приводу заволодіння грошовими коштами з банківського рахунку.

Позивачем ані під час розгляду справи в суді першої інстанції, ані апеляційною скаргою не доведено, що відповідач будь-якими своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Більш того, судом вірно враховано, що аналогічний висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України від 13.05.2015 року № 6-71 цс 15 та у подальшому у постановах Верховного Суду від 01.02.2018 року у справі № 758/7327/14-ц, від 12.02.2018 року у справі № 592/2386/16-ц та від 20.06.2018 року у справі № 691/699/16-ц, відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні вказаних норм права. Так, відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30.04.2010 року № 223, банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

На підставі викладеного, суд дійшов цілком обгрнутованого висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Такі ж висновки містяться у постанові Верховного Суду від 07 листопада 2022 року у справі № 751/5017/20.

Зі справи вбачається, що суд належно дослідив і проаналізував надані письмові докази, в тому числі стосовно обставин користування відповідачем послугами банку та втрати кредитних коштів, і зробив висновок, який повністю відповідає обставинам справи.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення. При вирішенні даної справи судом повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, переглядаючи справу відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів не вбачає апеляційних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції, у зв`язку з чим апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.374, 367, 375, 381,382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 27 грудня 2022 року.

Головуюча Є.Є.Мальцева

Судді В.М. Барков

В.М. Луганська