Житомирський апеляційний суд
Справа №295/1409/22 Головуючий у 1-й інст. Зосименко О. М.
Категорія 39 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді: Талько О.Б.,

суддів: Коломієць О.С., Шевчук А.М.,

за участю секретаря Кравчук Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 295/1409/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення авансу за попереднім договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Богунського районного суду м. Житомира від 15 серпня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Зосименка О.М.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що 11 вересня 2021 року між нею та відповідачкою укладений попередній договір, за умовами якого ОСОБА_2 зобов`язувалася продати їй квартиру АДРЕСА_1 . Договір купівлі-продажу цієї квартири вони мали намір укласти до 15 січня 2022 року. На виконання умов попереднього договору вона передала відповідачці аванс у розмірі 1000 дол. США. Проте у встановлений строк договір купівлі-продажу не був укладений. На даний час ОСОБА_2 відмовляється повернути їй аванс, внаслідок чого вона змушена звернутися до суду.

Враховуючи вищезазначене, позивачка просила стягнути з ОСОБА_2 1000 дол. США.

Заочним рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 15 серпня 2022 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що передана нею сума у розмірі 1000 дол. США є авансом. Оскільки основний договір купівлі-продажу не був укладений, відповідачка зобов`язана повернути їй зазначені кошти.

В судовому засіданні позивачка підтримала апеляційну скаргу.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи, 11 вересня 2021 року між сторонами укладений попередній договір, за умовами якого ОСОБА_2 зобов`язувалася у термін до 15 січня 2022 року продати позивачці належну їй квартиру АДРЕСА_1 . Пунктом 1.4 попереднього договору передбачено, що з метою забезпечення виконання цього зобов`язання в рахунок належних за договором відчуження платежів покупець передає продавцю аванс в сумі 1000 дол. США.

У договорі також зазначено, що у випадку неукладення договору відчуження нерухомості з вини покупця аванс повністю залишається у продавця. Сторони також домовилися, що у разі неукладення договору відчуження нерухомості з вини продавця він повертає покупцю суму авансу та додатково сплачує суму у розмірі авансу ( пункти 3.2, 3.3 попереднього договору).

Попередній договір укладений у простій письмовій формі.

Як встановлено судом, договір купівлі-продажу вказаного майна між сторонами не був укладений.

Відповідно до положень частини 1 статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного періоду ( у певний термін) укласти договір в майбутньому ( основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Законом може бути встановлено обмеження щодо строку ( терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору.

Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства.

Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена,- у письмовій формі.

Частиною 1 статті 657 ЦК України передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку ( квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини 1 статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

При вирішенні спору суд першої інстанції виходив з того, що укладений між сторонами попередній договір є нікчемним, отже, не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Проте, поза увагою суду залишилось наступне.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 8 червня 2021 року у справі №662/39715-ц вказано, що суд, з`ясувавши під час розгляду справи, що сторони або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну їх правову кваліфікацію та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. На суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилалася, зокрема, на приписи статей 635, 570 ЦК України, зазначивши, що передані нею кошти за попереднім договором є авансом й, враховуючи ту обставину що основний договір не був укладений між нею та відповідачкою, остання зобов`язана повернути їй ці кошти.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що укладений між сторонами попередній договір є нікчемним, оскільки не був посвідчений нотаріально.

Проте, посилання ОСОБА_1 на норми права, які не підлягають застосуванню у цій справі, не є підставою для відмови в задоволенні позову, оскільки суд при вирішенні справи враховує підставу (обґрунтування) та предмет позовних вимог. Підставою позову є фактичні обставини, що наведені в заяві, тому зазначення позивачкою конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору. Таким чином, визначення предмета та підстав спору є правом позивача, у той час як встановлення обгрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Зміст спірних правовідносин свідчить про те, що сторони мали намір укласти договір купівлі-продажу належної відповідачці квартири. З метою придбання даного майна ОСОБА_1 передала ОСОБА_2 1000 дол. США. Оскільки договір купівлі-продажу не був укладений, то підстава отримання від позивачки цих коштів відсутня.

Правовідносини, які пов`язані з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави, врегульовані Главою 83 ЦК України.

Так, згідно зі статтею 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи ( потерпілого) без достатньої правової підстави ( безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються, зокрема, також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином ( пункт 1 частини статті 1212 ЦК України).

Таким чином, передані позивачкою кошти у розмірі 1000 дол. США підлягають стягненню з ОСОБА_2 на підставі статті 1212 ЦК України.

Враховуючи вищезазначене, рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення,- про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1000 дол. США.

Керуючись ст.ст. 259,268,367,368,374,376,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Богунського районного суду м. Житомира від 15 серпня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 1000 доларів США, а також 992 грн. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: