Справа № 761/971/13- ц
Провадження № 4-с/761/104/2022
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2022 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді: Савицького О.А.,

при секретарі: Горюк В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця, заінтересовані особи: Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Акціонерне товариство «РВС Банк»,

ВСТАНОВИВ:

17.01.2022 р. ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність ВПВР Департаменту ДВС МЮ України, у якій просить: визнати неправомірною бездіяльність ВПВР Департаменту ДВС МЮ України у зняття арештів та заборон з її нерухомого майна; зобов`язати посадових осіб ВПВР Департаменту ДВС МЮ України зняти арешт з всього її майна, накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 51829897, винесеною 02.08.2016 р. старшим державним виконавцем ВПВР Департаменту ДВС МЮ України, а також вилучити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про обтяження № 15734222; зобов`язати посадових осіб ВПВР Департаменту ДВС МЮ України зняти арешт з всього її майна, накладений постановою про арешт майна боржника № 47048147, винесеною 31.03.2015 р. ВПВР Департаменту ДВС МЮ України, а також вилучити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про обтяження № 9273489.

Свою скаргу заявник обґрунтовує тим, що 30.06.2016 р. державним виконавцем ВПВР Департаменту ДВС МЮ України винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні № 47048147 з підстави, передбаченої п.2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Також 06.08.2020 р. державним виконавцем ВПВР Департаменту ДВС МЮ України винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 51829897 з підстави, передбаченої п.3 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». Разом з тим, посилаючись на те, що під час винесення вказаних постанов арешт та встановлені заборони з всього її майна зняті не були, що суперечить вимогам закону, заявник вважає, що вказаною бездіяльністю ВПВР Департаменту ДВС МЮ України були порушені її права, а тому звернулась до суду з даною скаргою.

Ухвалою від 08.02.2022 р. скаргу прийнято до розгляду та призначено судове засідання.

Представник заявника в судове засідання не з`явився, однак на адресу суду надійшло письмове клопотання, зі змісту якого вбачається, що останній заявлені вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх у повному обсязі, а також розглянути скаргу за його відсутності.

Представник заінтересованої особи ВПВР Департаменту ДВС МЮ України в судовому засіданні проти заявлених вимог заперечив, просив суд відмовити у їх задоволенні.

Інша заінтересована особа в судове засідання не з`явилась, свого представника до суду не направила, про дату, час і місце судового розгляду повідомлялась належним чином у встановленому законом порядку, причин неявки не повідомила.

Враховуючи, що відповідно до ч.2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду, тому суд вважає за можливе розглянути скаргу за відсутності заінтересованої особи.

Вислухавши пояснення представника заінтересованої особи, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що заявлені вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що у провадженні ВПВР Департаменту ДВС МЮ України перебували виконавчі провадження № 47048147 та № 51829897 з примусового виконання виконавчого листа № 761/971/13-ц, виданого 19.03.2015 р. Шевченківським районним судом м.Києва про стягнення із ОСОБА_1 на користь ПАТ «АКБ «Київ» боргу в сумі 10100356,03 грн. та судового збору в сумі 3219,00 грн.

Постановами державних виконавців від 31.03.2015 р. та від 02.08.2016 р. у рамках вказаних виконавчих проваджень накладено арешт та встановлені заборони на все майно боржника ОСОБА_1 , на підставі яких державними реєстраторами прийняті відповідні рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та внесені відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (записи про обтяження за №№ 9273489, 15734222), що підтверджується копією постанови та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

30.06.2016 р. державним виконавцем ВПВР Департаменту ДВС МЮ України винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні № 47048147 з підстави, передбаченої п.2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

06.08.2020 р. державним виконавцем ВПВР Департаменту ДВС МЮ України винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 51829897 з підстави, передбаченої п.3 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Разом з тим, під час вирішення питання про повернення виконавчого документа стягувачу та закінчення виконавчого провадження, державним виконавцем питання щодо скасування арешту та встановленої заборони щодо майна боржника не вирішувалось.

Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Звертаючись до суду з даною скаргою, заявник, як на підставу для її задоволення, посилається на неправомірну бездіяльність ВПВР Департаменту ДВС МЮ України щодо незняття арештів та встановлених заборон з її нерухомого майна, враховуючи, що вказане питання повинно було бути вирішено під час повернення виконавчого документа стягувачу та закінчення виконавчого провадження, а тому вважає, що вказаною бездіяльністю ВПВР Департаменту ДВС МЮ України порушені її права.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 р. № 1404-VІІІ (далі - Закон № 1404-VІІІ) встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 5 Закону № 1404-VІІІ визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 18 Закону № 1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Так, з метою примусового виконання рішення суду державними виконавцями винесено постанову про відкриття виконавчих проваджень № 47048147 та № 51829897, при цьому постановами від 31.03.2015 р. та від 02.08.2016 р. накладено арешт та встановлено заборону на все майно боржника.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 25.08.2021 р., на підставі вказаних постанов 02.04.2015 р. за № 9273489 та 04.08.2016 р. за № 15734222 зареєстровані обтяження нерухомого майна боржника.

Разом з тим, 30.06.2016 р. державним виконавцем ВПВР Департаменту ДВС МЮ України було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні № 47048147 з підстави, передбачено п.2 ч.1 ст. 37 Закону № 1404-VІІІ, оскільки у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

06.08.2020 р. державним виконавцем ВПВР Департаменту ДВС МЮ України винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 51829897 з підстави, передбаченої п.3 ч.1 ст. 39 Закону № 1404-VІІІ, оскільки відбулось припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, а виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва.

Згідно з п.2 ч.1 ст. 37 Закону № 1404-VІІІвиконавчий документ повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

При цьому, згідно висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 06.03.2019 р. у справі № 263/1468/17, у разі повернення виконавчого документа стягувачу виконавче провадження не є закінченим, після якого могли б наступити правові наслідки, передбачені частиною другою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження». Ураховуючи викладене, суди на підставі належним чином оцінених доказів дійшли правильного висновку про те, що у зв`язку з відсутністю майна у боржника державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, але законодавством не передбачено право державного виконавця на зняття арешту у разі повернення виконавчого документа стягувачу з цих підстав, який має право повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення суду, яке не виконано і боржником за яким є саме заявник у цій справі».

Таким чином, приймаючи до уваги висновок, висловлений Верховним Судом щодо вказаних правовідносин, суд вважає, що у даному випадку під час вирішення питання про повернення виконавчого документа стягувачу у рамках виконавчого провадження № 47048147 у державного виконавця були відсутні правові підстави для скасування арешту та встановленої заборони щодо майна боржника.

Разом з тим, перелік підстав, у разі яких виконавче провадження підлягає закінченню визначено у ч.1 ст. 39 Закону № 1404-VІІІ. Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 40 Закону № 1404-VІІІ, у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Водночас, суд зазначає, що частиною 1 статті 40 Закону № 1404-VІІІ визначено, що виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Тобто, вирішення питання про скасування арешту та встановленої заборони щодо майна боржника, накладених у рамках виконавчого провадження № 51829897, з врахуванням того, що вказане виконавче провадження не є знищеним, як вбачається з листа ВПВР Департаменту ДВС МЮ України від 07.10.2021 р., повинно здійснюватись державним виконавцем виключно у межах діючого виконавчого провадження, на яке розповсюджуються його повноваження.

За таких обставин, оскільки під час винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу положеннями законодавства не передбачено право державного виконавця на зняття арешту та скасування встановлених заборон, тому дії останнього у даному випадку відповідають вимогам закону та відповідно з його боку жодних права чи свободи заявника у виконавчому провадженні № 47048147 порушено не було, при цьому постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження № 51829897 фактично у даній скарзі не оскаржується, питання про її скасування не ставиться, а отже вона вважається чинною, що в свою чергу свідчить про неможливість ВПВР Департаменту ДВС МЮ України за таких обставин вчиняти будь-які виконавчі дії у цьому виконавчому провадженні, а тому суд приходить до висновку, що правові підстави для скасування арешту та встановлених заборон щодо майна заявника у визначений ним спосіб шляхом визнання бездіяльності відділу неправомірною та зобов`язання його вчинити дії, відсутні, у зв`язку з чим відмовляє в задоволенні даної скарги.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 12, 13, 76-81, 259-261, 268, 352-355, 447-451 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні скарги на бездіяльність державного виконавця, заінтересовані особи: Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Акціонерне товариство «РВС Банк».

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м.Києва протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя: