Єдиний унікальний номер 264/1429/21
Номер провадження 22-ц/804/508/22
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2022 року м. Маріуполь

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Мальцевої Є.Є., суддів Баркова В.М., Зайцевої С.А.,

секретар судового засідання Сидельнікова А.В,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство ДТЕК Донецькі електромережі,

відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 11 листопада 2021 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства ДТЕК Донецькі електромережі до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за спожиту (необліковану) електроенергію-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2021 року позивач АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту, але необліковану приладом обліку електричну енергію. В обґрунтування зазначив, що 17.10.2018 року при перевірці представниками позивача виконання вимог Закону України «Про ринок електричної енергії» та Правил роздрібного ринку електричної енергії (далі - ПРРЕЕ), за місцем проживання відповідача ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , особовий рахунок № НОМЕР_1 , виявлено порушення ним вимог Закону України «Про ринок електричної енергії» та пп. 3 п.5.1.1 ПРРЕЕ, що виразилося у самовільному підключенні електроустановок, токоприймачів до електричної мережі енергопостачальника з порушенням схеми обліку. Підключення фазного та нульового дротів для живлення токоприймачів поза приладу обліку. Електрична енергія споживається, але приладом обліку не враховується. Місце самовільного підключення - опора ЛЕП. На підставі п.8.2.5 ПРРЕЕ виявлене порушення було зафіксовано в акті про порушення ПРРЕЕ №221874 від 17.10.2018 року, відповідач ОСОБА_1 був присутній при складанні вказаного акту, підписав його, зауважень до акту не мав, про дату проведення засідання комісії з розгляду акту повідомлений, про що в акті зроблено відповідні записи.

Згідно з протоколом засідання комісії РЕМ по розгляду актів про порушення ПКЕЕН №9 від 07.11.2018 року акт складений відповідно з вимогами абзацу 3 пп.5.1.1 п.5.1 ПРРЕЕ. Розрахунок спричинених збитків проведений згідно з Методикою визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачем Правил роздрібного ринку електричної енергії, та розмір збитків, спричинених без обліковим користуванням електроенергією склав 23335,92грн. Рахунок на вказану суму та протокол комісії №9 від 07.11.2018 року було направлено відповідачу ОСОБА_1 поштою.

Сума вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення, відповідачем не сплачена, у зв`язку з чим позивач просив стягнути заборгованість за спожиту, але необліковану приладом обліку електричну енергію у сумі 23335,92 грн та судовий збір в сумі 2270,00грн.

Ухвалою Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 23.06.2021 року в якості співвідповідачів, як власників домоволодіння в якому було виявлено порушення ПРРЕЕ, залучено ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 11 листопада 2021 року позов АТ ДТЕК Донецькі електромережі до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за спожиту (необліковану) електричну енергію задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь АТ ДТЕК Донецькі електромережі заборгованість за спожиту, але необліковану приладом обліку електричну енергію у сумі 23335,92грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь АТ ДТЕК Донецькі електромережі витрати по сплаті судового збору в рівних частках з кожного по 1135,00грн, що загалом складає 2270,00грн.

У задоволенні позовних вимог АТ ДТЕК Донецькі електромережі до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту (необліковану) електричну енергію відмовлено.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням, відповідачка - ОСОБА_2 , подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушенням норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просила рішення в частині стягнення з неї заборгованості за спожиту, але необліковану приладом обліку електричну енергію, скасувати. Стягнути АТ «ДТЕК Донецькі електромережі на користь ОСОБА_2 судові витрати на професійну правничу допомогу у сумі 2500 грн. та судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 1702,50грн.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що всупереч нормам процесуального права ОСОБА_2 як відповідач по справі була позбавлена можливості бути заслуханою судом безпосередньо, оскільки суд розглянув справу без її участі, належним чином не повідомив про розгляд.

На підставі договору дарування частини домоволодіння від 26.08.2016 року вона є власником 16/25 частин домоволодіння з відповідною частиною господарських та побутових споруд та будівель, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Належна частина будинку є окремим будинком з господарськими та побутовими спорудами. Рішенням колегії Кальміуської районної адміністрації Маріупольської міської ради від 22.03.2017 року №53 надано поштову адресу об`єкту нерухомості: будинку (16/25 частин домоволодіння), розташованому по АДРЕСА_1 , а саме, частині, що належить ОСОБА_2 - АДРЕСА_3 . Відповідно до Витягу із бази даних Реєстру адрес про присвоєння поштової адреси будинку (16/25 частин) стара адреса АДРЕСА_1 , на підставі рішення Кальміуської (раніше Іллічівської) районної адміністрації №53 від 22.03.2017 року ) присвоєно будинку адресу: АДРЕСА_3 .

ОСОБА_2 отримує електричну енергію за адресою: АДРЕСА_3 , в неї наявний паспорт точки/точок розподілу (передачі) електричної енергії. Точка комерційної енергії 828543.

Тобто, до її домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , електрична енергія розподіляється окремо від домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , та обліковується окремим лічильником, яким ОСОБА_2 користується.

Відповідач не є споживачем енергії АДРЕСА_1 , ніколи не користувалась точкою розподілу (передачі) електричної енергії за адресою: АДРЕСА_1 , адже вона не є власником вказаного будинку за вказаною адресою та акт №221874 від 17.10.2018 року щодо порушень, відносно неї не складався.

Судом встановлено, що згідно з особовим рахунком № НОМЕР_1 , наданим позивачем, виявляється, що споживачем послуг з електропостачання за адресою - АДРЕСА_1 » є ОСОБА_4 .

Суд під час розгляду справи встановив, що споживачем є ОСОБА_4 , який навіть не залучений до участі у справі, а рішення ухвалив стосовно неналежного відповідача ОСОБА_2 , яка ніякого відношення до вказаного домоволодіння не має.

Представник позивача Новікова В.Р. надала відзив на апеляційну скаргу, в якому вказувала, що відповідачем ОСОБА_2 не виконано усіх належних дій для того, щоб суд врахував її адресу - АДРЕСА_3 , оскільки адреса відповідачів перевірялася в Реєстрі речових прав за адресою АДРЕСА_1 . Відповідач не внесла відповідних змін в жодну державну установу, отже, суд повідомляв її за останньою відомою адресою правомірно. Тому рішення суду є правильним, скасуванню з підстав порушення вимог процесуального права не підлягає. На думку позивача, витрати на правничу допомогу, які просить відшкодувати відповідач у зв`язку із апеляційним оскарженням рішення, не доведені, оскільки апеляційна скарга підписана особисто ОСОБА_2 ..

Представник позивача - Новікова В.Р. в суді апеляційної інстанції заперечувала проти задоволення вимог апеляційної скарги, надала письмові заперечення проти скарги.

Відповідач ОСОБА_2 у суді апеляційної інстанції вимоги поданої нею апеляційної скарги підтримала, просила їх задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до апеляційного суду не з`явились, про дату та час розгляду справи повідомлялись належним чином. Від відповідача ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи у його відсутність.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку учасників справи в судове засідання, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та інші.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №262499155 від 22.06.2021 року, співвласниками нерухомого майна за адресою АДРЕСА_1 , згідно з договором дарування частини домоволодіння, є ОСОБА_2 (16/25 часток) та згідно з свідоцтвом про право на спадщину - ОСОБА_3 (18/50 часток).

Як вбачається з особового рахунку № НОМЕР_1 , ОСОБА_4 є споживачем послуг з електропостачання за адресою АДРЕСА_1 .

17.10.2018 року представниками позивача за адресою: АДРЕСА_1 , у присутності ОСОБА_1 виявлено самовільне підключення електроустановок, токоприймачів до електричної мережі Енергопостачальника з порушенням схеми обліку, підключення фазного та нульового дротів для живлення токоприймачів поза приладу обліку, електрична енергія споживається, але приладом обліку не враховується, місце самовільного підключення - опора ЛЕП, про що складено акт про порушення ПКЕЕН №221874, який підписано трьома представниками енергопостачальника та ОСОБА_1 , зауважень до акту не вказував.

В акті споживачем послуг з електропостачання зазначено ОСОБА_1 , проте відповідно до даних паспорту місцем реєстрації ОСОБА_1 є АДРЕСА_2 . У будинку, в якому виявлено порушення користування електроенергією він не зареєстрований, фактично не проживає, не є власником майна.

Протоколом засідання комісії з розгляду актів про порушення Правил користування електроенергією для населення №9 від 07.11.2018 року встановлено, що акт був складений у відповідності із вимогами абзацу 3 пп.5.1.1 п.5.1 ПРРЕЕ. Споживачі послуг: ОСОБА_4 , власники будинку - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та сам ОСОБА_1 на засіданні присутніми не були. Прийняте комісією рішення було направлено на адресу АДРЕСА_1 , підпис отримувача Тітаренка від 20.11.2018 не відповідає його дійсному підпису.

На підставі акту згідно з Методикою визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачем Правил користування електроенергією для населення, визначено обсяг та вартість спожитої, але не облікованої електричної енергії на суму 23335,92 грн..

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_1 не є ані власником житлового будинку АДРЕСА_1 , ані споживачем електроенергії в ньому, відтак підстави для задоволення позовних вимог щодо нього відсутні. Згідно з протоколом засідання комісії з розгляду актів про порушення Правил користування електроенергією для населення №9 від 07.11.2018 року, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 як співвласники нерухомо майна не були присутніми на засіданні комісії, правом надання доказів своєї невинуватості не скористалися, тому заявлені позовні вимоги до них є повністю обґрунтованими.

З таким висновком суду не можна погодитись в повному обсязі, виходячи з наступного.

Постачання фізичним особам електроенергії здійснюється на підставі договору про користування електричною енергією.

Нормою частини четвертої статті 26 Закону України «Про електроенергетику» (чинного на момент виникнення спірних правовідносин у жовтні 2018 року) передбачається, що споживач електроенергії несе відповідальність згідно із законодавством за порушення умов договору з енергопостачальником та правил користування електричною енергією.

Відповідно до ч. 2 ст. 27 Закону «Про електроенергетику», правопорушеннями в електроенергетиці є, в тому числі, порушення вимог нормативно-правових актів, нормативних документів з питань технічної експлуатації електричних станцій і мереж, енергетичного обладнання і мереж суб`єктів електроенергетики та споживачів енергії, виготовлення, монтажу, налагодження та випробування енергоустановок і мереж, виконання проектних робіт на енергоустановках і мережах; крадіжка електричної і теплової енергії, самовільне підключення до об`єктів електроенергетики і споживання енергії без приладів обліку; порушення правил користування енергією тощо.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про електроенергетику» споживач енергії зобов`язаний додержуватись вимог нормативно-технічних документів та договору про постачання енергії. Безпечну експлуатацію енергетичних установок споживача та їх належний технічний стан забезпечує сам споживач. Споживач енергії несе відповідальність за порушення умов договору з енергопостачальником та правил користування електричною і тепловою енергією та виконання приписів державних інспекцій з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної та теплової енергії згідно із законодавством України. Правила користування електричною і тепловою енергією для населення затверджуються Кабінетом Міністрів України. Споживач енергії несе відповідальність за шкоду, заподіяну енергопостачальнику внаслідок невідповідності технічного стану електроустановок споживача та/або схеми живлення споживача вимогам нормативно-технічних документів, згідно з умовами договору.

За змістом пункту 5.5.5 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП 14.03.2018 № 312 з подальшими змінами в редакції на момент виникнення спірних правовідносин (далі за текстом - ПРРЕЕ), споживач електричної енергії зобов`язаний: забезпечувати належний технічний стан та безпечну експлуатацію своїх електроустановок та електроприладів згідно з вимогами нормативно-технічних документів та нормативно-правових актів України (п. 6); узгоджувати з оператором системи нові підключення та переобладнання внутрішньої електропроводки, здійснювані з метою збільшення споживання електричної потужності (п. 10); забезпечувати доступ представникам оператора системи (після пред`явлення ними службових посвідчень) до об`єкта споживача для проведення технічної перевірки засобу комерційного обліку (засобів вимірювальної техніки), електроустановок та електропроводки, вимірювання показників якості електричної енергії, контролю за рівнем споживання електричної енергії, а також для виконання відключення та обмеження споживання електричної енергії споживачу (субспоживачу) відповідно до встановленого цими Правилами порядку та виконувати їх обґрунтовані письмові вимоги щодо усунення виявлених порушень, якщо це обумовлено умовами договору (п. 12); не допускати безоблікового користування електричною енергією від технологічних електричних мереж споживача, а також відшкодовувати збитки, завдані оператору системи та/або споживачу (основному споживачу), у разі виявлення безоблікового користування електричною енергією від технологічних електричних мереж споживача (п. 20).

Відповідно до п. 5.1.1 ПРРЕЕ: оператор системи має право: на безперешкодний доступ (за пред`явленням представником службового посвідчення) до розрахункових засобів вимірювання електричної енергії, що встановлені на об`єктах споживачів та інших учасників роздрібного ринку, електроустановки яких приєднані до електричних мереж на території діяльності оператора системи (п. 2); проводити (за пред`явленням представником службового посвідчення) обстеження електроустановок споживачів щодо виявлення споживання електричної енергії поза засобами вимірювання та інших порушень, що викликають неправильне вимірювання обсягів споживання електричної енергії (п. 3) тощо.

В свою чергу згідно із п. 5.5.7 ПРРЕЕ: споживач має забезпечити доступ персоналу оператора системи для виконання оперативних перемикань, відключень електроустановок оператора системи, обслуговування розрахункових засобів вимірювання електричної енергії, протиаварійної системної автоматики, виконання робіт, пов`язаних зі спорудженням і ремонтом електричних мереж оператора системи, що розташовані на території споживача.

Згідно із п. 8.2.5 ПРРЕЕ: у разі виявлення під час контрольного огляду або технічної перевірки уповноваженим представником оператора системи, від якого споживач одержує електричну енергію, порушень цих Правил, у тому числі фактів безоблікового споживання електричної енергії, на місці виявлення порушення у присутності споживача (представника споживача) або іншої особи, яка допустила представників оператора системи на об`єкт (територію) споживача для проведення перевірки (за умови посвідчення цієї особи), оформлюється акт про порушення згідно з формою, наведеною в додатку 9 до цих Правил.

Відповідно до підпункту 6 пункту 3.1 Методики визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією, затвердженої постановою Національної комісії з регулювання електроенергетики України від 04.05.2006 N 562, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 4 липня 2006 р. за N 782/12656 (далі за текстом Методика) (чинної на момент виникнення спірних правовідносин у жовтні 2018 року): ця Методика застосовується на підставі акта про порушення, складеного з урахуванням вимог ПКЕЕН, та в разі виявлення порушення - самовільного підключення електроустановок, струмоприймачів або електропроводки до електромережі, що не є власністю енергопостачальника.

В термінології Правил роздрібного ринку електричної енергії, що міститься в п. 1.1.2: самовільне підключення - несанкціоноване (непогоджене) оператором системи підключення (у тому числі після відключення) електроустановок, струмоприймачів або електропроводки до електричної мережі, що є підставою для оформлення акту про порушення та визначення обсягу необлікованої електричної енергії внаслідок такого підключення.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов`язує.

Згідно зі ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить.

Згідно ч. 1 ст. 714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 7 ст.81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 51 ЦПК України, заміна неналежного відповідача на належного або залучення співвідповідача судом може бути здійснена лише за клопотанням позивача.

Згідно з положеннями статті 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.

Належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин.

Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права.

Відтак, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати по пред`явленому позову при наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

На позивачеві лежить обов`язок довести, що саме йому належить оспорюване право, а вказаний ним відповідач зобов`язаний виконати покладений на нього законом або договором обов`язок.

Законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач.

Водночас якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним.

З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи.

В ході розгляду справи судом було правильно встановлено, що 17.10.2018 року представники позивача при перевірці виконання вимог Закону України «Про електроенергетику» за адресою АДРЕСА_1 , у присутності ОСОБА_1 , виявили самовільне підключення електроустановок, токоприймачів до електричної мережі Енергопостачальника з порушенням схеми обліку, підключення фазного та нульового дротів для живлення токоприймачів поза приладу обліку, електрична енергія споживається, але приладом обліку не враховується, місце самовільного підключення - опора ЛЕП, про що складено акт про порушення ПКЕЕН №221874, який був підписаний трьома представниками енергопостачальника, в присутності ОСОБА_1 , який також вказаний акт підписав, зауважень до складеного акту не вказав.

Також судом встановлено, що відповідно до роздруківки особового рахунку № НОМЕР_1 , наданого позивачем, споживачем послуг з електропостачання за адресою АДРЕСА_1 є ОСОБА_4 .

Позивач просив стягнути заборгованість з власників будинку АДРЕСА_1 - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Проте, з апеляційній скарзі та з долучених до неї документів вбачається, що на підставі договору дарування частини домоволодіння від 26.08.2016 року відповідачу ОСОБА_2 перейшло у дар 16/25 частин домоволодіння з відповідною частиною господарських та побутових споруд та будівель, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 . Належна частина будинку є окремим будинком з господарськими та побутовими спорудами та Рішенням колегії Кальміуської районної адміністрації Маріупольської міської ради від 22.03.2017 року №53 надано поштову адресу об`єкту нерухомості: будинку (16/25 частин домоволодіння), розташованому по АДРЕСА_1 громадянки ОСОБА_2 - АДРЕСА_3 .

ОСОБА_2 отримує електричну енергію за адресою: АДРЕСА_3 . Згідно з паспортом точки/точок розподілу (передачі) електричної енергії, точка комерційної енергії 828543. До домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , електрична енергія розподіляється окремо від домоволодіння АДРЕСА_1 та обліковується окремим лічильником, яким користується відповідач. Це підтверджується також актом установки прибору обліку за особовим рахунком НОМЕР_2 , в той час як акт про порушення, на який посилався позивач, складений стосовно споживання електроенергії за особовим рахунком НОМЕР_1 , і Протоколом засідання комісії з розгляду актів про порушення Правил користування електроенергією для населення №9 від 07.11.2018 року встановлений розрахунок необлікованої спожитої електроенергії саме за рахунком 322-52 (а.с.4-8).

Враховуючи те, що відповідачем у справі повинен бути власник домоволодіння АДРЕСА_1 , оскільки саме в цьому будинку було виявлено самовільне підключення електроустановок, токоприймачів до електричної мережі Енергопостачальника з порушенням схеми обліку, підключення фазного та нульового дротів для живлення токоприймачів поза приладу обліку, суд дійшов помилкового висновку щодо відповідальності ОСОБА_2 , оскільки вона є власником домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , до якого електрична енергія розподіляється окремо від домоволодіння зазначеного у позові.

Колегією суддів перевірені заперечення представника позивача проти апеляційної скарги стосовно того, що ОСОБА_2 є належним відповідачем, оскільки було виявлено порушення ПРРЕЕ, яке полягало у самовільному підключенні електроустановок до електричної межі енергопостачальника поза приладу обліку, при цьому енергія споживалася, однак через жодний лічильник не проходила, тому не має значення для справи факт наявності у ОСОБА_2 окремого прибору обліку. Погодитися з цим неможливо, оскільки кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, позивачем у якості доказів наданий акт про порушення ПКЕЕН №221874 від 17.10.2018 року, складений представниками позивача за адресою: АДРЕСА_1 , щодо споживача за особистим рахунком 322-52, який і був предметом розгляду комісії від 07.11.2018 року. Інших доказів, які б підтверджували відповідальність споживача ОСОБА_2 за особовим рахунком НОМЕР_2 , апеляційному суду не надано.

Щодо порушень норм процесуального права стосовно розгляду справи без участі відповідача ОСОБА_2 , суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час та місце розгляду своєї справи.

Згідно з ч.ч.1, 3 ст. 128 ЦПК України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик.

Частинами п`ятою-восьмою, одинадцятою статті 128 ЦПК України передбачено, що судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: 1) юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань; 2) фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

За положеннями ч.ч. 1-4 ст. 130 ЦПК України у випадку відсутності в адресата офіційної електронної адреси судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки. Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду. Якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії. У разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення.

Згідно з ч. 11 ст. 128 ЦПК України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

В справі відсутні оголошення щодо повідомлення ОСОБА_2 , розміщені на офіційному веб-сайті судової влади України, згідно положень ч. 11 ст. 128 ЦПК України.

Аргумент відповідача ОСОБА_2 про те, що вона не була повідомлена належним чином про місце та час розгляду справи заслуговує на увагу, оскільки в матеріалах справи відсутні відомості про отримання нею ухвали про залучення до участі у справі у якості співвідповідача, судових повісток, вся судова кореспонденція поверталась з відміткою - «адресат відсутній за вказаною адресою». Проте, як вбачається з відповіді Департаменту адміністративних послуг відділу аналітичного забезпечення Маріупольської міської ради № 099-99.02-18078 від 21.09.2021, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 13.10.2016 по теперішній час. Цю ж адресу стосовно зареєстрованого місця проживання ОСОБА_2 зазначено в копії її паспорта, доданого до апеляційної скарги (а.с. 100, 141, 142). Отже, відповідачем не впорядковано відомості про її адресу належним чином, що позбавило суд можливості повідомити її про розгляд справи, тому це не може бути підставою для безумовного скасування рішення суду.

Разом з тим, на підставі вищевикладеного апеляційний суд, вважає, що доводи апеляційної скарги знайшли підтвердження в ході апеляційного перегляду справи, тому судове рішення підлягає зміні з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в оскаржуваній частині стосовно вимог до відповідача ОСОБА_2 .

Це ж рішення в частині стягнення суми вартості спожитої і неврахованої електроенергії в розмірі 23335,92 грн з ОСОБА_3 ніким не оскаржується, а тому не переглядається.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв`язку із скасуванням судового рішення і прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні вимог позову в частині вимог до ОСОБА_2 , суд вважає за необхідне стягнути з позивача на користь відповідача сплачений нею судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 1702,50грн.

Відповідачем в апеляційній скарзі було заявлено про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 2500 грн., що підтверджено договором про надання правової допомоги адвокатом Наливай О.С. від 14.12.2021р., укладеним між нею та ОСОБА_2 , додатковою угодою до нього, розрахунковою квитанцією на суму 2500грн, та актом виконаних робіт від 16.12.2021р., згідно з яким на надання консультації, вивчення судової практики та визначення правової позиції витрачено 1 годину, сплаті підлягає 500грн, та на підготовку апеляційної скарги витрачено 5 годин робочого часу - сплаті підлягає 2000 грн.. Факт підписання власне відповідачем, а не адвокатом, апеляційної скарги не має значення, оскільки зобов`язання консультування з відповідного питання, підготовки апеляційної скарги на рішення підтверджується умовами договору про надання правової допомоги адвокатом.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з положеннями ст.141 ЦПК Україні всі витрати, пов`язані з розглядом справи, у тому числі витрати на професійну правничу допомогу повинні бути розподілені пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно, на користь відповідача ОСОБА_2 з позивача необхідно стягнути за правничу допомогу при розгляду справи в суді апеляційної інстанції 2500 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 11 листопада 2021 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованості за спожиту, але необліковану приладом обліку електричну енергію у сумі 23335,92 грн змінити.

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «ДТЕК Донецькі електромережі» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за спожиту (необліковану) електричну енергію відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства ДТЕК Донецькі електромережі (юридична адреса: 84302, Донецька область, м.Краматорськ, вул.Комерційна, 8, р/р № НОМЕР_3 у АТ «ПУМБ», МФО - 334851, , IBAN - НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_5 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) витрати по сплаті судового збору, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 1 702 (одна тисяча сімсот п`ятдесят) гривень 50 коп.; у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу 2500 (дві тисячі п`ятсот ) грн..

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст судового рішення складений 21 лютого 2022 року.

Головуючий суддя Є.Є. Мальцева

Судді: В.М. Барков

С.А.Зайцева