ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2022 року

м. Черкаси

Справа № 705/5664/21
Провадження № 22-ц/821/700/22
Категорія: 310020000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В.

суддів: Бородійчука В.Г., Василенко Л.І.

за участю секретаря: Любченко Т.М.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 14 лютого 2022 року (ухваленого під головуванням судді Гудзенко В.Л. в приміщенні Уманського міськрайонного суду Черкаської області, повний текст рішення складено 14 лютого 2022 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення батька від сплати аліментів та стягнення аліментів з матері на утримання малолітньої дитини,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

16 грудня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Уманського міськрайонного суду Черкаської області із позовом до ОСОБА_2 про звільнення батька від сплати аліментів та стягнення аліментів з матері на утримання малолітньої дитини.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказував, що рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 20 червня 2019 року з нього на користь відповідача ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання двох малолітніх дітей в твердій грошовій сумі в розмірі 4000,00 грн. щомісячно (по 2000,00 грн. на дитину) з усіх видів доходу, починаючи з 29 травня 2019. Проте, зазначає позивач, з червня 2021 року, старший син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та постійно проживає з ним за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач вказує, що оскільки син ОСОБА_3 перестав проживати з матір`ю, а проживає разом із ним, що означає зміну сімейного стану особи, яка сплачує аліменти, та особи, яка їх одержує, тому, ОСОБА_1 просить суд постановити рішення, яким звільнити його від сплати аліментів, присуджених згідно рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 20 червня 2019 року на користь ОСОБА_2 , на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 2000 грн. щомісячно, - починаючи з моменту подання цього позову та припинити їх стягнення. Стягувати з відповідача ОСОБА_2 , на його користь аліменти на утримання малолітньої сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 2000 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 14 лютого 2022 року позов задоволено.

Звільнено ОСОБА_1 від сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які стягуються з нього на користь ОСОБА_2 , рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 20 червня 2019 року., починаючи з 16 грудня 2021 року.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі у розмірі 2000,00 грн. щомісячно, починаючи з 16 грудня 2021 року, і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 908 грн. за позовну вимогу про стягнення аліментів на утримання дитини та судовий збір в сумі 908 грн. за позовну вимогу про звільнення батька від сплати аліментів.

Рішення суду першої інстанції, зокрема, мотивоване тим, що постійне проживання неповнолітнього сина ОСОБА_3 з позивачем зумовило зміну його сімейного стану, що оцінюється судом як обставина, передбачена ст. 273 СК України, яка вказує на можливість зміни чи скасування раніше встановленого розміру аліментів.

З урахуванням вищенаведених обставин, суд першої інстанції прийшов до висновку, що у даному випадку наявні підстави для звільнення ОСОБА_1 від сплати аліментів на дитину та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі у розмірі 2000,00 грн. щомісячно, починаючи з 16 грудня 2021 року, і до досягнення дитиною повноліття.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 08 квітня 2022 року ОСОБА_2 , вважаючи оскаржуване рішення суду першої інстанції необґрунтованим, постановленим при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи та із неправильним застосуванням норм матеріального права, просила змінити рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 14 лютого 2022 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 16 грудня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

Також просила зменшити розмір судового збору стягнутий за позовну вимогу про звільнення від сплати аліментів.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга, зокрема мотивована тим, що визначений судом першої інстанції розмір аліментів перевищує прожитковий мінімум, встановлений для дитини відповідного віку, в той час, як доказів необхідності стягнення на утримання дитини аліментів саме в такому розмірі позивачем на адресу суду надано не було.

Крім того, на думку особи, що подала апеляційну скаргу, судом не враховано той факт, що вона є безробітною, а на її утриманні залишається спільний з позивачем молодший син, який також потребує належного догляду та матеріального забезпечення.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив

Фактичні обставини справи

Сторони по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 19 серпня 2006 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який згодом було розірвано рішенням Уманського міськрайонного суду від 26 квітня 2018 року (а.с. 10-11).

Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 20 червня 2019 року з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання двох малолітніх дітей в твердій грошовій сумі в розмірі 4000,00 грн. щомісячно (по 2000,00 грн. на дитину) з усіх видів доходу, починаючи з 29 травня 2019 року (а.с. 13).

Відповідно до довідки Дмитрушківської сільської ради №501 від 21.11.2021 року та рішення Дмитрушківської сільської ради від 22.09.2021 року №216 старший син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований та постійно проживає із позивачем за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 14, 15).

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Згідно ч. 1, 2 ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно із ч. 2 ст. 188 СК України батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду.

Згідно ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Відповідно до ч.ч. 8, 9 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

При вирішенні аналогічних спорів необхідно виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя.

Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання.

У ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року) зазначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються за рішенням суду у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч.3 ст. 181 СК України).

Частина 2 статті 188 СК України визначено, що батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду.

Частина 4 статті 273 ЦПК України передбачено якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Відповідно до п. 17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналогічна норма кореспондується з положеннями ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267 - 271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, при чому стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а стаття 273 СК України вказує умову звільнення від виплати аліментів.

Правовий аналіз зазначених положень закону дає підстави колегії суддів погодитись з висновками суду першої інстанції щодо звільнення від сплати аліментів позивача, оскільки, дитина проживає разом з батьком, а стягувані з позивача аліменти мати витрачає не в інтересах такої дитини. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини.

Щодо доводів, наведених в апеляційній скарзі ОСОБА_2 , про безпідставну відмову суду першої інстанції в частині стягнення з неї аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, колегія суддів зазначає наступне.

За положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Разом з тим, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 "Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів", стаття 183 "Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини", стаття 184 "Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі") (постанова Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13).

Визначаючи розмір аліментів на утримання дитини, суд зобов`язаний врахувати всі обставини, зазначені в частині першій статті 182 СК України: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

За положеннями частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 20 червня 2019 року з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання двох малолітніх дітей в розмірі 4000,00 грн. щомісячно (по 2000,00 грн. на дитину) з усіх видів доходу, починаючи з 29 травня 2019 року.

Як вбачається з матеріалів справи, старший син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з червня 2021 року постійно проживає із батьком ОСОБА_1 .

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, щодо стягнення з неї аліментів відповідачка посилалась на своє скрутне становище, відсутність в неї постійного місця роботи, проживання в сільській місцевості та на те, що на її утриманні залишається перебувати молодший син. Як на підтвердження викладених обставин, надала довідку Кам`янець-Подільської районної філії Хмельницького обласного центру зайнятості від 10.01.2022 року №26.

Інших доказів тяжкого матеріального становища відповідачкою до суду як першої так і апеляційної інстанцій надано не було.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В даному випадку, відповідач всупереч вимог ст. 81 ЦПК України, не довела достатніми та належними доказами факт свого скрутного матеріального становища та її неспроможність сплачувати на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 гривень.

Тому, визначений судом першої інстанції розмір аліментів є достатнім для утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає разом з батьком.

Крім того, згідно висновку, викладеного в Постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №565/2071/19, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншими.

В цьому контексті посилання відповідачки, що з нею залишається проживати молодший син, не є безумовною підставою для зміни розміру стягуваних аліментів.

Колегія суддів також звертає увагу, що сама по собі зміна місця проживання дитини не може бути підставою для зміни способу стягнення аліментів з матері, оскільки при визначенні розміру аліментів суд зобов`язаний враховувати всі обставини, що передбачені положеннями Сімейного кодексу України.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини даної справи, дав належну оцінку зібраним доказам в їх сукупності, правильно послався на закон, що регулює спірні правовідносини і дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення заявлених ОСОБА_1 позовних вимог.

У відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Інші доводи, наведені в апеляційній скарзі ОСОБА_2 , суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер і правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни за наведеними у апеляційній скарзі доводами, не вбачає.

Згідно вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У свою чергу, пунктами 1-3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі частково задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду без змін судові витрати, понесені ОСОБА_2 залишаються за нею.

Керуючись ст.ст. 258, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 14 лютого 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення батька від сплати аліментів та стягнення аліментів з матері на утримання малолітньої дитини залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку із переглядом справи в суді апеляційної інстанції - залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді В.Г. Бородійчук

Л.І. Василенко