Справа № 345/1525/22
Провадження № 22-ц/4808/1306/22
Головуючий у 1 інстанції Андрусів І. М.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.,

суддів: Бойчука І.В., Пнівчук О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Долинського районного суду, ухвалене суддею Андрусівим І.М. 26 вересня 2022 року в м. Долині, повний текст якого складено 29 вересня 2022 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,

в с т а н о в и в:

У червні 2022 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.

Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач з відповідачем з 28 квітня 2004 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням суду від 10 лютого 2015 року.

У шлюбі у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась дочка ОСОБА_3 . Згідно рішення Долинського районного суду від 23 лютого 2015 року і до повноліття дочки ОСОБА_1 сплачував аліменти в розмірі 1/4 частки від його заробітку на утримання дитини.

В даний час дочка є повнолітньою та навчається на 1 курсі Університету ім. Короля Данила в м. Івано-Франківськ і проживає разом з позивачем. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча має таку можливість, оскільки працює суддею Калуського міськрайонного суду.

Просила стягувати з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_3 25.05.2004 ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 частки з усіх видів його доходу щомісячно, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову до суду і до закінчення навчання чи до досягнення дитиною двадцятитрьохрічного віку, допустити негайне виконання рішення суду у частині стягнення аліментів за один місяць.

Рішенням Долинського районного суду від 26 вересня 2022 року позов задоволено частково. Ухвалено проводити стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на повнолітню дочку ОСОБА_3 25.05.2004 ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка продовжує навчатись, у розмірі 1/6 частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно. Стягнення аліментів розпочати з 17 червня 2022 року і проводити до закінчення ОСОБА_3 навчання, але не більше ніж до досягнення нею двадцяти трьох років. Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає обов`язковому негайному виконанню. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави 992 гривні 40 копійок судового збору.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Вважає дане рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за неповного з`ясування обставин справи.

Зазначає, що матеріалами справи підтверджується, що він перебуває на посаді судді Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області. За вересень 2022 року йому виплачено 76814,72 грн. суддівської винагороди. Виходячи із вказаної суми доходу, розмір аліментів, який стягнуто судом першої інстанції, складатиме 12802,45 грн. Натомість позивачем не надано жодних доказів щодо заявленого нею розміру аліментів.

Також стверджує, що позивачем не надано доказів на підтвердження розміру щомісячних витрат на утримання повнолітньої дочки, які пов`язані з її навчанням, або необхідні для її утримання.

Вважає, що аліменти слід присудити в розмірі 1/20 частки його заробітку, що становитиме 3840,73 грн., і буде перевищувати розмір одного прожиткового мінімуму.

Вказує, що оскільки позивач також зобов`язана утримувати повнолітню дитину, то за умови надання нею щомісячного утримання дочці в розмірі одного прожиткового мінімуму, потреби останньої будуть повністю забезпечені.

Вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення без проведення належного глибинного дослідження всіх наявних у справі доказів, застосувавши поверхневий підхід до встановлення фактів та обставин справи, врахував лише позицію позивача.

Просить рішення суду змінити, визначивши аліменти у розмірі 1/20 частки його доходу.

Відзив позивача на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно частини першої статті 369 ЦПК України, частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 28.04.2004 року та є батьками ОСОБА_3 25.05.2004 ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 10.06.2004 року (а.с. 8).

На підставі рішення Долинського районного суду від 10.02.2015 року шлюб між сторонами розірвано, неповнолітню дочку ОСОБА_3 залишено проживати з матір`ю ОСОБА_2 (а.с. 9).

Рішенням Долинського районного суду від 23.02.2015 року ухвалено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти в розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу) щомісячно на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 25.05.2004 ІНФОРМАЦІЯ_2 , але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стягнення аліментів розпочато з 09.01.2015 року і проводилось до досягнення дочкою повноліття (а.с. 10).

Встановлено також, що ОСОБА_3 на даний час проживає з матір`ю ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб №813997 від 05.08.2022 року (а.с. 36). ІНФОРМАЦІЯ_3 їй виповнилось 18 років, відтак аліменти з відповідача не стягуються.

За змістом довідок Університету Короля Данила вих. №337 від 24 травня 2022 року, №501 від 03.08.2022 року ОСОБА_3 навчається на 2 курсі ОСОБА_4 на денній формі навчання. Термін навчання для здобуття ОС «Бакалавр» з 30.09.2021 року до 30.06.2025 року включно. Навчання здійснюється за рахунок коштів фізичних, юридичних осіб. Стипендія не нараховується (а.с. 11, 37).

Згідно довідки про доходи позивача від 04.08.2022 року вона працює у Івано-Франківській регіональній державній лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на посаді завідувача відділом, лікар ветмедицини-радіолог. Загальна сума доходу за період з лютого по травень 2022 року становить 42869,42 грн. (а.с. 35).

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_3 пояснила суду, що їй необхідно купляти спеціальну літературу, якої немає в бібліотеці університету. Щоденні її витрати становлять близько 300 грн.

Як вбачається із довідки Територіального управління державної судової адміністрації в Івано-Франківській області від 08.12.2022 року №186 відповідач ОСОБА_1 працює суддею Калуського міськрайонного суду. Його доходи з вересня по листопад 2022 року становлять 286249,49 грн. (95416,49 грн. щомісячно) (а.с. 92).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції врахував, що на батьків покладено рівні обов`язки щодо надання матеріальної допомоги повнолітнім доньці чи сину, які продовжують навчання, дані щодо неможливості надання допомоги дочці батьком у матеріалах справи відсутні, навпаки встановлено, що він працює суддею та отримує достатньо високий розмір суддівської винагороди; дочка сторін дійсно продовжує навчатись і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги (у неї відсутні самостійні доходи), проживає разом з матір`ю, дохід якої є незначним. Також судом враховано прожитковий мінімум на дорослу особу, відсутність інших осіб на утриманні у відповідача. Тому вважав, що стягнення аліментів в розмірі 1/6 частки від заробітку (доходу) відповідача щомісячно відповідатиме інтересам дитини, і такий не є значним та таким, що призведе до певних фінансових для нього втрат чи буде непосильним для сплати, чи таким, що призведе до безпідставного збагачення доньки або позивача.

Апеляційний суд погоджується із такими висновками з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 pоку №789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 199 СК України передбачено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними 23 років.

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Схожий правовий висновок зроблено в постанові Верховного Суду від 06.08.2018 року у справі №748/2340/17.

Відповідно до частини третьої статті 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають.

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Виходячи зі змісту статті 182 СК України, до обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів відносяться: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Стаття 201 СК України передбачає поширення на відносини по утриманню між батьками і повнолітніми дочкою, сином норм статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу, які регулюють відносини по утриманню дитини.

Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

Також при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Вищевказане узгоджується із правовими висновками, викладеними Верховним Судом у постанові від 13.04.2021 року в справі №308/4214/18.

Згідно вимог частини першої статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81, частинами першою та другою статті 89 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Аналізуючи вищенаведені правові норми та матеріали справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, у розмірі 1/6 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно.

Судом вірно встановлено, що повнолітня дочка сторін по справі продовжує навчатись і дійсно у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги (у неї відсутні самостійні доходи), чого відповідачем не оспорено та не спростовано. ОСОБА_3 25.05.2004 ІНФОРМАЦІЯ_2 проживає разом з позивачем, незначний дохід якої не дозволяє забезпечити дитині належні умови життя.

При цьому відповідач працює суддею Калуського міськрайонного суду та має можливість надавати матеріальну допомогу дочці.

Розмір аліментів у вказаній частці згідно розрахункових листів (а.с. 105) та довідки про заробітну плату (а.с. 92) у вересні 2022 року складає 12802,45 грн.

Що стосується доводів апелянта про те, що позивачем не надано жодних доказів щодо заявленого нею розміру аліментів та доказів на підтвердження розміру щомісячних витрат на утримання повнолітньої дитини, які пов`язані з її навчанням, або необхідні для її утримання, то колегія суддів відхиляє такі з огляду на наступне.

Так, позивач у суді першої інстанції у поданій до суду заяві (а.с. 48) перелічила витрати, які вона несе на утримання дочки, зокрема: проїзд з м. Калуша (місця проживання) до м. Івано-Франківська (місця навчання) на даний час складає 70 грн. та в зворотному напрямку, що в місяць становить 2800 грн. (20 разів х 140 грн.), ціна обіду за місяць в університеті 2000 грн. (80 грн. х 25 днів); одяг та взуття для дочки, продукти харчування тощо. При цьому позивач вказувала, що такі витрати наближені, зважаючи на постійне зростання цін, інші обставини, зокрема, неможливість передбачити витрати на купівлю підручників, додаткової літератури на навчання тощо.

Також допитана в суді першої інстанції в якості свідка ОСОБА_3 пояснила суду, що їй необхідно купляти спеціальну літературу, якої немає в бібліотеці університету. Щоденні її витрати становлять близько 300 грн. (в місяць близько 6000 грн.).

Щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі, про те, що аліменти слід присудити в розмірі 1/20 частки доходу відповідача, що становитиме 3840,73 грн., і буде перевищувати розмір одного прожиткового мінімуму, то колегія суддів враховує таке.

До повнолітня на користь позивача на утримання дитини з відповідача стягувались аліменти в розмірі 1/4 його доходів (а.с. 10, 58), що складало в середньому 19000 грн. в місяць у 2022 році. Визначення судом першої інстанції розміру аліментів в розмірі 1/6 від доходів відповідача, що становить приблизно 12802,45 грн. на місяць на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, з урахуванням усіх обставин справи, є цілком обґрунтованим та справедливим. Доводи апелянта про зменшення розміру аліментів до 1/20 частки його доходів не можуть бути взяті до уваги, оскільки суперечать встановленим обставинам справи.

Також місцевий суд правильно виходив з того, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що матеріальний стан відповідача не дає йому можливості сплачувати аліменти на утримання дочки, яка продовжує навчання, у визначеному судом розмірі.

Таким чином суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та стягнення з відповідача на її користь на утримання дитини, яка продовжує навчання, аліментів в розмірі 1/6 частки від його заробітку (доходу) щомісячно.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а тому відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

За правилом пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У відповідності до пункту 3 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).

Частиною четвертою статті 274 ЦПК України передбачено, що в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнав її такою суд першої інстанції, враховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, колегія суддів вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Отже зазначена справа є малозначною в силу вимог закону, тому в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Долинського районного суду від 26 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2. ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуюча: О.О. Томин

Судді: І.В. Бойчук

О.В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 26 грудня 2022 року.