ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 604/797/21Головуючий у 1-й інстанції Сіянко В.М.
Провадження № 22-ц/817/898/22 Доповідач - Бершадська Г.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2022 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Бершадська Г.В.

суддів - Гірський Б. О., Хома М. В.,

з участю секретаря - Панькевич Т.І.

представників сторін

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 26 липня 2022 року (ухвалене суддею Сіянко В.М., дата складення повного тексту 08 серпня 2022 року) у справі №604/797/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про скасування свідоцтва про право власності та рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна, визнання права власності,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2021 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_1 про скасування свідоцтва про право власності та рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна - земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0715 га за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:003:0417 та визнання права власності на вказану земельну ділянку.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона є власницею житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . 15 січня 2002 року між нею та ОСОБА_3 , який діяв в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , було укладено договір дарування вказаного житлового будинку. Цей житловий будинок знаходився на земельній ділянці площею 0,0715 га, яка рішенням Скалатської міської ради №753 від 10 грудня 2013 року була безоплатно передана у приватну власність ОСОБА_5 для його обслуговування. Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 30.12.2016 року договір дарування житлового будинку визнано недійсним. Посилаючись на те, що підставою прийняття рішення, яким відповідачці було передано у власність оспорювану земельну ділянку, були документи, що підтверджують право власності ОСОБА_5 на житловий будинок, які визнано судом недійсними, позивачка просила визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно індексний номер 16649621 від 24.01.2014 видане ОСОБА_5 та припинити її право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0715 га за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:003:0417; визнати недійсним та скасувати рішення державного реєстратора Підволочиського районного управління юстиції Тернопільської області Бунт Я.І. індексний номер 10228212 від 24.01.2014 про державну реєстрацію права власності ОСОБА_5 на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0715 га за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:003:0417; визнати за ОСОБА_2 право власності на вказану земельну ділянку.

Позивачка також зазначила, що рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області від 03.07.2020 року у справі №604/10/19 її позов до ОСОБА_1 про визнання недійсним та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права відповідачки на присадибну земельну ділянку вказаного житлового будинку задоволено. Постановою Тернопільського апеляційного суду від 02.04.2021 вказане рішення скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено. Скасовуючи рішення апеляційний суд зазначив, що скасування права власності відповідачки на земельну ділянку шляхом скасування реєстраційного запису про проведену державну реєстрацію прав у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не призведе до поновлення прав позивача, оскільки право власності ОСОБА_1 , в тому числі і свідоцтво про право власності у цій справі позивач не оспорює. Отже рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області скасовано тому що позивачем обрано неналежний спосіб захисту прав.

Рішенням Підволочиського районного суду від 26 липня 2022 року позов задоволено частково.

Визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право власності видане 24.01.2014 року ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на нерухоме майно індексний номер 16649621 земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0715 га за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:003:0417.

Скасовано рішення державного реєстратора Підволочиського районного управління юстиції Тернопільської області Бунт Я.І. індексний номер 10228212 від 24.01.2014 про державну реєстрацію права власності ОСОБА_5 на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0715 га за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:003:0417.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_6 просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю посилаючись на його незаконність.

Апелянт зазначив, що ОСОБА_5 набула право власності на спірну земельну ділянку на підставі рішення Скалатської міської ради №753 від 10 грудня 2013 року, а не на підставі наявності у власності житлового будинку. Вважає, що положення статті 120 ЗК України не підлягають застосуванню оскільки земельна ділянка перебуває не у комунальній власності, а у власності фізичної особи. На його думку належним способом захисту може бути позов про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння задоволення яке буде підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав, а скасування записів про державну реєстрацію права власності на майно не є необхідним для відновлення прав . Для скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно має бути визнано недійсним та скасовано рішення органу на підставі якого було видано вказане свідоцтво.

Також зазначив, що позивач зверталась з позовом до ОСОБА_1 з вимогою про визнання недійсним та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію її прав на спірну земельну ділянку, який рішенням Підволочиського районного суду від 03.07.2020 року було задоволено, однак рішенням Тернопільського апеляційного суду від 02.04.2020 року вказане рішення скасовано та постановлено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено. При цьому апеляційний суд зазначив, що обраний спосіб захисту є неефективним. Відповідно позивач не вправі звертатись до суду з ідентичними вимогами, тому в даній частині позову суд зобов`язаний був закрити провадження у справі, що є порушенням норм процесуального права.

Порушенням норм процесуального права також вважає не залучення до участі в справі в якості співвідповідача ОСОБА_3 , оскільки саме він виступав в інтересах ОСОБА_1 у правовідносинах щодо набуття права власності на дану земельну ділянку та здійснював дії щодо її реєстрації за нею. Крім цього договір дарування житлового будинку укладався з ним, як стороною договору.

Вказав, що він заявляв про застосування строків позовної давності, оскільки до ОСОБА_2 перейшло право власності на житловий будинок 30 грудня 2016 року і з того моменту вона дізналась або могла дізнатись про порушення свого права, однак не зверталась з позовом до суду, а тому пропустила позовну давність на звернення до суду.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав та зіслався на обставини викладені в ній.

Представник ОСОБА_2 апеляційної скарги не визнав, вважає рішення суду законним та обґрунтованим.

Заслухавши пояснення представників сторін та вивчивши матеріали справи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що 15 січня 2002 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , який діяв в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було укладено договір дарування житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Підволочиського районного нотаріального округу Тернопільської області Матійчик А.В., зареєстрований в реєстрі за №59.

У відповідності до умов даного договору, ОСОБА_2 подарувала, а ОСОБА_3 прийняв в дар на ім`я ОСОБА_6 , житловий будинок з надвірними будівлями загальною площею 56,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та який належав їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Підволочиською державною нотаріальною конторою 23 липня 1993 року по реєстру №1541, зареєстрований в Тернопільському міському бюро технічної інвентаризації 09 листопада 1993 року за №875.

10 грудня 2013 року рішенням №753 Скалатської міської ради Підволочиського району Тернопільської області затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_7 загальною площею 0,0715 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за кадастровим номером :02:003:0417 в АДРЕСА_1 , та передано вказану земельну ділянку безоплатно їй у власність.

Згідно з витягу про реєстрацію права власності за ОСОБА_5 зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,0715 га, кадастровий номер :02:003:0417 цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 , про що, 24 січня 2014 року державним реєстратором Підволочиського районного управління юстиції, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 10228212 від 24 січня 2014 року, внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності 4383902.

30 грудня 2016 року апеляційним судом Тернопільської області у справі №604/337/15-ц ухвалено рішення, яким визнано недійсним договір дарування житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 , укладений 15 січня 2002 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , який діяв в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_6 , посвідчений приватним нотаріусам Підволочиського районного нотаріального округу Тернопільської області Матійчик А.В.

Згідно витягу про реєстрацію права власності від 11 квітня 2018 року внесено зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та зареєстровано за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок з надвірними будівлями загальною площею 56,5 кв.м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , номер запису про право власності №25742413.

У січні 2019 року ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_1 , третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: відділу державної реєстрації Підволочиської районної державної адміністрації, Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області про визнання недійсним та скасування рішення державного реєстратора Підволочиського районного управління юстиції Бунт Я.І. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 10228212 від 24 січня 2014 року, про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0715 га, кадастровий номер :02:003:0417, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_5 та запис про право власності за номером 4383902 (Розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно) від 24 січня 2014 року.

Рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області від 03 липня 2020 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: відділу державної реєстрації Підволочиської районної державної адміністрації, Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області про визнання недійсним та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень задоволено.

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 02 квітня 2021 року рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 03 липня 2020 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено. У вказаній постанові суд зазначив, що позивач обрав неналежний спосіб захисту свого права і її вимоги сформульовані таким чином, що у суду відсутні можливості виконати вимоги частини другої статті 5 ЦПК України і обрати спосіб захисту цього права, який би не суперечив закону. При цьому у ОСОБА_2 існує право захистити свої законні інтереси шляхом подання позову з урахуванням положень ЦК України і ЦПК України

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що визнання недійсним договору дарування житлового будинку на підставі якого відповідач набула у власність житловий будинок і їй було передано у власність земельну ділянку з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку та господарських споруд є підставою для визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на земельну ділянку та скасування державної реєстрації права власності відповідачки на земельну ділянку.

Колегія погоджується з таким висновком суду.

Відповідно до ст. 120 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Зазначена норма закріплює принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. Визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку в разі набуття права власності на нерухомість. При застосуванні положень статті 120 ЗК України в поєднанні з нормою статті 125 цього Кодексу слід виходити з того, що в разі переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку в набувача нерухомості виникає одночасно з виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти.

Таку правову позицію викладено у постанові Верховного Суду України від 15 травня 2017 року у справі №6- 841 цс 16 від 15 травня 2017 року.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 була власником житлового будинку по АДРЕСА_1 і 15 січня року між нею та ОСОБА_3 , який діяв в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_6 , було укладено договір дарування вказаного будинку.

Відповідачка, будучи власником житлового будинку, звернулась до Скалатської міської ради із заявою про передачу їй у власність земельної ділянки для обслуговування належного їй будинку і рішенням №753 від 10 грудня 2013 року було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) загальною площею 0,0715 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за кадастровим номером :02:003:0417 в АДРЕСА_1 та передано вказану земельну ділянку безоплатно їй у приватну власність.

Встановивши вказані обставини суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що спірна земельна ділянка була передана відповідачці у власність у зв`язку з набуттям нею у власність житлового будинку по АДРЕСА_1 , оскільки цільове призначення цієї ділянки саме для обслуговування вказаного житлового будинку.

Враховуючи те, що договір дарування житлового будинку на користь відповідачки рішенням Тернопільського апеляційного суду від 30 грудня 2016 року визнано недійсним місцевий суд обґрунтовано зробив висновок про підставність позовних вимог щодо скасування свідоцтва про право власності на земельну ділянку та державної реєстрації права власності на присадибну земельну ділянку вказаного житлового будинку за відповідачкою.

Колегія суддів враховує висновки Великої Палати Верховного Суду викладені у постанові від 04.09.2018 року у справі №915/127/18 про те, що рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію речових прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. Тому належним способом захисту права або інтересу позивача у такому разі є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав, а скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності.

Таким чином колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для зміни рішення суду з мотивів викладених вище.

Доводи апелянта про те, що належним способом захисту прав позивачки є витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння, оскільки таке рішення буде підставою для внесення змін про власника до Державного реєстру речових прав колегія суддів не приймає до уваги, оскільки позивач була користувачем присадибної земельної ділянки, а не власником.

Колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення суду в частині вирішення позовних вимог про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності відповідачки на присадибну земельну ділянку житлового будинку позивачки та закриття провадження по справі, оскільки постановою Тернопільського апеляційного суду від 02.04.2021 року відмовлено у задоволенні вказаних вимог не по суті, а з підстав обрання позивачем неефективного способу захисту та необхідності оскарження свідоцтва про право власності на земельну ділянку, що на думку колегії виключає закриття провадження в частині вищезазначених вимог.

Посилання апелянта на порушення судом норм процесуального права яке полягає у незалученні до участі в справі в якості співвідповідача ОСОБА_3 , який виступав в інтересах ОСОБА_1 у правовідносинах щодо набуття права власності на дану земельну ділянку та з ним укладався договір дарування житлового будинку колегія не приймає до уваги, оскільки його права за даним позовом не порушуються.

Колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції про те, що рішення Скалатської міської ради, яким передано ОСОБА_6 безоплатно у власність спірну присадибну земельну ділянку вичерпало свою дію шляхом виконання і його скасування не відновить права позивачки на дану земельну ділянку, а тому доводи апелянта з приводу цього оцінює критично.

Доводи апелянта про те, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки до ОСОБА_2 перейшло право власності на житловий будинок 30 грудня 2016 року, коли апеляційним судом було ухвалено рішення про визнання договору дарування житлового будинку недійсним і з того моменту вона дізналась або могла дізнатись про порушення свого права, не заслуговують уваги суду тому що прийняття такого рішення не доводить факту обізнаності позивачки про оформлення відповідачкою права власності на спірну присадибну земельну ділянку.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст.ст. 374, 376, 389, 390, 141 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 26 липня 2022 року змінити, викласти абзац 3 резолютивної частини рішення в такій редакції:

Скасувати запис про державну реєстрацію права власності ОСОБА_5 на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0715 га за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:003:0417 внесений на підставі рішення державного реєстратора Підволочиського районного управління юстиції Тернопільської області Бунт Я.І. індексний номер 10228212 від 24.01.2014.

В решті рішення залишити без змін.

Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесених.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 13 грудня 2022 року.

Головуюча:

Судді: