ПОСТАНОВА

Іменем України

14 грудня 2022 року м. Кропивницький

справа № 404/7538/19

провадження № 22-ц/4809/8/22

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С. М., суддів: Карпенка О. Л., Мурашка С. І.,

секретар судового засідання Діманова Н. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - Комунальне некомерційне підприємство «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Кіровоградській області Кіровоградської обласної ради», яке є правонаступником Територіального медичного об`єднання «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Кіровоградській області», ОСОБА_2 , правонаступниками якого є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

третя особа - Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 04 березня 2020 року у складі головуючого судді Павелко І. Л.

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

15.10.2019 ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , правонаступниками якого є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , Комунального некомерційного підприємства «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Кіровоградській області Кіровоградської обласної ради» (далі КНП «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Кіровоградській області Кіровоградської обласної ради»), яке є правонаступником Територіального медичного об`єднання «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Кіровоградській області», третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на стороні відповідача Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія» (далі ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія»), в якому просила стягнути з відповідачів солідарно 102749,97 грн у відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо- транспортної пригоди.

Позовні вимоги мотивовано тим, що з вини водія ОСОБА_2 , який перебував у трудових відносинах з КНП «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Кіровоградській області Кіровоградської обласної ради» сталася дорожньо-транспортна пригода, під час якої автомобіль позивача був пошкоджений, загальна матеріальна шкода становить 199949,97 грн - вартість матеріального збитку від пошкодження майна, а також майнові втрати - 2800 грн - витрати на проведення незалежної експертної оцінки вартості матеріального збитку.

Частково збитки відшкодувала страхова компанія - 100000 грн, тому ОСОБА_1 просила стягнути солідарно з відповідачів заподіяну шкоду в сумі 102 749,97 грн, до якої входить залишок від встановленої суми збитків 99949,97 грн та витрати на проведення незалежної експертної оцінки - 2800 грн.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 04 березня 2020 року відмовлено у задоволенні позову.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що за фактом дорожньої транспортної пригоди, що відбулася 10.06.2019, на адресу ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» Кіровоградської дирекції та додатково до AT «СГ «ТАС» (страховик позивача), з дотриманням положень ч. 33.1.4. ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» було направлено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.

Усупереч нормам ст. 51 ЦПК України позивач не висував вимог щодо залучення до справи Кіровоградської дирекції ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», яка страхувала цивільно-правову відповідальність КНП «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Кіровоградській області Кіровоградської обласної ради», як співвідповідача, участь якого у справі не забороняється за наявності обставин, передбачених ч. 2 ст. 50 ЦПК України. Суд своєю ухвалою залучив до участі у справі третю особу - ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія».

Відповідно до ст. 35 Закону позивач не скористалась законним правом на отримання страхового відшкодування, шляхом подання відповідної заяви страховику КНП «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Кіровоградській області Кіровоградської обласної ради», відтак у суду склалось враження, що за результатами втрачених процесуальних строків, позивач у порушення ст. 13 ЦК України, допускає зловживання своїми правами у формі пред`явлення цього позову.

Позивач заявив вимогу щодо солідарного стягнення матеріальної шкоди з відповідачів, суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Після такої виплати, деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього, а тому, за умов, передбачених у ст. 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Окрім цього, у прохальній частині позовної заяви позивач заявив вимогу щодо солідарного стягнення матеріальної шкоди з відповідачів, проте, згідно зі ст. 1190 ЦК України, особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими, а за заявою потерпілого суд може визначити відповідальність осіб, які спільно завдали шкоди, у частці відповідно до ступеня їхньої вини.

Суд вважав, що відповідальність може бути лише часткова, у зв`язку з тим, що кожен відповідач повинен нести відповідальність лише в тій частини, в якій останнім безпосередньо завдано шкоди. Водночас, в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, позивач заявив вимогу щодо відшкодування понесених збитків за фактом проведення незалежної оцінки визначення вартості матеріального збитку, що складає 2800 грн, яка у відповідності до положень ст. 1166 ЦК України, не є підставою для відповідальності.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Гуцул М. С., подала апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування судового рішення і ухвалення нового рішення, яким стягнути з відповідачів солідарно на користь ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 102 749,97 грн у відшкодування завданих матеріальних збитків.

Зазначає, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

Вказує, що право потерпілого на відшкодування за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб.

Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування в деліктному зобов`язанні. Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування, або шляхом звернення до страховика, в якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених ст. 1194 ЦК України підстав.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов`язання, незалежно від того, чи застрахована цивільно - правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У такому випадку особа, яка завдала шкоди й цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, у розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільної правової відповідальності.

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов`язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі ст. 599 ЦК виконанням, проведеним належним чином.

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі ст.1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування (ст. 36, 37 закону №1961-IV). При цьому розмір страхової виплати (страхового відшкодування) з особою, яка завдала шкоди, страховик за законом узгоджувати не зобов`язаний, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг відповідальності особи, яка завдала шкоди, за ст. 1194 ЦК України.

За вказаного вважає, що розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов`язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно зі ст.1194 ЦК України, страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

КНП «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Кіровоградській області Кіровоградської обласної ради» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Вважає рішення суду законним й обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги безпідставними.

Іншими учасниками справи відзив на апеляційну скаргу не подано.

Позивач ОСОБА_1 , правонаступники відповідача ОСОБА_2 : ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , представник ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись відповідно до вимог ст. 128-131 ЦПК України.

Від позивача і третьої особи надійшли заяви про про розгляд справи за відсутності їх представника.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Заслухавши пояснення представника відповідача адвоката Широкоряда Я. Р., який заперечував проти задоволення скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судове рішення скасуванню.

Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.

Постановою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18 липня 2019 року, яка набрала законної сили, ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с.39-45 т.1).

Вказаним рішенням встановлено, що 10.06.2019 ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом - «Peugeot Boxer» державний номер НОМЕР_1 , який є спеціалізованим автомобілем швидкої медичної допомоги, по вулиці Габдрахманова у м. Кропивницькому, допустив виїзд на перехрестя на заборонений сигнал світлофору та допустив зіткнення з автомобілем позивача «Honda CR-V» державний номер НОМЕР_2 .

На момент скоєння ДТП водій ОСОБА_2 виконував професійні обов`язки, пов`язані з виїздом на виклик швидкої медичної допомоги. Автомобіль, яким він керував, знаходиться у власності закладу охорони здоров`я - відповідача Територіального медичного об`єднання «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Кіровоградській області».

Згідно незалежної оцінки визначення вартості матеріального збитку відповідно до звіту №157 про оцінку вартості матеріального збитку автомобілю Honda CR-V, державний номер НОМЕР_2 завдано матеріальних збитків на суму 199 949,97 грн (а.с.8-38 т.1).

Згідно Полісу № ОА/3891672 від 06.06.2019 цивільно - правова відповідальність транспортного засобу Peugeot Boxer, водієм якого був ОСОБА_2 , застрахована на одного потерпілого на суму (ліміт відповідальності) 100 000 грн за шкоду заподіяну майну (а.с.68-73 т.1).

Згідно полісу обов`язкового страхування AM 7424459 від 26.06.2018 цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 застрахована в AT СГ «ТАС», на суму 100 000 грн (а.с. 48 т. 1).

ОСОБА_1 звернулась до страховика СГ «ТАС», де згідно договору добровільного комплексного страхування був застрахований її автомобіль, та отримала страхове відшкодування у сумі 100 000 грн (а.с. 45, 49 т. 1).

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК).

Згідно з пунктом 3 частини другої статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної шкоди) та моральної шкоди іншій особі.

Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом вказаної норми, за загальним правилом: по-перше, в повному обсязі; по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала, шкода підлягає відшкодуванню.

Проте із вказаних правил є винятки, передбачені законом. Одним з таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності.

Страхування це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування» (Закон №85/96-ВР)).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Питання страхування відповідальності власників транспортних засобів регулюється не тільки національним законодавством, а й міжнародними нормами, і Україна як держава, яка прагне вступу в Європейський союз, в Угоді про асоціацію України з ЄС зобов`язалась здійснити заходи до підвищення гарантій забезпечення прав потерпілих від ДТП відповідно до Директиви 2009/103/ЄС щодо страхування цивільної відповідальності по відношенню до використання автотранспортних засобів та забезпечення виконання зобов`язань щодо страхування такої відповідальності.

Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (Закон № 1961-IV).

Згідно зі статтею 999 ЦК України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Саме на забезпечення таких зобов`язань було ухвалено Закон № 1961-IV, яким визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП, відшкодування заподіяної шкоди.

Згідно з статтею 3 Закону №1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до статті 5 вказаного Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону № 1961 IV).

Шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП (стаття 28 Закону № 1961-IV).

Юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків (частина перша статті 1172 ЦК України).

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина друга та п`ята статті 1187 ЦК України).

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Володілець транспортного засобу має право застрахувати свою відповідальність, передавши обов`язок відшкодування шкоди, спричиненої за участю його транспортного засобу, страховій компанії (страховику).

Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (стаття 1194 ЦК України).

Страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку (частина шістнадцята статті 9 Закону України «Про страхування»).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року в справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) вказано, що: «з огляду на те, що пропуск річного строку звернення із заявою до страховика (страхової компанії) не зазначений у законодавстві (стаття 12 ЦК України) як підстава для припинення матеріального права, цей строк не може бути розцінений як преклюзивний і такий, що припиняє існуюче право на отримання відшкодування шкоди в розмірі регламентних виплат взагалі.

Аналізуючи норми законодавства стосовно добросовісної поведінки всіх учасників правовідносин (стаття 13 ЦПК України) та принципу повного відшкодування шкоди (стаття 1166 ЦК України), Велика Палата Верховного Суду з огляду на відсутність норми закону, що передбачає припинення в цьому випадку цивільного права на відшкодування, та з урахуванням із загального права особи на захист права в суді (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) дійшла висновку, що при добросовісній поведінці потерпілої особи та доведеності, що річний строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, особа може отримати таке відшкодування, пред`явивши вимогу до страховика (страхової компанії) в судовому порядку протягом строку позовної давності.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, крім зазначених вище випадків, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV).

Відтак, аналізуючи зазначене законодавство в сукупності з загальними принципами цивільного права, як то добросовісність поведінки та спрямованість на відновлення порушеного права, слід дійти висновку, що потерпіла особа при відмові страховика (страхової компанії) у виплаті регламентних платежів у зв`язку з пропуском річного строку, має право на пред`явлення вимоги до страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи про відшкодування шкоди в межах страхової суми протягом строку позовної давності.

У випадку, якщо потерпіла особа звернеться до страховика (страхової компанії) за відшкодуванням шкоди з пропуском встановленого річного строку, однак доведе, що нею здійснено розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика, та строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, вона має право на відшкодування шкоди в межах страхової суми за рахунок страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи, у тому числі у судовому порядку».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року в справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) зазначено, що: «внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом №1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом №1961-IV випадках МТСБУ) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом №1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ). Тому висновок апеляційного суду про абсолютність права потерпілого на відшкодування шкоди саме за рахунок особи, яка завдала шкоди, є помилковим.

Враховуючи розподіл у деліктному зобов`язанні між винуватцем ДТП (страхувальником) і страховиком (МТСБУ) обов`язку з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації наземних транспортних засобів, а також те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем має визначені законом межі та порядок реалізації, Велика Палата Верховного Суду відступає від висновку Верховного Суду України про те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним, і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована (постанови Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, від 14 вересня 2016 року у справі № 6-725цс16, від 26 жовтня 2016 року у справі № 6-954цс16).

З огляду на зазначене, уточнення правових позицій, висловлених у пунктах 149,150 цієї постанови, Велика Палата Верховного Суду вважає, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про альтернативне право потерпілого в цій справі обирати особу, до якої можна звернутись із вимогою про виплату відшкодування.

Велика Палата Верховного Суду в постановах від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) (пункт 59), від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) неодноразово звертала увагу на те, що у справах про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у межах ліміту страхового відшкодування належним відповідачем буде страховик.

Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно, якщо такої різниці немає та шкода покрита в повному обсязі страховою виплатою, в такому випадку в цій справі відсутні підстави для покладення відповідальності на страхувальника».

Вина водія ОСОБА_2 у вчинені дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої пошкоджений належний ОСОБА_1 автомобіль Honda CR-V, підтверджена належними та допустимими доказами, зокрема постановою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18 липня 2019 року (а.с. 39-45 т. 1).

На час ДТП водій ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з КНП «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Кіровоградській області Кіровоградської обласної ради».

Автомобіль «Peugeot Boxer», яким керував водій ОСОБА_2 , належав КНП «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Кіровоградській області», цивільно - правова відповідальність якого була застрахована згідно полісу №ОА/3891672 від 06.06.2019, яким передбачено, що страхова сума на одного потерпілого за шкоду заподіяну майну (ліміт відповідальності) складає 100 000 грн (а.с.68-73 т. 1).

Згідно звіту № 157 про оцінку вартості майна вартість матеріального збитку, нанесеного в результаті ДТП власнику автомобілю Honda CR-V, державний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_1 складає 199 949,97 грн (а.с. 10-38 т. 1).

14.06.2019 ОСОБА_1 звернулася до страховика AT СГ «ТАС», де застрахувала свій автомобіль, із заявою про виплату страхового відшкодування в межах страхової суми та отримала страхове відшкодування у сумі 100 000 грн (а.с. 44, 45, 48-49 т. 1).

Згідно копії заяви про виплату страхового відшкодування від 04.06.2020 AT СГ «ТАС» зверталася до ПрАТ «УПСК» з вимогою відшкодувати кошти у розмірі 100000 грн, виплачені ОСОБА_1 (а.с. 42, 43 т. 2).

10.02.2022 ПрАТ «УПСК» на підставі вказаної вимоги перерахувало AT СГ «ТАС» кошти у розмірі 100000 грн (а.с. 46 т. 2).

Тобто, AT СГ «ТАС» реалізувало право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення до страховика, в якого КНП «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Кіровоградській області Кіровоградської обласної ради» застрахувало свою цивільно-правову відповідальність.

Різниця між фактичним розміром шкоди і одержаною позивачем страховою виплатою (страховим відшкодуванням) складає 99 949,97 грн і в силу ст. 1172, 1194 ЦК України підлягає відшкодуванню за рахунок власника автомобіля, КНП «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Кіровоградській області», з яким водій ОСОБА_2 , винний у скоєнні ДТП, перебував у трудових відносинах.

Враховуючи викладене позов підлягає задоволенню в частині вимог до КНП «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Кіровоградській області Кіровоградської обласної ради» про відшкодування завданих матеріальних збитків в сумі 102 749,97 грн, в тому числі: 99 949,97 грн - у відшкодування шкоди майну (різниця між фактичним розміром шкоди і одержаною позивачем страховою виплатою) та 2 800 грн - витрат на проведення оцінки транспортного засобу (8-9 т. 1).

У задоволенні позову до ОСОБА_2 , правонаступниками якого є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди необхідно відмовити за безпідставністю доводів позивача про солідарний обов`язок відповідачів, оскільки в порядку ст. 1172 ЦК України КНП «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Кіровоградській області» відповідає за шкоду, завдану його працівником, і відсутні передбачені ст. 1190 ЦК УКраїни підстави для відшкодування шкоди відповідачами солідарно.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

У зв`язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, та неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, на підставі ст. 376 ЦПК України, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення суду про часткове задоволення позову ОСОБА_1 , стягнувши на її користь з КНП «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Кіровоградській області Кіровоградської обласної ради» у відшкодування завданих матеріальних збитків 102749,97 грн.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача КНП «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Кіровоградській області Кіровоградської обласної ради» на користь позивача підлягає стягненню 2579,99грн сплаченого судового збору за подання позовної заяви (а.с. 1, 2 т. 1) та апеляційної скарги (а.с.121 т. 1).

Керуючись ст. 367, 368, 371, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 04 березня 2020 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Комунального некомерційного підприємства «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Кіровоградській області Кіровоградської обласної ради», яке є правонаступником Територіального медичного об`єднання «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Кіровоградській області», третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на стороні відповідача Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньої транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Кіровоградській області Кіровоградської обласної ради» на користь ОСОБА_1 у відшкодування завданих матеріальних збитків 102 749,97 грн.

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які є правонаступниками ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньої транспортної пригоди відмовити.

В порядку розподілу судових витрат стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Кіровоградській області Кіровоградської обласної ради» на користь ОСОБА_1 - 2579,99 грн сплаченого судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий С. М. Єгорова

Судді О. Л. Карпенко

С. І. Мурашко