Номер провадження 2/756/2459/22
РІШЕННЯ

Іменем України

16 червня 2022 року м. Київ

Оболонський районний суд міста Києва у складі

головуючого судді Банасько І.М.,

за участю секретаря судового засідання Слуцького О.П.,

представника позивача Дяченко Ю.С. ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Київського міського центру зайнятості до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся із позовом до відповідача про стягнення грошових коштів, в якому зазначив, що 06.11.2022 ОСОБА_2 звернувся із заявою до Оболонської районної філії Київського міського центру зайнятості про надання статусу безробітного. Відповідач особисто подав заяву про надання статусу безробітного, в якій власноручно зазначив, що не відноситься до категорії зайнятого населення відповідно до ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення» та через відсутність роботи не має заробітку або інших, передбачених законодавством доходів як джерела існування, у тому числі не забезпечує себе роботою самостійно. Також, відповідач повідомив, що ознайомлений з правами та обов`язками зареєстрованого безробітного та несе відповідальність за достовірність поданих даних та відомостей, на підставі яких приймається рішення про надання статусу безробітного та призначення матеріального забезпечення на випадок безробіття. Наказом Оболонської районної філії КМЦЗ №НТ201106 від 06.11.2020 відповідачу надано статус безробітного. Згідно наказу від 29.09.2021 №НТ210929 відповідачу призначено допомогу по безробіттю з 06.11.2020.

При здійсненні обміну інформацією з Пенсійним Фондом України позивачем виявлено інформацію про отримання відповідачем щомісячної грошової допомоги. 28.01.2021 Київським міським центром зайнятості складено акт розслідування страхових випадків та обгрунтованості виплат матеріального забезпечення №273, згідно якого встановлено, що ОСОБА_2 знаходиться на обліку в Управлінні соціального захисту населення Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації та одержує щомісячну грошову допомогу на догляд за донькою, особою з інвалідністю І групи внаслідок психічного розладу. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення» до зайнятого населення також належать непрацюючі працездатні особи, які фактично здійснюють догляд за дитиною з інвалідністю, особою з інвалідністю I групи або за особою похилого віку, яка за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду або досягла 80-річного віку, та отримують допомогу, компенсацію та/або надбавку відповідно до законодавства.

За твердженням позивача, відповідач не повідомив Оболонську районну філію КМЦЗ про те, що він здійснює догляд за дитиною, особою з інвалідністю І групи внаслідок психічного розладу та отримує щомісячну грошову допомогу. Відповідач на момент звернення належав до зайнятого населення в розумінні ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення» та не мав права набути статусу безробітного та отримувати відповідну грошову допомогу.

Оболонською районною філією КМЦЗ 01.02.2021 видано наказ №15/278-02/21, відповідно до якого прийнято рішення щодо повернення ОСОБА_2 нарахованого та виплаченого матеріального забезпечення. Згідно довідки-розрахунку від 01.02.2021 №59 розмір нарахованого та виплаченого відповідачу матеріального забезпечення на випадок безробіття становить 13 415,86 грн. Відповідач станом на дату звернення з даним позовом кошти в добровільному порядку не повернув. Зважаючи на те, що ОСОБА_2 свідомо не повідомив позивача про призначену йому грошову допомогу, сума виплаченого матеріального забезпечення за період з 06.11.2020 по 28.01.2021 становить 13 415,86 грн підлягає поверненню.

Враховуючи викладене, просять суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в розмірі 13 415,86 грн, а також витрати на сплату судового збору в розмірі 2 270,00 грн.

Ухвалою суду від 28.12.2021 відкрито спрощене позовне провадження у справі.

26.01.2022 на адресу суду від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, де відповідач просить відмовити у задоволенні позову з огляду на таке. Твердження позивача про те, що ОСОБА_2 не повідомив Оболонську філію КМЦЗ про те, що він здійснює догляд за дитиною, особою з інвалідністю 1 групи внаслідок психічного розладу та отримує щомісячну грошову допомогу не відповідають дійсності, оскільки він не тільки повідомив про цей факт, але і надав відповідну довідку. Відповідач вказує, що 04.11.2020 був звільнений за ст. 36 КЗпП. 05.11.2020 він отримав у Оболонській районній філії КМЦЗ талон на реєстрацію щодо становлення його на облік як особи, яка втратила роботу на 06.11.2020. На прийомі у інспектора 06.11.2020 ОСОБА_2 повідомив, що отримує грошову допомогу, як особа, яка проживає разом з особою з інвалідністю І групи внаслідок психічного розладу. В той же день, 06.11.2020, він звернувся до Управління соціального захисту за відповідною довідкою. УПСЗН Оболонського району м. Києва надало йому довідку про отримання допомоги від 06.11.2020 №09-10/1736, яку відповідач у той же день віддав інспектору Центру зайнятості, яка вела його справу. Тобто, про факт того, що у ОСОБА_2 є дитина з інвалідністю у родині і він отримує вищезазначену допомогу він повідомив інспектора вчасно та надав підтверджуючу довідку, яка знаходиться у матеріалах його справи у центрі зайнятості.

Відповідач також зазначає, що статтею 5 Закону України «Про психіатричну допомогу» встановлено, що держава гарантує грошову допомогу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, особі, яка проживає разом з особою з інвалідністю І та ІІ групи внаслідок психічного розладу, яка за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, - на догляд за нею. Розмір зазначеної допомоги розраховується як різниця між трьома прожитковими мінімумами на кожного члена сім`ї та середньомісячним сукупним доходом сім`ї за попередні шість місяців, але не може бути більше, ніж прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць. Вищезазначену допомогу надають особі, яка проживає з інвалідом відповідного діагнозу незалежно від того працює вона чи ні, а в залежності від доходів, які отримує родина, як малозабезпечена. Тобто ОСОБА_2 отримує допомогу на догляд в незалежності від факту його роботи.

08.02.2022 на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, де сторона позивача наголошує, що відповідач 06.11.2020 особисто подав до Оболонської районної філії КМЦЗ заяву про надання статусу безробітного, в якій власноручно зазначив, що не відноситься до категорії зайнятого населення в розумінні ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення» та через відсутність роботи не має заробітку або інших, передбачених законодавством доходів, у тому числі не забезпечує себе роботою самостійно. Твердження відповідача про те, що він 06.11.2020 на прийомі в інспектора надав довідку з УПСЗН не відповідають дійсності, оскільки на довідці, долученій до відзиву відсутній штамп вхідної кореспонденції, яким би було зафіксовано дату та факт отримання Оболонською районною філією КМЦЗ відповідної довідки. Тільки при здійсненні обміну інформацією з Пенсійним Фондом України позивачем виявлено інформацію про отримання відповідачем щомісячної грошової допомоги, перебуваючи на обліку в центрі зайнятості. Просить суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

У судовому засідання представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали, у задоволенні позовних вимог просили відмовити з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Як убачається з матеріалів справи, 06.11.2020 ОСОБА_2 звернувся до Оболонського районного центру зайнятості в м. Києві із заявою про надання статусу безробітного відповідно до Закону України «Про зайнятість населення» та із заявою про призначення виплати допомоги по безробіттю у розмірі? передбаченому Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (а.с. 8, 9).

У вказаній заяві про надання статусу безробітного відповідач ОСОБА_2 підтвердив своїм підписом про те, що через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, у тому числі не забезпечує себе роботою самостійно; пенсію на пільгових умовах та за вислугу років не призначено; не є зареєстрованим як суб`єкт підприємницької діяльності; не отримує відповідно до законодавства допомогу, компенсацію та/або надбавку по догляду за дитиною з інвалідністю І групи, особою похилого віку, яка за висновком медичного закладу потребує стороннього догляду або досягла 80-річного віку тощо.

Окрім того, відповідач ознайомився з правами та обов`язками зареєстрованого безробітного та відповідальністю за подання недостовірних даних та документів, на підставі яких приймається рішення про надання статусу безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, що визначені Законом України «Про зайнятість населення» та «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Згідно відомостей, що містяться у Персональній картці №00003 відповідачу було надано статус безробітного на підставі наказу Оболонської районної філії КМЦЗ № НТ201106 від 06.11.2020 (а.с. 10-13). Згідно Витягів із наказів про прийняті рішення по особі ОСОБА_2 , останньому розпочато виплату допомоги по безробіттю з 06.11.2020 (а.с. 12-13).

Як вбачається з листа Управління праці та соціального захисту населення від 25.01.2021 №15-22/1064 ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) перебуває на обліку в управлінні та відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 02.08.2000 №1192 йому призначено щомісячну грошову допомогу на догляд за донькою, особою з інвалідністю І групи внаслідок психічного розладу (а.с. 16).

Так, згідно Акту розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення за №273 від 28.01.2021 встановлено, що ОСОБА_2 знаходиться на обліку в управлінні соціального захисту населення Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації та одержує місячну грошову допомогу на догляд за донькою, з 01.10.2013 по 31.05.2021 (а.с. 14-15).

У відповідності до Наказу Оболонської районної філії Київського міського центру зайнятості № 15/278-02/21 від 01.02.2021 визнано виплачене матеріальне забезпечення ОСОБА_2 за період з 06.11.2020 по 28.01.2021 у сумі 13 415,86 грн безпідставним та таким, що підлягає поверненню з вини особи (а.с. 17-18).

Згідно з довідкою-розрахунком №59 від 01.02.2021 надлишково виплачених коштів матеріального забезпечення на випадок безробіття - ОСОБА_2 , який був зареєстрований як безробітний в Оболонській районній філії КМЦЗ з 06.11.2020 по 27.01.2021, було виплачено грошові кошти в розмірі 13 415,86 грн. Сума коштів, яка підлягає поверненню складає 13 415,86 грн (а.с. 19).

16.02.2022 Оболонською районною філією Київського міського центру зайнятості було направлено ОСОБА_2 лист з вимогою сплатити 13 415,86 грн. (а.с. 20).

За змістом п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення» безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи.

Згідно з п. 1 ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення», безробіття - це соціально-економічне явище, при якому частина осіб не має змоги реалізувати своє право на працю та отримання заробітної плати (винагороди) як джерела існування.

Умови виплати допомоги по безробіттю, визначені ст. 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», пов`язуються з початком настання безробіття, тобто наданням особі статусу безробітного.

Згідно з п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення» зареєстровані безробітні мають право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття та соціальні послуги відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та цього Закону; та збереження права на виплату допомоги по безробіттю на період участі у громадських та інших роботах тимчасового характеру (тривалістю до 180 днів, зокрема у разі заміщення тимчасово відсутнього працівника) у розмірах, встановлених до укладення ними строкового трудового договору на участь у таких роботах.

Відповідно до ч. 3 ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення» відповідальність за достовірність поданих до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, даних та документів, на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, покладається на зареєстрованого безробітного.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі призначення виплати на підставі документів, що містять неправдиві відомості.

При цьому, відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», яка визначає права, обов`язки та відповідальність застрахованих осіб, такі особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Таким чином, умовою стягнення виплаченого забезпечення є умисне невиконання застрахованою особою своїх обов`язків та зловживання ними. Відтак, позивач повинен довести вину відповідача у формі прямого умислу, спрямованого саме на свідоме неповідомлення про працевлаштування з метою незаконного отримання допомоги з безробіття.

Відповідна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 19 грудня 2018 року у справі № 802/1206/17-а та від 24 квітня 2019 року у справі № 757/17820/17-ц (провадження № 61-45759св18). Вищевказане узгоджується із висновком викладеним у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі №545/163/17 (провадження № 61-33727св18).

Згідно з ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно з ч. 1 ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню заробітна плата й платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їхня виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку й недобросовісності з боку набувача. При цьому правильність здійснених розрахунків, на основі яких була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і, відповідно, тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц, провадження № 14-445цс18, дійшла висновку, що у ст. 1215 ЦК України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Відповідачем до суду була надана копія довідки про отримання допомоги від 06.11.2020 №09-10/1736, видана Управлінням праці та соціального захисту населення Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації, відповідно до якої ОСОБА_2 перебуває на обліку в Управлінні та з 01.06.2013 по 31.12.2020 йому призначено допомогу на догляд за особою з інвалідністю ОСОБА_4 , 1992 року народження (а.с. 51).

Отримання віповідачем довідки саме 06.11.2020 також підтверджується листом Управління соціального захисту населення Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації від 02.06.2022, згідно якого останні вказують, що ОСОБА_2 була видана довідка про отримання допомоги на догляд за особою з інвалідністю ОСОБА_4 , 1992 року народження, про що в Журналі видачі довідок та повідомлень зареєстровано інформацію про видачу ОСОБА_2 довідки про отримання допомоги (довідка від 06.11.2020 №09-10/1736) (а.с. 71-72).

Відповідач стверджує, що зазначену довідку ним надано було інспектору 06.11.2020.

Судом під час розгляду справи по суті було досліджено оригінал особової справи відповідача ОСОБА_2 , заведеної в Київському міському центрі зайнятості, а належним чином засвідчена її копія долучена судом до матеріалів цивільної справи.

Так, судом установлено, що в Додатку №1 до Індивідуального плану працевлаштування відповідальною особою 06.11.2020 зроблено запис про те, що відповідачу «рекомендовано принести довідку з УПСЗН, яку допомогу отримують». Також, 06.11.2020 зроблено запис про результат проведення заходів, де зазначено - «довідку з УПСЗН приніс». Зазначений додаток підписано кар`єрним радником ОСОБА_5 та відповідачем ОСОБА_2 із зазначенням дати - 06.11.2020.

Вказане вище підтверджує доводи відповідача про те, що ним було повідомлено уповноважену службову особу позивача про те, що ним отримується допомога в Управлінні праці та соціального населення та надано відповідну довідку.

Позивач у цій справі, як суб`єкт владних повноважень, повинен довести недобросовісність та вину застрахованої особи у формі прямого умислу, спрямованого саме на свідоме неповідомлення про отримання грошової допомоги з метою незаконного отримання допомоги по безробіттю. Отже, не доведення недобросовісності та вини застрахованої особи у формі прямого умислу, спрямованого саме на свідоме неповідомлення про отримання грошової допомоги з метою незаконного отримання допомоги по безробіттю позивачем (Київським міським центром зайнятості) є безумовною підставою у відмові в задоволенні позовних вимог, що також повністю узгоджується із висновком, викладеним у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, прийнятої у справі №545/163/17 (провадження №61-33727сво18) від 06.02.2019 та правової позиції Верховного Суду у постанові від 24.04.2019 у справі №757/17820/17-ц, у якій вже враховано зазначені висновки Об`єднаної палати.

Проте, позивачем не доведено недобросовісності відповідача та його вину у формі прямого умислу, спрямованого саме на свідоме неповідомлення про отримання грошової допомги з метою незаконного отримання допомоги по безробіттю, таких обставин і доказів матеріали справи не містять.

Право на соціальний захист є невід`ємним конституційним правом громадян (стаття 64 Конституції України).

У справі Gaygusuz v. Austria, § 41, Європейський суд з прав людини установив, що право на невідкладну допомогу - допомогу за системою соціального забезпечення, пов`язану з виплатою внесків у фонд страхування на випадок безробіття - було, наскільки це передбачено чинним законодавством, майновим правом для цілей статті 1 Протоколу № 1, тобто є позитивним обов`язком держави, оскільки це положення застосовується без необхідності покладатися виключно на зв`язок між правом на невідкладну допомогу та зобов`язанням сплачувати «податки чи інші внески».

У справі Klein v. Austria, § 57 було зазначено, що право на соціальну допомогу, яка виплачувалася з програми пенсійного забезпечення, було пов`язане з виплатою внесків, а якщо такі внески були зроблені, то відповідній особі не може бути відмовлено в такій допомозі.

Отже, внески в пенсійний фонд можуть відповідно до певних обставин та національного законодавства, створювати право власності (Kjartan Asmundsson v. Iceland, §39; Apostolakis v. Greece, §§28та35; Bellet, Huertas and Vialatte v. France (ухв.); Skorkiewicz v. Poland).

Окрім цього, у рішенні ЄСПЛ у справі «Казарін проти Італії» (заява ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ) № 4893/13) від 11 лютого 2021 року, суд також установив, що держава фактично вже надала людині соціальну допомогу, її перерахунок і подальші спроби повернути виплачені кошти становитимуть втручання у права, гарантовані ст. 1 Протоколу 1 Конвенції.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд має виконати вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права.

З урахуванням вищевказаних вимог законодавства та обставин справи в їх сукупності, зокрема не доведення позивачем недобросовісності відповідача та його вини у формі прямого умислу, спрямованого саме на свідоме неповідомлення про отримання грошової допомоги з метою незаконного отримання допомоги по безробіттю, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача виплаченої йому допомоги по безробіттю.

За правилами статті 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у позові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 12 - 13, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 279, 354-355 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову Київського міського центру зайнятості (, адреса: 01033, м. Київ, вул. Жилянська, 47-Б) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ) про стягнення грошових коштів відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного рішення - 21.06.2022.

Суддя І.М. Банасько