УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про залишення позовної заяви без руху

16 лютого 2022 року

м. Харків

справа № 638/2031/22

провадження № 2/638/3519/22

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді Яковлевої В.М., вирішуючи питання про відкриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, поділ спільного майна подружжя, стягнення компенсації,

у с т а н о в и в:

Адвокат Паркулаб Андрій Володимирович - представник ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, поділ спільного майна подружжя, стягнення компенсації, в якому просить:

- розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 2200 від 06 листопада 1993 року;

Визнати об`єктами права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 і ОСОБА_2 :

- житловий будинок літ. «П-2» з прибудовами загальною площею 232,4 кв.м., житловою площею 158,3 кв.м., сарай літ. «Р», вигрібну яму літ. «Я», паркан №7, ворота №6, розташовані за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101;

- земельну ділянку - кадастровий номер 0:08:021:0066, площа 0,0679 га, зареєстрована 06.11.2017, адреса АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101;

- квартиру загальною площею 55,4 кв.м. за адресою АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101;

-житловий будинок загальною площею 343,4 кв.м., житловою площею 87,6 кв.м., опис: будинок літ. «В-2» з терасою літ. «в», верандою літ. «ві», надвірними будівлями та спорудами: п/підвал літ. «П», сарай літ. «Б», бесідка літ. «В», навіс літ. «Н», гостьовий будинок літ. «Д», огорожа літ. «№1», колодязь літ. «К», за адресою АДРЕСА_3 . Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 216.

- земельну ділянку - кадастровий номер :00:000:1067, площа 0,4716 га, зареєстрована на підставі свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 від 22.06.2015, адреса АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 16;

- гараж у літ. «Ч-Ц» загальною площею 39,2 кв.м., за адресою АДРЕСА_4 . Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 23238840;

- автомобіль PORSCHE CAYENNE 2013 року випуску № кузова НОМЕР_2 ;

- автомобіль TOYOTA LAND CRUISER 200 2017 року випуску № кузова НОМЕР_3 .

Здійснити поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, в натурі.

Визнати за ОСОБА_1 у порядку поділу майна подружжя право власності на:

- квартиру загальною площею 55,4 кв.м. за адресою АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101;

- житловий будинок літ. «П-2» з прибудовами загальною площею 232,4 кв.м., житловою площею 158,3 кв.м., сарай літ. «Р», вигрібну яму літ. «Я», паркан №7, ворота №6, розташовані за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101;

- земельну ділянку - кадастровий номер 0:08:021:0066, площа 0,0679 га, зареєстрована 06.11.2017, адреса АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101;

- гараж у літ. «Ч-Ц» загальною площею 39,2 кв.м., за адресою АДРЕСА_4 . Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 23238840.

Визнати за ОСОБА_2 у порядку поділу майна подружжя право власності на:

- житловий будинок загальною площею 343,4 кв.м., житловою площею 87,6 кв.м., опис: будинок літ. «В-2» з терасою літ. «в», верандою літ. «ві», надвірними будівлями та спорудами: п/підвал літ. «П», сарай літ. «Б», бесідка літ. «В», навіс літ. «Н», гостьовий будинок літ. «Д», огорожа літ. «№1», колодязь літ. «К», за адресою АДРЕСА_3 . Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 216;

- земельну ділянку - кадастровий номер :00:000:1067, площа 0,4716 га, зареєстрована на підставі свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 від 22.06.2015, адреса АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 16;

- автомобіль PORSCHE CAYENNE 2013 року випуску № кузова НОМЕР_2 ;

- доходи, отримані ОСОБА_2 внаслідок відчуження автомобіля TOYOTA LAND CRUISER 200 2017 року випуску № кузова НОМЕР_3 без згоди позивача.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 364 600 грн грошової компенсації за розходження вартості об`єктів права спільної сумісної власності подружжя, які залишаються за позивачем і відповідачем.

Конституцією України закріплено право кожного на судовий захист (стаття 55) та передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (стаття 124), а статтею 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суди загальної юрисдикції спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Суди мають враховувати, що забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (стаття 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Вирішуючи питання про відкриття провадження по справі, суди повинні перевірити відповідність вимог, з якими заявник звертається до суду для захисту, а також дотримання ним вимог, передбачених статтею 175, 177 ЦПК України.

Відповідно до частини третьої статті 175 ЦПК України позовна заява повинна містити, окрім іншого, зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися.

Позовна заява не містить ціни позову; відомостей про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися.

Відповідно до частини четвертої статті 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Судовий збір - це грошова сума, що сплачується особою, яка звертається до суду. Розмір судового збору визначається законом і залежить від об`єктивних ознак позову (заяви), з яких правовідносин він виник і який предмет позову. Умови сплати судового збору однакові і рівні для всіх позивачів, а пільги щодо його сплати передбачені безпосередньо законом.

Правові засади справляння судового збору, платники, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені Законом України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI.

Відповідно до вимог частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Разом з позовною заявою адвокатом Паркулабом А.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подано клопотання про відстрочення сплати судового збору до ухвалення судового рішення у справі.

Клопотання обгрунтовано тим, що сума судового збору є надмірною і не може бути наразі сплачена ОСОБА_1 . Причиною неможливості сплати судового збору є позбавлення відповідачем ОСОБА_2 фактичного доступу і можливості користуватись спільним майном подружжя. ОСОБА_1 наразі не працевлаштована і не має постійних джерел доходу, сума судового збору перевищує її фінансові можливості та поточний дохід.

Статтею 136 ЦПК України встановлено, що суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

Якщо у встановлений судом строк судові витрати не будуть сплачені, заява відповідно до статті 257 цього Кодексу залишається без розгляду, або витрати стягуються за судовим рішенням у справі, коли сплата судових витрат була відстрочена або розстрочена до ухвалення цього рішення.

З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Статтею 8 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права.

У пункті 55 рішення у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року ЄСПЛ підкреслив, що обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти.

Відповідно до практики ЄСПЛ пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає від держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Разом з тим, там де такі суди існують, гарантії, що містяться у статті 6 Конвенції, повинні відповідати, зокрема, забезпеченню ефективного доступу до цих судів для того, щоб учасники судового процесу могли отримати рішення, яке стосується їх «цивільних прав та обов`язків» (Рішення ЄСПЛ у справі «Гоффман проти Німеччини» («Hoffmann v. Germany») від 11 жовтня 2001 року, пункт 65; Рішення ЄСПЛ у справі «Кудла проти Польщі» («Cudla v. Poland») від 26 жовтня 2000 року).

ЄСПЛ також вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (Рішення ЄСПЛ у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року, пункт 59). Вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (Рішення ЄСПЛ у справі «Шишков проти Росії» («Shishkov v. Russia») від 20 лютого 2014 року, пункт 111).

Оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (Рішення ЄСПЛ «Kniat v. Poland» від 26 липня 2005 року, пункт 44; Рішення ЄСПЛ «Jedamski and Jedamska v. Poland» від 26 липня 2005 року, пункти 63-64).

Положення статей ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» не містять визначеного (чіткого) переліку документів, які можна вважати такими, що підтверджують майновий стан особи. У кожному конкретному випадку суд встановлює можливість особи сплатити судовий збір на підставі наданих нею доказів щодо її майнового стану за своїм внутрішнім переконанням.

Звільнення, зменшення, відстрочення, розстрочення сплати судового збору за клопотанням сторони є правом суду, а не його обов`язком, тому відбувається на розсуд суду у кожному конкретному випадку на підставі поданих стороною доказів та наведених у клопотанні підстав.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 у справі «Креуз проти Польщі» зазначено, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Вищевикладене узгоджується з правовою позицією, викладеною в Постанові Верховного Суду від 17 травня 2018 року у справі № 904/9117/17.

Будь - яких доказів на підтвердження зазначених у заяві доводів про те, що позивачка перебуває у скрутному матеріальному становищі та не має можливості сплатити судовий збір у встановленому законом розмірі, а саме, належних документів про її майновий стан, в тому числі, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача за попередній календарний рік суду не подано.

Доводи про важкий майновий стан та відсутність можливості сплати судового збору без надання доказів наведеного не можуть бути підставою для звільнення, відстрочення або зменшення сплати судового збору, відповідно до положень статті 136 ЦПК України та статті 8 Закону України «Про судовий збір», що відповідає статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою судові процедури повинні бути справедливі для всіх учасників процесу.

З вказаних вище норм вбачається, що перелік підстав для відстрочення, розстрочення, звільнення від сплати судового збору визначений законом і є вичерпним, крім того, доказів того, що позивачка належить до категорії, які мають пільги щодо сплати судового збору матеріали справи не містять, а доказів на підтвердження підстав для звільнення від сплати судового збору у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем позивачкою не подано.

Інші доводи, на які посилається заявник, не є визначеними законом підставами для відстрочення, розстрочення, звільнення від сплати судового збору.

За таких обставин суд доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення клопотання адвоката Паркулаба А.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , про відстрочення сплати судового збору.

Частиною третьою статті 6 Закону України «Про судовий збір» визначено, що за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

За подання позовної заяви про розірвання шлюбу з одночасним поділом майна судовий збір справляється за розірвання шлюбу і за поділ майна.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, справляється судовий збір - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня - 2481 гривня.

Як вбачається зі змісту позовної заяви позивачем заявлено вимоги немайнового характеру про розірвання шлюбу, за яку позивачу необхідно сплатити судовий збір у розмірі (2481 грн * 0,4) 992,40 грн.

Ціна позову визначається з урахуванням статті 176 ЦПК України. Зокрема відповідно до п. 2 частини першої вказаної статті, ціна позову визначається: у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна.

В порушення вимог даної статті, позивачем не зазначено ціну позову щодо позовних вимог майнового характеру в частині поділу майна подружжя; попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи до позовної заяви додано копію висновку про вартість майна квартири за адресою: АДРЕСА_2 ; гаражу за адресою: АДРЕСА_4 ; автомобілей.

Однак, позивачем не надано оцінки вартості житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , земельної ділянки адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101; житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 ; земельної ділянки, кадастровий номер :00:000:1067, адреса: АДРЕСА_3 .

Оскільки позивачем на надано оцінку вартості кожного об`єкта поділу майна та не зазначено ціну позову суд позбавлений можливості визначити суму судового збору, яка підлягає сплаті.

Частиною другою статті 176 ЦПК України визначено якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи.

За таких обставин, за вимоги майнового характеру про поділ майна подружжя підлягає сплаті судовий збір у розмірі (2481 грн * 5) 12 405, 00 грн.

Таким чином, позивачу необхідно сплатити судовий збір у розмірі (992,40 грн + 12 405,00 грн) 13 397, 40 грн.

Судовий збір перерахувати за наступними банківськими реквізитами або сплатити онлайн на офіційному веб-порталі Судова влада України https://court.gov.ua/affairs/sudytax/ :

Отримувач коштів: ГУК Харків обл/мХар Шевченк/22030101 Код отримувача (код за ЄДРПОУ):37874947 Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП) Рахунок отримувача: UA0020653 Код класифікації доходів бюджету: 22030101 Призначення платежу *;101;__________(код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб (доповнюється зліва нулями до восьми цифр, якщо значущих цифр менше 8), реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи (завжди має 10 цифр) або серія та номер паспорта громадянина України, в разі якщо платник через свої релігійні переконання відмовився від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомив про це відповідний орган Міністерства доходів і зборів України і має відповідну відмітку у паспорті);Судовий збір, за позовом ___________ (ПІБ чи назва установи, організації позивача), Дзержинський районний суд м. Харкова (назва суду, де розглядається справа).

Частиною п`ятою статті 177 ЦПК України передбачено, що позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього (частина перша, друга статті 95 ЦПК України).

Водночас суд зауважує, що під час перевірки копій документів слід брати до уваги правила засвідчення копій документів, визначені Національним стандартом України «Державна уніфікована система документації. Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлювання документів ДСТУ 4163-2003», затвердженим наказом Держспоживстандарту України від 7 квітня 2003 року № 55, Правила організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджені наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 2015 року № 1000/5, інструкції з діловодства в окремих органах державної влади (місцевого самоврядування) та інші нормативно-правові акти.

Відповідно до пункту 8 розділу 10 зазначених Правил копія набуває юридичної сили лише в разі її засвідчення в установленому порядку.

Напис про засвідчення копії складається зі слів «Згідно з оригіналом», назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів (ініціалу імені) та прізвища, дати засвідчення копії. Напис про засвідчення копії скріплюється відбитком печатки відповідного структурного підрозділу установи або печатки «Для копій». У випадках, визначених законодавством, копії документів засвідчуються відбитком печатки установи. На лицьовому боці у верхньому правому куті першого аркуша документа проставляється відмітка «Копія».

Оскільки під засвідченням копії документа слід розуміти саме засвідчення відповідності копії оригіналу відповідного документу, відсутність на копії напису про її засвідчення «Згідно з оригіналом» чи в іншому словесному виразі дає підстави вважати її такою, що не посвідчена в установленому порядку.

Вищевикладене узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 08 травня 2019 року у справі № 160/7887/18 (провадження № К/9901/8838/19).

Однак, документи, які додані позивачем до позовної заяви, а саме: копія паспорта, а також документи, які додані до копії позовної заяви для відповідача, належним чином у встановленому законом порядку не засвідчені.

Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Відповідно до частини першої статті 27 ЦПК України, позови до фізичної особи предявляються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Позови про розірвання шлюбу, за правилам альтернативної підсудності відповідно до вимог частини другої статті 28 ЦПК України, можуть предявлятися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоровя чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача.

Відповідно до частини першої статті 30 ЦПК України, за правилами виключної підсудності, позови, що виникають із приводу нерухомого майна, предявляються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо повязані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох обєктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Предметом спору є декілька об`єктів нерухомого майна за різними адресами їх місцезнаходження.

З метою правильного визначення підсудності даної справи та вирішення питання про прийняття до розгляду та відкриття провадження у справі з дотриманням правил підсудності, відповідно до вимог наведених вище положень законодавства, необхідно надати суду висновок про оцінку кожного об`єкта спірного нерухомого майна.

Крім того, суд бере до уваги, що положеннями статті 378 ЦПК України визначено, що судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності).

Відповідно до частини першої статті 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Згідно з частиною третьою статті 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

За таких обставин, позовна заява підлягає залишенню без руху з наданням позивачу строку для усунення вказаних недоліків, а саме - подання до суду документу, що підтверджує сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону; зазначення відомостей про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; подання позовної заяви, оформленої відповідно до вимог статей 175, 177 ЦПК України, та її копій відповідно до кількості учасників справи; належним чином засвідчених у установленому законом порядку.

Керуючись статтями 185, 260 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

У задоволенні клопотання адвоката Паркулаба Андрія Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , про відстрочення сплати судового збору до ухвалення судового рішення у справі відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, поділ спільного майна подружжя, стягнення компенсації - залишити без руху для виконання вимог статей 175 і 177 ЦПК України протягом десяти днів з дня вручення копії даної ухвали.

Роз`яснити позивачу, що в разі якщо у вказаний строк недоліки позовної заяви не будуть усунуті, позовна заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Копію ухвали надіслати позивачу.

Ухвала набирає законної сили з дня її підписання суддею та оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Суддя В.М. Яковлева