Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.07.2022 Справа №607/20134/21

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі: головуючого судді Позняка В.М.,

за участю секретаря судового засідання Свергун Т.В., представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особистою власністю та стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_4 , просить визнати за нею право особистої власності на автомобіль PEUGOT EXPERT, 2000 року випуску об`ємом двигуна 1905 см. кубічних, номерний знак НОМЕР_1 та стягнути із відповідача ОСОБА_4 в її користь грошові кошти в сумі 3500 доларів США вартість відчуженого автомобіля, стягнути з відповідача в її користь вартість Ѕ частини автомобіля марки Mercedes Bens 313 CDІ, 2000 року випуску, об`єм двигуна 2148 см. кубічних, номерний знак НОМЕР_2 , який є спільною власністю подружжя, в розмірі 2800 доларів США, та стягнути з відповідача грошові кошти за належні їй золоту обручку, золоту каблучку з каменями, срібний ланцюжок, та шкіряну куртку чорного кольору і вишите бісером плаття в сумі 10000 гривень, що становить вартість цих речей.

Покликається на те, що перебувала в шлюбі із відповідачем з 19 жовтня 2019 року, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 липня 2021 року. За час спільного проживання вони в громадянина ОСОБА_5 придбали автомобіль Mercedes Bens 313 CDІ, 2000 року випуску, та заплатили за нього 5600 доларів США. На ринку продавцю були передані кошти, а він передав документи на автомобіль, ключі та посвідчив довіреність на розпорядження автомобілем, однак через брак коштів, вказаний автомобіль вони не зареєстрували на себе. Крім того, стверджує, що за її особисті кошти був придбаний автомобіль PEUGOT EXPERT, 2000 року випуску, який під час купівлі був зареєстрований за відповідачем. Вказаний автомобіль ОСОБА_6 без її згоди відчужив родичу ОСОБА_7 , грошима розпорядився на власний розсуд. Крім того, в неї були золота обручка, золота каблучка з каменями, срібний ланцюжок, та шкіряна куртка чорного кольору і вишите бісером плаття, на загальну суму 10000 гривень. Вказані речі відповідач утримує в себе та відмовляється повертати, а тому, позивачка просить стягнути їх вартість.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 грудня 2022 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27.01.2022 року із занесенням до протоколу судового засідання суд постановив закрити підготовче судове засідання та призначити справу до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача просить задоволити позов. Пояснив, що обручка і каблучка подаровані відповідачем позивачці в 2000 році. Також, срібний ланцюжок, шкіряна куртка і плаття були набуті до шлюбу.

Представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Зазначає, що автомобіль PEUGOT EXPERT, 2000 року випуску за 32560 грн був відчужений за час шлюбу і половину грошей ОСОБА_6 передав позивачці в лютому 2021 року. Автомобіль Mercedes Bens 313 CDІ не належить і ніколи не належав відповідачу. Всі особисті речі, які належали позивачці, вона забрала, а тому немає підстав для задоволення позову щодо стягнення їх вартості.

Розглянувши справу, судом досліджено такі докази та встановлено такі обставини.

Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 19 жовтня 2019 року, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 липня 2021 року у справі №605/81/21.

Як видно із договору купівлі-продажу транспортного засобу від 04.02.2000 року ОСОБА_4 придбав в ОСОБА_8 автомобіль PEUGOT EXPERT, 2000 року випуску за 32560 грн.

З інформації територіального сервісного центру МВС №6142 від 23.02.2021 року, на підставі договору купівлі продажу від 03.02.2021 року, автомобіль PEUGOT EXPERT, 2000 року випуску який належав ОСОБА_4 03.02.2021 року перереєстровано на ОСОБА_7 , жителя села Драганівка Тернопільського району Тернопільської області. Автомобіль Mercedes Bens 313 CDІ, 2000 року випуску номерний знак НОМЕР_2 зареєстрований за гр. ОСОБА_5 .

В письмових поясненнях ОСОБА_5 пояснив, що 13.10.2020 року на авторинку в місті Луцьку він відчужив автомобіль Mercedes Bens 313 CDІ, 2000 року випуску ОСОБА_4 за 5000 доларів США, шляхом передачі в присутності свідків документів та ключів на автомобіль та оформлення нотаріально посвідченої довіреності на право розпоряджатися транспортним засобом.

Як видно із висновку експерта Тернопільського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи від 06.05.2022 року №235/22-22 ринкова вартість автомобіля PEUGOT EXPERT, 2000 року випуску об`ємом двигуна 1905 см. кубічних на дату проведення експертизи становить 90980 гривень.

Допитаний в судовому засіданні як свідок ОСОБА_9 показав що він є батьком позивачки. Його донька вийшла заміж за відповідача в 2019 році, сім`я жила в селі Мужилів. За час шлюбу вони купили два автомобілі. Доньці подарували 73000 гривень її гості і за ці гроші вони купили автомобіль PEUGOT EXPERT, 2000 року випуску. В 2020 році подружжя також придбало автомобіль Mercedes Bens 313 CDІ, 2000 року випуску. В грудні 2020 року (на свято Введення в храм Пресвятої Богородиці) шлюбні відносини між її донькою та зятем припинилися і позивачка проживала в них.

Допитана в судовому засіданні ОСОБА_10 дала суду аналогічні покази. Крім того, пояснила, що зять ОСОБА_11 все майно забрав собі. Їй відомо що він подарував доньці перстень і обручку, які не повернув. Крім того, донька до шлюбу набула у власність срібний ланцюжок, та шкіряну куртку чорного кольору і вишите бісером плаття, які знаходяться у її колишнього чоловіка. На вимогу повернути майно відповідач заперечив, та сказав, що вона ще йому винна за те, що в нього жила. Також, їй відомо, що відповідач автомобіль PEUGOT EXPERT продав родичу, а сам на ньому їздить.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 суду показав, що він є дядьком позивачки. Він їздив з подружжям по машини, та бачив, що PEUGOT EXPERT вони придбали за 3500 доларів США, а Mercedes Bens 313 CDІ за 5600 доларів США.

Допитана в судовому засіданні ОСОБА_13 показала, що вона є тіткою позивачки. Була на весіллі та подарувала 3000 гривень. Їй відомо, що загалом родичі зі сторони молодої подарували 72000 грн.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_14 показав, що він був на весіллі в ОСОБА_15 та подарував 100 доларів США.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_16 показав, що він був на весіллі в ОСОБА_15 та подарував 200 доларів США.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_17 показав, що він був на весіллі в ОСОБА_15 та подарував 400 польських злотих.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_18 показав, що він був на весіллі в ОСОБА_15 та подарував 100 доларів США.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_19 показав, що він був на весіллі в ОСОБА_15 та подарував 100 доларів США.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_20 показав, що він був на весіллі в ОСОБА_15 та подарував 10000 гривень.

Заслухавши пояснення учасників, дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення зважаючи на таке.

Щодо позовної вимоги про визнання автомобіля PEUGOT EXPERT, 2000 року випуску особистою власністю ОСОБА_3 та стягнення його вартості.

Відповідно до частин першої та другої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Аналогічне положення міститься й в частині третій статті 368 ЦК України.

Конструкція статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя у судовому порядку у разі оспорювання ним поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17.

Згідно зі статтею 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Таким чином, набуття майна за час перебування у шлюбі створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю.

Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.

Судом встановлено, що автомобіль PEUGOT EXPERT, 2000 року випуску придбано ОСОБА_21 на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу від 04.02.2000 року, тобто за час перебування в шлюбі з позивачкою.

Разом з тим, позивачка стверджує, що вказаний автомобіль є її особистою власністю, оскільки придбаний за кошти, які подаровані на весіллі її гостями, що підтвердили свідки, які допитані в судовому засіданні.

Відповідно до частин першої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

На думку суду, презумпція спільності грошових коштів, за які придбано автомобіль PEUGOT EXPERT, 2000 року випуску, позивачкою не спростовано.

Так, суду не надано доказів, що грошові кошти, які дарували гості на весілля були тільки для ОСОБА_3 , а не для подружжя, а також, що саме ці кошти були використані для придбання автомобіля PEUGOT EXPERT, 2000 року випуску.

Крім того, ОСОБА_3 на час придбання автомобіля не оформила його на своє ім`я, а на ім`я чоловіка, що ще раз спростовує її доводи що вказаний автомобіль є її особистою власністю.

Оскільки спірний автомобіль був набутий подружжям за час шлюбу і презумпція спільної сумісної власності на це майно позивачем не спростована, тому суд вважає, що він був спільною сумісною власністю подружжя.

Разом з тим, як встановлено судом, сторони в грудні 2020 року фактично припинили шлюбні відносини, а в лютому 2021 року ОСОБА_4 на підставі договору купівлі продажу від 03.02 2021 року, автомобіль PEUGOT EXPERT, продав ОСОБА_7 , як стверджує позивачка, без її згоди.

Відповідно до частини третьої статті 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Отже, за змістом зазначених норм матеріального права належність подружжю майна, придбаного за час шлюбу за спільні кошти подружжя, на праві спільної сумісної власності законодавством презюмується, якщо інше не встановлено судом при розгляді справи.

За нормами частини четвертої статті 203 ЦК України правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. Отже, згода одного з подружжя на відчуження цінного спільного сумісного майна має бути надана у письмовій формі.

Відповідно до частин першої, третьої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до статті 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, встановленої законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією зі сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна зі сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним.

Законодавством не встановлено недійсності правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя, а тому при розгляді спорів про розподіл цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів з відчуження такого без письмової згоди одного з подружжя, за умови наявності іншої згоди, суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна. Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 8 квітня 2015 року № 6-7цс15.

Частиною першою статті 69 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Отже, у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. Саме до такого висновку дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03 жовтня 2018 року, справа № 127/7029/15-ц, відступивши від правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року у справі № 201/14044/16-ц, провадження № 61-189ск17.

Тому, враховуючи те, що судом встановлено, що відповідачем ОСОБА_21 без згоди позивачки продано автомобіль PEUGOT EXPERT, 2000 року випуску, який є спільною сумісною власністю подружжя, на власний розсуд, то позивачка має право на грошову компенсацію 1/2 вартості транспортного засобу виходячи з вартості транспортних засобів на час розгляду справи, визначений згідно висновку експерта Тернопільського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 06.05.2022 року №235/22-22, відповідно до якого ринкова вартість автомобіля PEUGOT EXPERT, 2000 року випуску об`ємом двигуна 1905 см. кубічних на час проведення експертизи становить 90980 гривень.

Тому право позивача підлягає судовому захисту, шляхом стягнення з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_3 45490 гривень. При цьому суд вважає, що до задоволення підлягає позов саме в національній валюті, оскільки частиною першою статті 192 Цивільного кодексу України передбачено, що законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня, а між сторонами немає валютних зобов`язань. Отже позов в цій частині підлягає до часткового задоволення.

Щодо доводів відповідача, що частина грошових коштів від продажу автомобіля передана відповідачці, то таких доказів суду не надано, при цьому, шлюбні відносини між сторонами припинено з грудня 2020 року.

Вирішуючи позовні вимоги про стягнення Ѕ вартості автомобіля марки Mercedes Bens 313 CDІ, 2000 року випуску, об`єм двигуна 2148 см. кубічних, номерний знак НОМЕР_2 , який є спільною власністю подружжя, в розмірі 2800 доларів США, суд виходить із такого.

Правове регулювання відносин, пов`язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200 (далі - Порядок № 1200) та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів.

Згідно з пунктами 12, 16, 17 Порядку № 1200 оформлення на товарних біржах договорів купівлі-продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, здійснюється з використанням облікованих відповідно у територіальному органі з надання сервісних послуг Міністерством внутрішніх справ (далі - МВС) і Держсільгоспінспекції бланків біржових угод. Оформлення договорів купівлі-продажу транспортних засобів може проводитися в територіальному органі з надання сервісних послуг МВС. У разі продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, філією суб`єкта господарювання або уповноваженим дилером, крім акта приймання-передачі підприємства-виробника, покупцеві видається акт приймання-передачі, що укладається між суб`єктом господарювання (його філією) та уповноваженим дилером. Під час продажу транспортних засобів, що перебувають (перебували) на обліку в уповноваженому органі МВС або Держсільгоспінспекції, покупцеві територіальним органом з надання сервісних послуг МВС видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) або Держсільгоспінспекцією - свідоцтво про реєстрацію машини з відміткою про зняття машин (тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів) з обліку чи акт технічного стану. У разі зняття з обліку транспортного засобу покупцеві видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі.

Отже, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічного паспорта).

Сутність та правова природа загальноцивільного представництва регулюються положеннями глави 17 ЦК України.

Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (частина перша статті 237 ЦК України).

Згідно з частиною третьою статті 244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Отже, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами.

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала.

Такий висновок узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 16 грудня 2015 року в справі № 6-688цс15 та постановою Верховного Суду від 04 листопада 2020 року у справі № 573/476/19.

Судом встановлено, що автомобіль Mercedes Bens 313 CDІ, 2000 року випуску номерний знак НОМЕР_2 зареєстрований за ОСОБА_5 .

З письмових пояснень ОСОБА_5 останній пояснив, що 13.10.2020 року на авторинку в місті Луцьку він відчужив автомобіль Mercedes Bens 313 CDІ, 2000 року випуску ОСОБА_4 за 5000 доларів США, шляхом передачі в присутності свідків документів та ключів на автомобіль та оформлення нотаріально посвідченої довіреності на право розпоряджатися транспортним засобом.

Разом з тим, оформляючи довіреність на право користування та розпорядження транспортним засобом марки Mercedes Bens 313 CDІ, 2000 року випуску ОСОБА_4 не набув право власності на спірний автомобіль на підставі усних домовленостей про купівлю-продаж цього автомобіля з його власником.

Тому, відсутні підстави для стягнення Ѕ вартості вказаного автомобіля, та позов в цій частині не підлягає до задоволення.

Вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення з відповідача грошові кошти за золоту обручку, золоту каблучку з каменями, срібний ланцюжок, та шкіряну куртку чорного кольору і вишите бісером плаття в сумі 10000 гривень, суд виходить із такого.

Позивачка стверджує що вказані речі є її особистою власністю та утримуються відповідачем.

Представник відповідача заперечив наявність вказаних речей в ОСОБА_22 , та вказав, що всі особисті речі ОСОБА_3 забрала.

Суд вважає, що наданими доказами позивачкою не доведено факт придбання вказаних речей, те що вони є її особистою власністю, те, що вказані речі перебувають у позивача та їх вартість.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тому, в цій частині позов не підлягає до задоволення.

Зважаючи на те, що позов задоволено частково, в тому числі стягнуто тільки Ѕ вартості автомобіля PEUGOT EXPERT, 2000 року випуску, в силу статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача в користь позивача слід стягнути 454,9 гривень судового збору та половину вартості витрат а проведення судової експертизи (а.с. 114) 4530,48/2 = 2265,24 грн, разом - 2720,14 гривень.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 81, 89, 141, 263, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 368, 369 Цивільного кодексу України, ст.ст. 68, 69, 70 Сімейного кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_3 45490 гривень та 2720,14 гривень судових витрат.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Реквізити учасників:

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , проживає за адресою: село Мужилів, Тернопільського району Тернопільської області.

Повний текст рішення виготовлено 07.07.2022 року.

Головуючий суддяВ. М. Позняк