Справа № 366/1520/22
Провадження № 2/366/446/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

19.12.2022 року смт. Іванків

Іванківський районний суд Київської області у складі головуючого судді Слободян Н.П., за участю секретаря судових засідань Німченко Н.Ю., розглянувши в залі суду смт. Іванків в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «БІТСІБЕТС», третя особа: державний реєстратор відділу з питань державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Печерської районної у місті Києві державної адміністрації про розірвання трудового договору, визнання повноважень припиненими та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача, у якому просив розірвати з 19.09.2022 року трудовий договір між Позивачем та Відповідачем, визнати припиненими цього повноваження, як директора ТОВ «БІТСІБЕТС», зобов`язати Третю особу внести зміни до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань шляхом виключення запису в ТОВ «БІТСІБЕТС» про Позивача у графі «відомості про керівника юридичної особи, про інших осіб, які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо: прізвище, ім`я, по батькові (за наявності), дані про наявність обмежень щодо представництва юридичної особи».

Позов мотивований тим, що 03.12.2022 року Позивач був призначений на посаду директора ТОВ «БІТСІБЕТС», у зв`язку з чим внесено відповідні відомості до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, однак наказу про призначення на цю посаду Позивачу не надано.

У липні 2022 року Позивач виявив бажання припинити трудові відносини із зазначеним ТОВ, про що 26.07.2022 року направив заяву про звільнення та ініціював скликання загальних зборів учасників ТОВ для вирішення цього питання. Заява отримана ТОВ 29.07.2022 року.

19.09.2022 року на загальні збори не прибув засновник ТОВ, громадянин ОСОБА_2 . Останній причини своєї неявки не повідомив. Внаслідок цього не було набрано кворуму для проведення голосування. Позивач про це склав Акт.

Таким чином, уповноважений на звільнення директора (Позивача) орган проігнорував повідомлення про звільнення і не розглянув відповідну заяву у встановлений законодавством строк, чим були порушені трудові права Позивача.

Крім цього Позивач зазначає, що згідно п. 5.5 Статуту ТОВ, для забезпечення діяльності ТОВ створений статутний капітал у розмірі 1000 грн. Частка ОСОБА_3 у цьому капіталі становить 100%.

Відповідно до п.п. 9.9.1 та 9.10.2 Статуту, загальні збори є вищим органом ТОВ, до виключної компетенції якого належить призначення та звільнення директора.

Позивач стверджує, що трудові відносини між ним та Відповідачем фактично припинені, однак визначена законодавством процедура розірвання трудового договору не виконана, а тому, він просить суд розірвати Договір та зобов`язати Третю особу внести відповідні зміни до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Рух справи

20.09.2022 року позовна заява надійшла до суду.

23.09.2022 року відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати в порядку загального позовного провадження. Підготовче судове засідання призначене на 21.10.2022 року, відкладене на 07.11.2022 року.

07.11.2022 року закрито підготовче судове засідання. Судове засідання з розгляду справи по суті призначене на 25.11.2022 року, відкладене на 19.12.2022 року, у зв`язку з неявкою сторін.

Позиції сторін

Позивач у судове засідання не з`явився. Подав до суду заяву, у якій просив провести розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Відповідач у судові засідання не з`явився. Про дату, час і місце судових засідань повідомлявся вчасно та належним чином. Причин своєї неявки не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило, як і не надходило відзиву на позовну заяву. Таку поведінку відповідача суд розцінює як спосіб реалізації своїх прав.

Третя особа у судові засідання не з`явилась. Про дату, час і місце судових засідань повідомлялась вчасно та належним чином. Причин своєї неявки не повідомила. Клопотань про відкладення розгляду справи від неї не надходило, як і не надходило відзиву на позовну заяву. Направили до суду лист, у якому зазначили, що у разі отримання судового рішення, його буде виконано у встановленому законом порядку.

Встановлені судом обставини справи та застосовані норми права

Частиною 1 ст. 223 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи вимог частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:

1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;

2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;

3) відповідач не подав відзив;

4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи

Враховуючи, що відповідач, який належним чином про дату, час і місце судових засідань повідомлявся вчасно та належним чином, в судові засідання не з`явився, причин своєї неявки не повідомив, не подав відзиву на позовну заяву та позивач не заперечував проти ухвалення заочного рішення, суд приходить до висновку про ухвалення у справі заочного рішення.

Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої).

Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав і інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У частині третій статті 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 12 цього Кодексу.

Згідно з частинами першою, третьою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанова Верховного Суду від 2жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17).

Частинами першою, третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Приписами частини другої статті 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи, крім іншого, зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (статті 79, 80 ЦПК України).

Згідно з приписами ст. 12, ч.1, 5 - 7 ст. 81, ч.1 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Щодо розірвання трудового договору

Судом встановлено, що Позивача призначено на посаду директора ТОВ «БІТСІБЕТС», що підтверджується долученим до позовної заяви витягом з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України станом на 20.07.2022 року.

Згідно зазначеного витягу, засновником ТОВ «БІТСІБЕТС» є ОСОБА_2 , статутний внесок якого у цьому ТОВ становить 100 %. Всього статутний капітал товариства 1000 грн.

Позивач виявив бажання припинити трудові відносини із зазначеним ТОВ, про що 26.07.2022 року направив засновнику ТОВ ОСОБА_4 заяву про звільнення та ініціював скликання загальних зборів учасників на 19.09.2022 року для вирішення питання про своє звільнення. Зазначене підтверджується наявними в матеріалах справи копіями наступних документів, зокрема: заявою Позивача від 26.07.2022 року; повідомленням про скликання загальних зборів учасників ТОВ «БІТСІБЕТС» на 19.09.2022 року; рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу; описом поштового вкладення на ім`я ОСОБА_3 за адресою ТОВ «БІТСІБЕТС» (м. Київ, вул. Станіславського, 2) від 26.07.2022 року.

Згідно зазначеного рекомендованого повідомлення, перелічені вище документи отримані адресатом 29.07.2022 року.

Відповідно до протоколу зборів учасників № 3 від 19.09.2022 року ТОВ «БІТСІБЕТС», присутніми на зборах були ОСОБА_1 (Директор, Позивач) та ОСОБА_5 (без повноважень). Результатами голосування про звільнення Позивача з посади директора ТОВ склали по 50% за і проти.

Відповідно до долученого до позовної заяви акту від 19.09.2022 року, учасник ТОВ «БІТСІБЕТС» ОСОБА_2 був відсутній на загальних зборах про вирішення питання про звільнення Позивача з посади директора ТОВ.

Крім цього, судом встановлено, що згідно п. 5.5 Статуту ТОВ «БІТСІБЕТС», затвердженого рішенням його засновником № 01 від 07.05.2021 року, для забезпечення діяльності ТОВ створений статутний капітал у розмірі 1000 грн. Частка ОСОБА_3 у цьому капіталі становить 100%.

Відповідно до п.п. 9.9.1 та 9.10.2 Статуту, загальні збори є вищим органом ТОВ, до виключної компетенції якого належить призначення та звільнення директора.

За наведених обставин, суд приходить до наступного.

За змістом положень ст. 38 КЗпП, ст. 30, 39 ЗУ «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», ст. 58, 60, 62 ЗУ «Про господарські товариства» права директора на звільнення за власним бажанням кореспондує обов`язок учасників товариства розглянути заяву директора про звільнення, створити новий виконавчий орган та внести дані зміни в Єдиний державний реєстр.

Розглядаючи справи, пов`язані із застосуванням цієї норми, Конституційний суд України у рішеннях від 07.07.2004 р. № 14-рп/2004, від 16.10.2007 р. № 8-рп/2007 та від 29.01.2008 р. № 2-рп/2008 зазначив, що визначене ст. 43 Конституції України право на працю Конституційний суд України розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися то вільно її обирати. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей кожному для його реалізації.

Відповідно до ст. 24 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи передбачені законодавством про працю, колективним договором, або угодою сторін.

Зі змісту ст. 21 КЗпП України випливає, що трудовий договір є двостороннім договором між працівником та роботодавцем, які по відношенню один до одного мають відповідні права та обов`язки. Інші суб`єкти мають право втручання у взаємовідносини цих сторін лише у випадках та в порядку передбаченому чинним законодавством.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст.36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника.

За ч.1 ст.38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні.

Уповноважений на звільнення директора орган ТОВ «БІТСІБЕТС» проігнорував повідомлення Позивача про його звільнення і не розглянув по суті заяву Позивача про звільнення протягом передбачених законодавством строків, не виконав покладених на нього Статутом обов`язків.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, бездіяльністю Відповідача, яка виразилася у не розгляді та не вжитті заходів для прийняття рішення про звільнення позивача в межах статутної діяльності товариства відповідачем були порушені трудові права позивача, зокрема його право бути звільненим із займаної посади за власним бажанням, та право на вільне обрання місця для його реалізації.

Встановлені судом обставини свідчать про те, що на теперішній час трудові відносини між сторонами фактично припинені з 19.09.2022 року (дата скликання загальних зборів для вирішення питання про звільнення Позивача з посади директора ТОВ), однак процедура розірвання трудового договору відповідно до законодавства України про працю не виконана, а тому, враховуючи встановлені судом обставини справи, які ніким не оспорюються та наведені норми права, суд приходить до висновку, що вимоги Позивача про розірвання трудового договору з 19.09.2022 року та визнання його повноважень як директора ТОВ «БІТСІБЕТС» підлягають задоволенню.

Щодо зобов`язання внесення змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань

Позивач просить зобов`язати державного реєстратора відділу з питань державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Печерської районної у місті Києві державної адміністрації внести зміни до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань шляхом виключення запису в ТОВ «БІТСІБЕТС» про Позивача у графі «відомості про керівника юридичної особи, про інших осіб, які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо: прізвище, ім`я, по батькові (за наявності), дані про наявність обмежень щодо представництва юридичної особи».

Суд звертає увагу на тому, що у ч. 1 ст. 25 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» визначено, що державна реєстрація та інші реєстраційні дії проводяться на підставі документів, що подаються заявником для державної реєстрації та судових рішень, що набрали законної сили та тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі.

Слід зазначити, що у постанові від 24.12.2019 року по справі №758/1861/18 (провадження №61-4911св18) Верховний Суд зазначив, що суд не вправі втручатися у діяльність органу державної реєстраційної служби, зобов`язуючи його вносити будь-які відомості до єдиного державного реєстру.

Також в постанові від 17.03.2021 року у справі №761/40378/18 (провадження №61-18255св19) Верховний Суд зробив висновок, що позовна вимога до відділу державної реєстрації про зобов`язання внести зміни до відомостей з ЄДР шляхом виключення відомостей про керівника ТОВ не може бути звернена до органу державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (державного реєстратора такого органу), який зобов`язаний виконати рішення суду щодо припинення трудових відносин керівника юридичної особи з такою особою незалежно від того, чи був цей орган (реєстратор) залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, чи не був залучений.

Таким чином, рішення суду про визнання трудових відносин припиненими, після набрання ним законної сили, є підставою для здійснення уповноваженим державним органом (державним реєстратором) відповідних реєстраційних дій, передбачених зазначеним вище законом, а суд не вправі втручатися в діяльність органу державної реєстраційної служби, зобов`язуючи його вносити будь-які відомості до єдиного державного реєстру.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що ця позовна вимога задоволенню не підлягає, як зайва.

При цьому суд звертає увагу на те, що у разі необґрунтованої відмови відповідного державного органу у вчиненні реєстраційних дій на підставі рішення суду про визнання трудових відносин припиненими, після набрання ним законної сили, позивач не позбавлений права звернутися до суду у передбаченому законом порядку.

Судові витрати

При подачі позовної заяви до суду Позивачем сплачено 992, 40 грн. судового збору, що підтверджується наявною в матеріалах справи квитанцією від 20.09.2022 року.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, підлягають стягненню з відповідача на користь Позивача у розмірі 992, 40 грн.

Керуючись ст. ст. 21, 24, 36, 38 КЗпП України ст. ст. 12, 81, 89, 141, 229, 258, 263-265, 280 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Розірвати з 19.09.2022 року трудовий договір між ОСОБА_1 та ТОВ «БІТСІБЕТС», визнавши повноваження Зелінського Євгенія Юрійовича як директора ТОВ «БІТСІБЕТС» припиненими.

У задоволенні іншої частини позовних вимог, відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «БІТСІБЕТС» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 992, 40 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 19.12.2022 року.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 . РНОКПП: НОМЕР_1 ).

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «БІТСІБЕТС» (адреса: 01001, м. Київ, вул.. Станіславського, 2. Код ).

Третя особа: Державний реєстратор відділу з питань державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Печерської районної у місті Києві державної адміністрації (адреса: 01010, м. Київ, вул. М. Омельяновича-Павленка, 15. Код ).

Суддя Н.П. Слободян