Справа № 630/810/21
Провадження № 2/630/21/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2022 року м Люботин

Люботинський міський суд Харківської області у складі:

головуючого судді Малихіна О.О.,

за участю секретаря Медведєвої Я.А.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Люботин Харківської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 630/810/21 (провадження № 2/630/21/22) за позовною заявою ОСОБА_2 , в інтересах якої дії адвокат Дем`яненко Ольга Олегівна, до ОСОБА_3 , в якій, з рахуванням внесених змін до позовних вимог від 26 січня 2022 року, позивач просив:

Встановити факт, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , являється сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

Визнати житловий будинок літ. «А-1» загальною площею 61,7 кв.м, житловою площею 47,8 кв.м розташований за адресою: АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 і ОСОБА_4 ;

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/4 частину житлового будинку літ. «А-1» загальною площею 61,7 кв.м, житловою площею 47,8 кв.м розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

в с т а н о в и в:

В обґрунтування заявленого позову ОСОБА_2 вказав, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла його мати ОСОБА_4 , яка перебувала у шлюбі з ОСОБА_3 і проживала за адресою: АДРЕСА_1 . Житловий будинок за вказаною адресою зареєстрований в цілому на ім`я ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок від 12 березня 1997 року. Після смерті матері він, ОСОБА_2 , звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Але в подальшому у видачі свідоцтва про право власності на спадщину нотаріусом було відмовлено по причині відсутності правовстановлюючих документів на житловий будинок та небажання ОСОБА_3 вчинити дії у відповідності до ст. 63 СК України та ст. 71 Закону України «Про нотаріат» щодо оформлення свідоцтва про право власності на часту у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя. Через це він, ОСОБА_2 , не зміг отримати свідоцтво про право власності на частину житлового будинку, яким, на його переконання, ОСОБА_4 і ОСОБА_3 володіли як спільним майном подружжя, бо побудували його спільно у 1994 році під час шлюбу. Ще однією причиною для відмови з боку нотаріуса слугувало те, що прізвище позивача ОСОБА_2 не співпадає із прізвищем його матері ОСОБА_6 на час укладання шлюбу. Через він позбавлений можливості реалізувати своє право на оформлення спадщини після смерті матері, тому й змушений був звернутися до суду з даним позовом.

Ухвалою від 04 жовтня 2021 року відкрито провадження в справі та призначено її до розгляду у підготовчому засіданні. Одночасно від Харківської районної державної нотаріальної контори Харківської області була витребувана інформації про осіб, які звертались із заявами про прийняття або про відмову від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 та вчинених у таких справах нотаріальних дій.

Відповідачем ОСОБА_3 подано відзив від 25 листопада 2021 року, в якому він просив відмовити в задоволенні позову з таких підстав. Житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , був придбаний ним на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 15 листопада 1978 року Другою державною нотаріальною конторою Харківського району Харківської області. На заміну вказаного документа ним було отримано свідоцтво про право власності особистої власності на житловий будинок на підставі рішення виконавчого комітету Люботинської міської ради народних депутатів № 0172 від 09 липня 1996 року. Це підтверджує, що житловий будинок був придбаний ним за особисті кошти задовго до реєстрації 05 лютого 1993 року шлюбу з ОСОБА_4 . Ба більше, перебудова житлового будинку була проведена ним, ОСОБА_3 , до 1991 року, що передує укладенню шлюбу. Натомість позивач ОСОБА_2 не надав доказів на підтвердження того, що житловий будинок був набутий подружжям ОСОБА_4 і ОСОБА_3 за рахунок спільної праці або що певна частка у житловому будинку була створена за рахунок спільної праці подружжя. Правовідносини з виникнення спільної власності подружжя до 2004 року регулювались Законом України «Про власність» та Кодексом про шлюб та сім`ю України. Тому посилання позивача на норми Сімейного кодексу України на обґрунтування підстав виникнення у ОСОБА_4 права спільної сумісної власності на житловий будинок являються хибними. Та оскільки після смерті ОСОБА_4 відсутня спадщина, слід відмовити в задоволенні вимоги позивача ОСОБА_2 про встановлення факту родинних відносин з матір`ю, оскільки відсутній спір про право як підстава для звернення до суду з позовом, та роз`яснити позивачу про необхідність звернення до суду з відповідною заявою в порядку окремого провадження.

Представником позивача ОСОБА_1 подано відповідь на відзив від 13 грудня 2021 року, в якій вона вказала на таке. Житловий будинок по АДРЕСА_1 , який був придбаний відповідачем ОСОБА_3 у 1978 році, був знесений, а на його місці у 1994 році був збудований новий житловий будинок спільними зусиллями подружжя ОСОБА_4 і ОСОБА_3 . Хоча на даний момент на земельній ділянці знаходяться фактично два житлові будинки. Але остання інвентаризація будівель, розташованих на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , була проведена у квітні 1996 року, і було зафіксовано те, що житловий будинок був збудований у 1994 році. Але відповідач ОСОБА_3 приховує обставини будівництва двох нових житлових будинків в період перебування у шлюбі з ОСОБА_4 , якій мала б належати 1/4 частка від житлових будинків. Представник позивача ОСОБА_1 також вказала, що встановлення факту родинних відносин з матір`ю необхідне позивачу для визнання права власності на спадкове майно.

Відповідачем ОСОБА_3 були подані заперечення від 10 січня 2022 року на відповідь представника позивача на відзив. У підготовчому засіданні, яке відбулось 26 січня 2022 року, ухвалою, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, заперечення відповідача залишені без розгляду, оскільки були подані без документів, які б підтверджували надсилання таких заперечень і доданих до них доказів позивачу ОСОБА_2 .

Ухвалою від 15 лютого 2022 року були витребувані від Харківського відділу державної РАЦС у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) актових записів про реєстрацію та розірвання шлюбу ОСОБА_7 з ОСОБА_8 .

Інших процесуальних заяв по суті справи сторонами не подано.

У вступному слові представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі та надала такі пояснення. У лютому 1993 року мати позивача зареєструвала шлюб з ОСОБА_3 і змінила своє прізвище на ОСОБА_4 . Вже у 1994 році за адресою: АДРЕСА_1 , був збудований житловий будинок, що відорано в документах технічної інвентаризації і технічному паспорті, виготовленому у 1996 році. З огляду на рік побудови житлового будинку його слід вважати спільним майном подружжя. Особисто ОСОБА_4 , мати позивача, у житловому будинку виконувала оздоблювальні роботи. До того ж, відповідач ОСОБА_9 визнавав ту обставину, що будинок був побудований ним спільної з дружиною ОСОБА_4 , але потім від цього відмовився. ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , позивач звернувся з заявою про прийняття спадщини після неї. Але з`ясувалось, що прізвище позивача ОСОБА_2 має відмінність у написанні прізвища його матері, зазначеним у свідоцтві про укладення шлюбу з його батьком ОСОБА_8 .

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час і місце судового розгляду був повідомлений належним чином. З огляду на подану раніше відповідачем ОСОБА_3 заяву про розгляд справи за його відсутності суд дійшов висновку про можливість проведення судового розгляду за його відсутності та на підставі поданих ним доказів.

В судовому засіданні, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в справі докази, суд встановив наступне.

Свідоцтвом про народження НОМЕР_1 , виданим повторно 11 серпня 2017 року відділом державної РАЦС по Харківському району та місту Люботин Головного територіального управління юстиції у Харківській області, підтверджується те, що позивач ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 та його батьками є ОСОБА_8 і ОСОБА_6 .

Записом акту про одруження № 125 від 22 липня 1967 року, зареєстрованого у Мереф`янській міській раді депутатів трудящих, підтверджується те, що громадяни на ім`я (зазначено російською мовою) « ОСОБА_10 » і « ОСОБА_11 », яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_5 в с. Кислин Маньківського району Черкаської області, зареєстрували шлюб. Подружжям було обране спільне прізвище (зазначено російською мовою) « ОСОБА_12 ».

Шлюб вказаних осіб був розірваний 04 липня 1984 року, що про у виконавчому комітеті Харківської районної ради депутатів трудящих було складено актовий запис № 418. В ньому зазначено, що після розірвання шлюбу дружині на ім`я (далі зазначено російською мовою) « ОСОБА_13 », ІНФОРМАЦІЯ_6 , присвоєно дошлюбне прізвище « ОСОБА_14 ».

З свідоцтва про шлюб НОМЕР_2 , виданого повторно відділом РАЦС Люботинського міського управління юстиції 22 січня 2008 року, вбачається, що громадяни на ім`я ОСОБА_3 , який є відповідачем в даній справі, і ОСОБА_7 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_5 в с. Кислин Маньківського району Черкаської області, зареєстрували шлюб 05 л.того 1993 року. Подружжям було обране спільне прізвище « ОСОБА_15 ».

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_7 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть НОМЕР_3 , виданого повторно 07 серпня 2020 року відділом державної РАЦС по Харківському району та місту Люботин Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків).

Свідоцтвом про смерть НОМЕР_4 , виданим повторно 27 січня 2021 року відділом державної РАЦС по Харківському району та місту Люботин Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), підтверджується те, що ОСОБА_4 , яка ІНФОРМАЦІЯ_5 в с. Кислин Маньківського району Черкаської області, померла ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Люботин Харківської області.

За ініціативою представника позивача під час розгляду справи було допитано свідка ОСОБА_16 , яка пояснила суду, що останні шість років проживає в АДРЕСА_2 , та її земельна ділянка межує з ділянкою по АДРЕСА_1 . Свідок ОСОБА_16 підтвердила, що була знайома з ОСОБА_4 та доволі часто спілкувала з нею особисто. Також вона знайома з ОСОБА_2 , який, зазвичай, на вихідні дні приїздив до своєї матері ОСОБА_4 і допомагав їй по господарству. Під час особистого спілкування ОСОБА_4 часто розповідала їй, ОСОБА_16 , про ОСОБА_2 , якого називала своїм рідним сином.

Аналізуючи досліджені докази та показання свідка, суд дійшов висновку, що померла ОСОБА_4 і ОСОБА_6 , яка вказана у свідоцтві про народження позивача, являються однією і тією ж особою, і відмінність у написанні прізвищ позивача і його матері виникла внаслідок перекладу прізвища з російської на українську мову під час створення записів у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян.

У зв`язку із смертю ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 відкрилась спадщина, як це передбачено ст. 1220 ЦК України.

Згідно із положеннями ст. 1261 ЦК України до першої черги спадкування за законом відносяться діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

У відповідності до ст.ст. 1268, 1269 ЦК України спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, у разі якщо він постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або він подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

За повідомленням Харківської районної державної нотаріальної контори Харківської області від 04 жовтня 2021 року у шестимісячний строк після смерті ОСОБА_4 із заявою про прийняття спадщини звернувся лише ОСОБА_2 . Його заява була прийнята 11 лютого 2021 року та відкрита спадкова справа № 33П/2021.

Записами у будинковій книзі для реєстрації громадян, яка проживають у будинку АДРЕСА_1 , підтверджується те, що в цьому будинку разом з ОСОБА_4 на час її смерті був зареєстрований та постійно проживав ОСОБА_3 , що дає підстави вважати його таким, що прийняв спадщину у належний спосіб, оскільки він не заявив про відмову від неї.

Отже позивач ОСОБА_2 і відповідач ОСОБА_3 являються спадкоємцями, які прийняли спадщину після ОСОБА_17 .

Позивач ОСОБА_2 , звертаючись з позовом, стверджував, що до складу спадщини, яка відкрилась після смерті його матері ОСОБА_4 входить частина житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та яким його мати володіла спільно з чоловіком ОСОБА_3 як спільним майном подружжя.

Але такі доводи позивач не підтвердив належними і допустимими доказами, тому суд їх відхиляє з огляду на таке.

Наразі спірний житловий будинок належить на праві власності відповідачу ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право особистої власності, виданого 12 березня 1997 року виконавчим комітетом Люботинською міською радою народних депутатів. У свідоцтві вказано, що воно видано на заміну договору купівлі-продажу, посвідченого 15 листопада 1978 року Другою державною нотаріальною конторою Харківського району Харківської області.

З представленого відповідачем примірника договору купівлі-продажу, посвідченого 15 листопада 1978 року, вбачається, що ОСОБА_3 був придбаний житловий будинок житловою площею 23,88 кв.м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно із ст. 24 КпШС України, в редакції станом на 05 лютого 1993 року, кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном. Майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них.

Відповідно до ст.ст. 22, 25 КпШС України, які діяли під час виникнення правовідносин, спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке може бути об`єктом права приватної власності (крім майна, нажитого кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу). Якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох, воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя.

Якщо котрийсь із подружжя зробив вкладення у придбання спільного майна за рахунок майна, яке належало йому до одруження або було одержане ним під час шлюбу в дар, у порядку спадкування, надбане за кошти, що належали йому до шлюбу, або іншого роздільного майна, то ці вкладення (в тому числі вартість майна до визнання його спільною сумісною власністю на підставі ст. 25 КЗпШС України) мають враховуватися при визначенні часток подружжя у спільній сумісній власності.

З представленого стороною позивача технічного паспорту, виготовленого Люботинським БТІ станом на 01 квітня 1996 року, вбачається, що на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , на той час розташовувався житловий будинок літ. «А-1» загальною площею 61,70 кв.м, житловою площею 47,80 кв.м., з тамбуром літ. «а» та надвірні будівлі: сараї літ. «Б», «В» і «Г», душ літ. «Е», вбиральня літ. «Д», навіс літ. «З», альтанка літ. «Ж», погреб літ. «вп». В технічному паспорті у графі «Год постройки» позначено «1994». В технічному паспорті наявний відбиток штампу про самовільне будівництво житлового будинку літ. «А-1» в цілому.

Проведення технічної інвентаризації житлового будинку саме 01 квітня 1996 року також підтверджено листом КП «Люботинське АПБ» Люботинської міської ради Харківської області від 13 грудня 2021 року.

Представник позивача ОСОБА_1 , виступаючи з поясненнями на підтримку позовних вимог, наголосила на тому, що спірний житловий будинок є новоствореним об`єктом нерухомого майна за рахунок спільної праці подружжя, а той житловий будинок, який був придбаний відповідачем у 1978 році, був ним знесений. Однак, лише один такий документ, як технічний паспорт, не можна розцінити як беззаперечний доказ того, що спірний житловий будинок був збудований як новий об`єкт, а не являється об`єктом, який виник внаслідок реконструкції раніше існуючого житлового будинку. До того ж за відсутності інших письмових доказів неможливо достеменно встановити, чи є 1994 рік роком початку будівництва чи роком завершення будівництва житлового будинку.

Представник позивача також пояснила, що мати позивача ОСОБА_4 самостійно виконувала внутрішні оздоблювальні роботи. Однак ані позивачем, ані його представником не були надані суду докази того, у який спосіб та в якому обсязі були здійснені ОСОБА_4 від часу реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 роботи з будівництва чи оздоблення житлового будинку, і того, що такі трудові затрати з боку ОСОБА_4 істотно збільшити цінність житлового будинку.

З огляду на викладене вище, а також враховуючи той факт, що ОСОБА_4 за життя не оспорювала факт приналежності спірного житлового будинку на праві власності особисто її чоловіку ОСОБА_3 , суд відмовляє в задоволенні вимоги про визнання спірного житлового будинку спільним майном подружжя та визнання права власності на частину цього будинку в порядку спадкування.

Задовольняючи позовні вимоги в частині встановлення факту родинних відносин, та беручи до уваги те, що така вимоги позивача не була визнана відповідачем, суд у відповідності до ст. 141 ЦПК України стягує з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_2 витрати по оплаті судового збору в розмірі 454,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 22, 24, 25 КпШС України, ст.ст. 1220, 1261, 1268, 1269 ЦК України, ст.ст. 10-13, 77-81, 141, 263, 265 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Встановити факт, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , являється сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В іншій частині позовних вимог в задоволенні відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати по оплаті судового збору в розмірі 454,00 грн.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну і резолютивну частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний № НОМЕР_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ;

Відповідач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ідентифікаційний № НОМЕР_6 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя О. О. Малихін

Повне рішення складено

30 червня 2022 року.