Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/5890/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.12.2022 м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області у складі головуючого судді А.А. Надопта, секретар судового засідання О.М. Стрижак, розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до Виноградівського районного суду Закарпатської області із позовною заявою до ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом.

Вимоги позову мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивачки ОСОБА_4 , який заповіту не залишив. Після його смерті залишилось спадкове майно - земельна ділянка площею 0,74 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Пийтерфолвівської (колишня назва Петрівської) сільської ради, що належала померлому на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ІV-ЗК № 035608 від 14 червня 2001 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1323. Позивачка вказує, що прийняла спадщину та звернулася до приватного нотаріуса Берегівського районного нотаріального округу Стойки С.М., щоб видала свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку, однак отримала відмову у зв`язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи щодо належності спадкового майна спадкодавцю. Відповідачем по справі є син спадкодавця та позивачки, який на спадкове майно не претендує. У зв`язку з цим позивачка звернулася до суду із позовом про визнання за нею права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом.

Позивачка у підготовче судове засідання не з`явилася, однак подала до суду письмову заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у її відсутність.

Відповідач будучи повідомленим про день, час та місце проведення підготовчого судового засідання належним чином, в підготовче судове засідання також не з`явився, однак подав через канцелярію суду письмову заяву, згідно якої вимоги позивачки визнає, проти задоволення таких не заперечує та просить суд розглянути справу у його відсутність.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого судового провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідачем позов визнано повністю, що не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому в порядку ст.206 ЦПК України визнання ним позову прийнято судом.

Обстеживши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку ст.223 ЦПК України необов`язковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін та визнання позову відповідачем, суд вважає за можливе у підготовчому судовому засіданні ухвалити рішення про задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Судом встановлено, що з 24 червня 1972 року позивачка ОСОБА_1 , перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , що стверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим повторно 26 жовтня 2022 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 22 липня 2019 року.

Останнім місцем проживання ОСОБА_4 було АДРЕСА_1 , що стверджується довідкою Пийтерфолвівської сільської ради від 03.10.2022 за № 03-09/953.

Після смерті спадкодавця ОСОБА_4 відкрилася спадщина, до складу якої входить земельна ділянка площею 0,74 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Пийтерфолвівської (колишня назва Петрівської) сільської ради, що належала чоловіку позивачки на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ІV-ЗК № 035608 від 14 червня 2001 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1323.

Заповіту спадкодавець не залишив, а тому спадкування проводиться в порядку спадкування за законом.

Спадкоємцями за законом першої черги є позивачка ОСОБА_1 - дружина померлого, а також їх син - відповідач по справі ОСОБА_2 , який на спадкове майно претензій не заявляє.

Згідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Суд констатує, що позивачка прийняла спадщинув порядку ч.3 ст.1268 ЦК України, так як проживала та була зареєстрована разом з спадкодавцем в житловому будинку, здійснювала за ним догляд, а також після його смерті вступила у володіння спадковим майном, обробляла земельну ділянку, що стверджується довідкою Пийтерфолвівської сільської ради від 03.10.2022 за № 03-09/954.

В п.3.1 Узагальнення проведеного ВССУ від 16.05.2013 року відмічено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК), а в п.3.3 що у випадках відсутності правовстановлюючих документів та відсутності реєстрації об`єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім`я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно.

Отже, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред`явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати Свідоцтво про право на спадщину. Статтею 1297 зазначеного Кодексу встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Верховний Суд України в п. 23 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 роз`яснив, що Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Позивачка звернулася до приватного нотаріуса Берегівського районного нотаріального округу Стойки С.М., однак листом приватного нотаріуса за вих. № 317/02-14 від 26.10.2022 їй було повідомлено, що видати свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку загальною площею 0,74 га, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Петрівської сільської ради, належну спадкодавцю ОСОБА_4 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 , немає можливості, через відсутність правовстановлюючого документа на вказану земельну ділянку. Також позивачці рекомендовано звернутися до суду для встановлення права власності на спадкове майно.

Разом з цим з матеріалів справи встановлено, що оригінал правовстановлюючого документа на спадкове майно - державний акт на право приватної власності на землю серії ІV-ЗК № 035608 від 14 червня 2001 року, втрачено.

Відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи.

Крім того, відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність Свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Виходячи з вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до "Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно", рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно.

Відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703 (в редакції від 01.01.2013 року), рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України).

Таким чином, враховуючи встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, а також оцінюючи надані докази, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 18, 81, 206, 223, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 5, 16, 328, 392, 1218, 1220, 1222, 1225, 1261, 1268, 1270, 1274 ЦК України, Постанови ПВС України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», суд, -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , мешканкою АДРЕСА_1 , право власності на земельну ділянку площею 0,74 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Пийтерфолвівської (колишня назва Петрівської) сільської ради, що належала ОСОБА_4 згідно державного акта на право приватної власності на землю серії ІV-ЗК № 035608 від 14 червня 2001 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1323, у порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

ГоловуючийА. А. Надопта