Справа № 367/9242/21
Провадження № 2/369/3757/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.06.2022 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі

головуючої судді Ковальчук Л.М.,

при секретарі Мінєєвій А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної смертю особи,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної смертю особи, мотивуючи свої вимоги тим, що 13.08.2021 року приблизно о 20:25 сталася ДТП, при якій водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Dodge Journey» р.н. НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі сполученням «Київ-Чоп» в напрямку м. Києва в крайній лівій смузі з трьох наявних в с. Гурівщина, навпроти буд. 102, по вул. Київська, скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_3 , внаслідок ДТП пішохід загинув на місці пригоди. Позивач є матір`ю загиблого. За даним фактом було внесено відомості до ЄРДР № 0000565, за ч. 2 ст. 286 КК України. Позивач вказувала, що їй завдано моральну шкоду у загальному розмірі 222 000,00 грн. у зв`язку із загибеллю сина. Позивач звернулася із заявою на виплату страхового відшкодування моральної шкоди в розмірі 72000,00 грн. до АТ «СК «ТАС», в якій станом на час ДТП була застрахована цивільно-правова відповідальність відповідача. У зв`язку із цими обставинами позивач просила суд стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду в розмірі 150 000,00 грн. (різницю між 222 000,00 грн. та 72 000,00 грн.) та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 30 000,00 грн.

У судове засідання позивач не з`явилася, представником надана заява про розгляд справи за їх відсутності, позов підтримав та просив задовольнити.

У судове засідання відповідач не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив, представник надав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

У зв`язку з неявкою сторін у судове засідання в силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Суд, з`ясувавши дійсні обставини та дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 13.08.2021 року приблизно о 20:25 водій ОСОБА_2 керуючи автомобілем «Dodge Journey» р.н. НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі сполученням «Київ-Чоп» в напрямку Києва в крайній лівій смузі з трьох наявних в с. Гурівщина, навпроти буд. 102, по вул. Київська, скоїв наїзд на пішохода особу ромської національності ОСОБА_3 , який перетинав проїзну частину дороги в невстановленому місці з права на ліво по ходу руху автомобіля, внаслідок ДТП пішохід загинув на місці пригоди.

Згідно Витягу з єдиного реєстру досудових розслідувань від 14.08.2021 року вказані відомості внесені до ЄРДР, кримінальне провадження № 0000565, за ч. 2 ст. 286 КК України.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 17.08.2021 року.

29.12.2021 року Слідчим управлінням головного управління Національної поліції в Київській області прийнято постанову про закриття кримінального провадження, згідно якої вказано, що кримінальне провадження № 0000565, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.08.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, закрито в зв`язку з відсутністю в діянні водія ОСОБА_2 , складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

При цьому в постанові вказано, що з урахуванням висновків експерта № 944 від 13.09.2021 року, № СЕ-19/111-21/50164-ІТ від 28.10.2021 року, № СЕ-19/111-21/52692-ІТ від 17.12.2021 року орган досудового розслідування приходить до об`єктивного, обґрунтованого, неупередженого та законного висновку, що дорожньо-транспортна пригода, яка мала місце 13.08.2021 року приблизно о 20 годині 00 хвилин на автодорозі сполученням «Київ-Чоп» в напрямку Києва в крайній лівій смузі в с. Гурівщина, неподалік буд. 102, по вул. Київська, під час якої водій ОСОБА_2 керуючи технічно справним автомобілем «Dodge Journey» р.н. НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі сполученням «Київ-Чоп» в напрямку Києва в крайній лівій смузі в с. Гурівщина, неподалік буд. 102, по вул. Київська, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , який перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, перетинав проїзну частину дороги в невстановленому місці з права на ліво по ходу руху автомобіля, дана подія сталась внаслідок порушення останнім вимог пунктів: 4.1. згідно з яким «пішоходи повинні рухатися по тротуарах і пішохідних доріжках, тримаючись правого боку», 4.14. згідно з яким «пішоходам забороняється: а) виходити на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху, б) раптово виходити, вибігати на проїзну частину, в тому числі на пішохідний перехід, г) затримуватися і зупинятися на проїжджій частині, якщо це не пов`язано із забезпеченням безпеки дорожнього руху» Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року та введених в дію з 01.01.2002 року.

При цьому відповідність дій учасника дорожнього руху - водія автомобіля марки «Dodge Journey» р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_2 вимогам Правил дорожнього руху України під час досудового розслідування досліджено та встановлено, що останній не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода. Його дії у дорожньо-транспортній обстановці, яка склалася, повністю відповідають встановленим вимогам Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року та введених в дію з 01.01.2002 року.

У зв`язку із чим, встановлена відсутність в діянні водія ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Позивач ОСОБА_1 є матір`ю загиблого ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 23.11.2018 року.

Станом на час ДТП, цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у АТ «СГ «ТАС» згідно Полісу № 204478456, діючий на 13.08.2021 року.

14.09.2021 року від представника позивача до АТ «СГ «ТАС» подано повідомлення про ДТП, яка сталася 13.08.2021 року.

14.09.2021 року від представника позивача до АТ «СГ «ТАС» подано заяву на виплату страхового відшкодування по факту ДТП, яка сталася 13.08.2021 року, а саме моральну шкоду у розмірі 72 000,00 грн.

За ст. 23 ЦК України Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно ст. 1167 ЦК України Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно ст. 1168 ЦК України Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Згідно ст. 1187 ЦК України Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Під непереборною силою необхідно розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (п. 1 ч. 1 ст. 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер.

Під умислом потерпілого розуміють, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату.

Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (ч. 2 ст. 1193 ЦК України).

Згідно ст. 1193 ЦК України Шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням кримінального правопорушення.

Згідно ст. 1194 ЦК України Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вказано, що:

Цей Закон регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Ст. 3 Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Ст. 5 Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Ст. 6 Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Ст. 23 Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Ст. 27 Страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 загинув внаслідок ДТП, а причиною смерті стало порушення ним правил дорожнього руху, про які вказано в постанові про закриття кримінального провадження від 29.12.2021 року.

Вирішуючи питання щодо розміру моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»:

П. 3 Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

П. 4 Відповідно до ст.137 ЦПК ( 1502-06 ) у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

П. 5 Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

П. 9 Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» вказано, що:

П. 4 Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв`язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК.

П. 7 При завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК). Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид).

Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди).

Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).

Положення статті 1193 ЦК про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність. Саме по собі перебування у нетверезому стані не є прикладом грубої необережності, якщо при цьому не було порушено Правила дорожнього руху.

Правила частини четвертої статті 1193 ЦК про можливість зменшення розміру відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину, застосовуються у виняткових випадках, якщо відшкодування шкоди у повному розмірі неможливе або поставить відповідача у тяжке матеріальне становище. Крім того, зменшення розміру відповідальності особи, на яку покладено обов`язок відшкодувати шкоду, завдану каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, можливе за її письмовою вимогою, якщо працездатність потерпілого зросла порівняно з тією, яка була в нього на момент вирішення питання про відшкодування шкоди (стаття 1204 ЦК). При цьому порядок доведення таких обставин є аналогічним порядку, передбаченому для визначення втрати працездатності.

Враховуючи ту обставину, що джерелом підвищеної небезпеки, яким керував відповідач, завдано моральну шкоду позивачу, то суд приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача моральна шкода в розмірі - 20 000,00 грн.

Визначаючи саме такий розмір моральної шкоди, суд, у відповідності до ст. 23 ЦК України, враховує, глибину душевних та фізичних страждань, які було завдано позивачу внаслідок смерті ОСОБА_3 , нервові стреси, факти порушення нормальних життєвих зв`язків. Також суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості.

При цьому, суд також враховує положення ст. 1193 ЦК України, яке надає суду право зменшити розмір моральної шкоди, так як, загибель ОСОБА_3 внаслідок ДТП, стало наслідком порушення останнім правил дорожнього руху.

Згідно ст. 133 ЦПК України Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно ст. 137 ЦПК України Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Позивачем у позовній заяві заявлено до стягнення з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 30 000,00 грн.

Вирішуючи питання стягнення вказаних витрат, суд зазначає, що:

03.09.2021 року між АО «Всеукраїнський центр адвокатських розслідувань ДТП «Автопоміч» та ОСОБА_1 укладено договір про надання професійної правничої (правової) допомоги № Ж.

04.09.2021 року позивачем складено замовлення на надання професійної правничої допомоги № 1.

24.11.2021 року складено Детальний опис виконаних робіт (наданих послуг) на загальну суму 30 000,00 грн.

Однак, суд зауважує, що доказів оплати тих послуг, які вказані в детальному описі виконаних робіт (наданих послуг), які вже по суті надані позивачу, матеріали справи не містяться, з огляду на що суд позбавлений можливості задовольнити вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідачем у відзиві на позовну заяву заявлено до стягнення з позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 25 000,00 грн.

Вирішуючи питання стягнення вказаних витрат, суд зазначає, що:

31.05.2022 року між ОСОБА_2 та АО «Атторнейс Юнайтед» складено Акт надання послуг № 05/31 на суму 25 000,00 грн.

ОСОБА_2 здійснив оплату послуг адвоката на користь АО «Атторнейс Юнайтед» в розмірі 25 000,00 грн., що підтверджується квитанцією від 31.05.2022 року.

Зважаючи на те, що позов задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 20 000,00 грн., що становить 13% від розміру заявлених позовних вимог, то з позивача на користь відповідача підлягає стягненню витрати на професійну правничу допомогу пропорційно, а саме в розмірі 3 250,00 грн.

Керуючись ст.ст. 23, 1167, 1168, 1187, 1193, 1194 ЦК України, ст.ст. 3, 5, 6, 23, 27 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,положеннями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.3.1995 року, положеннями Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року,ст.ст. 259, 263, 264, 265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 20 000,00 грн. (двадцять тисяч гривень 00 копійок)

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 250,00 грн. (три тисячі двісті п`ятдесят гривень 00 копійок).

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про позивача: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання АДРЕСА_1 .

Інформація про відповідача: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено 30.06.2022 року.

Суддя Ковальчук Л.М.