Номер провадження 2/754/1205/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2022 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - ЛІСОВСЬКОЇ О.В.

за участю секретаря - Грей О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» про захист прав споживачів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ТОВ «Мілоан» про захист прав споживачів. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 28.05.2021 року між ним та відповідачем укладено кредитний договір № 4543602. Кредит надавався шляхом заповнення електронної заявки на отримання кредиту, яку можливо надіслати на сайт https://mioan.ua. Вважає, що при укладенні вищевказаного кредитного договору порушені його права як споживача, згідно з нормами ЗУ «Про захист прав споживачів», ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ЗУ «Про захист персональних даних», ЗУ «Про інформацію». Перед укладання договору про надання кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про обставини, зазначені в ч.2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів». Проте, фактично працівники ТОВ «МІЛОАН» при видачі кредитних коштів не ознайомлюють позичальника з умовами кредитування та ризиками, що передбачено ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», як і ніде про це він не ставив свій підпис. Згідно п.п.5.1 кредитного договору до підписання цього договору він ніби-то ознайомився з усіма його умовами та Правилами надання фінансових кредитів (послуг) Товариством, що розміщені на веб-сайті Товариства https://mioan.ua та є невід`ємною частиною цього договору. Але працівники фінансової установи не надали йому вищевказані умови і з їх текстом він ознайомлений не був. Також, йому як споживачу не була надана інформація, відповідно до ст. 12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», відсутнє будь-яке письмове підтвердження про ознайомлення його з такою інформацією та взагалі з умовами кредитного договору. Також, відповідачем порушені норми п.5 ч.3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» а п. 4.1 кредитного договору повинен бути визнаний недійсним, оскільки сума компенсації становить більше 50%, що є несправедливою умовою. Також вважає, що п.п.5.1 договору є незаконним та суперечить абз. 5, 11 п.2 ст. 8 ЗУ «Про захист персональних даних», оскільки відповідач не повідомляв його про умови та строки обробки його персональних даних, а з аналізу умов кредитного договору вбачається, що ним надана згода на обробку персональних даних безстроково та безвідклично. На підставі викладеного позивач звертається до суду з даним позовом, в якому просить визнати Договір позики № 4543602, укладений між сторонами, недійсним.

15.11.2021 року до суду надійшов відзив представника відповідача на позов. Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, представник відповідача вказує про те, що між сторонами був укладений договір фінансового кредиту, зі строком кредитування до 1 місяця, що регулюється відповідними законами та випливає з норм ст. 3 Закону України «Про споживче кредитування». Порядок надання грошових коштів у кредит та хронологія укладання кредитного договору з товариство, детально описані в розділах 4 та 5 Правил в редакції від 07.03.2019, які знаходяться у відкритому доступі для ознайомлення на офіційному сайті https://mioan.ua/s/documents. Електронна форма індивідуальної частини укладеного кредитного договору зберігається в інформаційній системі товариства та розміщується в особистому кабінеті позичальника та/або надсилається на його електронну пошту у форматі, що унеможливлює зміну її первинного змісту. Індивідуальна частина договору містить всі істотні умови кредитного договору, визначені ЦК України (суму кредиту, процентну ставку за користування, строк надання кредиту), а також всі необхідні умови, зазначені в ст. 6 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». На вимогу клієнта товариство також надає належним чином засвідчену копію кредитного договору на паперовому носії. Укладаючи кредитний договір позивач та відповідач вчинили дії визначені ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію», а договір є таким, що укладений у письмовій формі та відповідає вимогам законодавства. Також з наданого відзиву вбачається, що 28.05.2021 між первісним кредитором ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «Діджи Фінанс» був укладений Договір факторингу, за умовами якого до нового кредитора перейшло право вимоги за рядом кредитних договорів, зокрема і за кредитним договором від 28.05.2021, укладеним між позивачем та відповідачем.

Позивач у судову засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у своїй заяві просить проводити розгляд справи в його відсутність.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив.

Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Так, стаття 626 ЦК України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Судом встановлено, що 28.05.2021 позивачем заповнено дані анкети - заяви на отримання кредиту, на підставі чого між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 (позичальник) укладеного кредитний договір (індивідуальна частина) № 4543602, згідно якого Товариство зобов`язалося надати Позичальникові грошові кошти (фінансовий кредит) у розмірі 7000, 00 грн. строком на 30 днів, починаючи з 28.05.2021 по 27.06.2021, а Позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений в п. 1.5-1.6 Договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах, визначених Договором.

У пункті 5 договору Позичальник підтверджує, що отримав від Товариства до укладення цього договору інформацію, зазначену в ч. 2 ст. 12 ЗУ «Про Фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та ЗУ «Про захист прав споживачів», ст. 8 ЗУ «Про Захист персональних даних», вимоги надання якої передбачені в законодавстві України; ОСОБА_1 , до підписання цього Договору, ознайомився з усіма його умовами та Правилами надання фінансових кредитів (послуг) Товариством, що розміщені на веб - сайті Товариства miloan.ua, та є невід`ємною частиною цього Договору.

Згідно п.п. 6.4, 6.5 договору сторони дійшли згоди, що укладення Кредитного Договору з позичальником у електронній формі юридично є еквівалентним отриманню Товариством ідентичного за змістом Кредитного договору, який підписаний власноручним підписом Позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки. Цей Договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі.

28.05.2021 ТОВ «МІЛОАН» перерахувало кошти в розмірі 7000, 00 грн. ОСОБА_1 на картку VISA, що підтверджується платіжним дорученням.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Позивач, звертаючись до суду із вимогами про визнання укладеного договору недійсним, свої вимоги обґрунтовує, у тому числі тим, що такий договір укладений з порушенням вимог ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме тим, що перед його укладенням, всупереч ч.2 ст.11 Закону йому, як позичальнику, не повідомлено в письмовому вигляді про кредитні умови, та не ознайомлено з ризиками, що передбачає ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Твердження позивача про те, що ним не погоджено істотні умови договору кредиту суд розцінює критично, оскільки дані доводи спростовуються текстом договору, в якому чітко викладені умови договору, а саме розмір кредиту, строк кредитування, плата за користування грошовими коштами та відповідальність за порушення умов договору.

Так, 28.05.2021 між сторонами укладено договір за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором на суму 7000, 00 грн. зі сплатою процентів строком на 30 календарних днів шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок Позичальника, зазначений у заявці ОСОБА_1 , що засвідчує факт передачі грошових коштів від Товариства до позивача і факт укладання між ними договору у формі електронного документу. Згідно підпунктів пункту 1 договору Позичальник зобов`язувався повернути кредит, сплатити комісію та проценти за користування кредитом у встановлений п.1.4 Договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на обумовлених умовах. Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі Позичальника для укладення такого договору та саме на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Термін «Електронний підпис одноразовим ідентифікатором» визначено у ч. 3-4 пункту 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію». Факт оформлення заявки на отримання кредитних коштів, яку оформив позивач, є акцептом на укладення кредитного договору (ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»).

В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Правила надання грошових коштів у кредит ТОВ ««МІЛОАН»» перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті.

Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст. 641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Положеннями ч. 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

При цьому, відповідно до вимог ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно загального порядку дій Позичальника в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства, з метою укладення електронного договору, Позичальник заходить на сайт, який надає доступ до інформаційно-телекомунікаційної системи Товариства, та у вбудованому калькуляторі вибирає бажану суму грошових коштів, яку він бажає отримати в кредит, та бажаний строк кредитування, що спростовує твердження позивача ОСОБА_1 щодо введення його відповідачем в оману та спонукання споживача до прийняття швидкого рішення та позбавлення позивача достатнього періоду часу для прийняття свідомого та обдуманого рішення. Між тим, саме Позичальник був ініціатором укладення договору і певний час опрацьовував на сайті кожний етап заповнення заявки та, усвідомлюючи значення своїх дій, приймав відповідне рішення.

Після заповнення всіх необхідних даних заявки на кредит Позичальник підтверджує введення в заявку на кредит, а натиснувши кнопку «Змінити», він має право змінити суму та строк кредитування, що, у свою чергу, відповідає абзацу 3 ч. 8 т. 11 Закону України «Про електронну комерцію». На кожному етапі заповнення заявки на кредит Позичальнику надаються підказки з роз`ясненнями порядку заповнення заявки на кредит та щодо змісту кожного кроку Позичальника в інформаційно-телекомунікаційній системі. Одночасно з переходом на іншу сторінку заявки на телефонний номер Позичальника направляється смс-код підтвердження, ввівши який у відповідне поле, Позичальник підтверджує дію з відправлення заявки на кредит для аналізу інформаційно-телекомунікаційною системою Товариства. Після заповнення всіх необхідних даних та натиснення кнопки «Продовжити» заявка на кредит надсилається на опрацювання інформаційно-телекомунікаційною системою. На наступному етапі Позичальнику повідомляється про процес оброблення заявки на кредит. У разі погодження заявки на кредит (прийняття Товариством рішення надати Позичальнику кошти в кредит на обраних ним умовах) Позичальник запрошується для переходу на сторінку для ознайомлення з офертою, яка містить у собі всі істотні умови договору, та додатково повідомляється смс-повідомленням на номер телефону, вказаний Позичальником у заявці на кредит. На цьому етапі інформаційно-телекомунікаційна система Товариства формує та надає Позичальнику на ознайомлення індивідуальну частину договору з Позичальником, шляхом підстановки у типовий договір, погоджений Національною комісією, що здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг, введених Позичальником в заявку на кредит даних.

Індивідуальна частина договору, відповідно ст. 641 ЦК України та ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», є офертою Товариства, при цьому Позичальник, натиснувши на текст «Правила надання грошових коштів в кредит», ще раз має можливість ознайомитися з умовами Правил, текст яких розміщений на сайті Товариства, які є його невід`ємною частиною.

Одночасно з переходом на сторінку ознайомлення з офертою, Товариством генерується та відправляється на номер телефону, вказаний Позичальником в заявці на кредит, персональний одноразовий ідентифікатор, який використовується Позичальником для підписання електронного договору. У разі, якщо Позичальник не бажає приймати оферту, він тисне на кнопку «Ні». Після цього Позичальник повідомляється про можливість повторно подати заявку на кредит, при цьому він має право змінити істотні умови договору, отже інформаційно-телекомунікаційною системою роз`яснюється Позичальнику, що у разі його згоди з офертою Товариства та виявлення бажання укласти електронний договір, він має вчинити дію в інформаційно-телекомунікаційній системі щодо прийняття оферти Товариства, а саме: ввести одноразовий ідентифікатор, отриманий від Товариства у відповідне поле в інформаційно-телекомунікаційній системі, та натиснути кнопку «Так», що одночасно є підписанням договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Введення одноразового персонального ідентифікатора і є вчиненням дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, а саме: акцептом в розумінні ч. 3 пункту 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію».

У разі вчинення дій, спрямованих на прийняття оферти, Позичальник повідомляється про те, що Товариством ініційовано грошовий переказ за реквізитами електронного платіжного засобу, вказаного Позичальником в заявці на кредит. Одночасно з підписанням договору Товариство відправляє на електронну адресу, вказану Позичальником у заявці на кредит, електронного листа з повідомленням про успішне підписання кредитного договору та з вкладеним в нього примірником електронного договору у формі, що унеможливлює зміну його змісту. Інформаційно-телекомунікаційна система Товариства повідомляє Позичальника про успішне проходження транзакції переказу коштів. З цього моменту, в силу положень ч. 2 ст. 640, 1046 ЦК України, електронний договір вважається укладеним.

Отже, твердження позивача, щодо його необізнаності з Правилами та їх текстом, що є невід`ємною частиною Кредитного договору, а також про те, що інформація, яка стосується суті наданих відповідачем фінансових послуг, йому, як споживачу, не була надана, оскільки перед укладенням договору ОСОБА_1 не мав змогу ознайомитися з договором перед його укладенням договору, є безпідставними та необґрунтованими. Доказів протилежного суду не надано.

Тобто, позивачем свідомо пройдено весь алгоритм дій, встановлений Товариством, при укладенні кредитного договору.

Що стосується того, що укладена угода не відповідає вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» через несправедливість її умов, то слід зазначити, що кредит на суму 7000, 00 грн. надавався строком на 30 днів, на умовах строковості, зворотності та платності. Позичальник прийняв на себе зобов`язання повернути кредит та сплатити комісію і проценти за користування кредитом, нараховані згідно пункту 1.4-1.5.2 даного договору.

Суд критично оцінює посилання позивача про недійсність Договору у зв`язку з порушенням відповідачем норм ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки вказаним пунктом встановлена відповідальність за несвоєчасно виконане грошове зобов`язання. При належному виконанні договірних зобов`язань штрафна санкція у вигляді пені не застосовується, при цьому грошова сума нарахованої пені залежить і від періоду невиконання боржником взятих на себе зобов`язань.

Позивачем не доведено, а матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про невідповідність умов кредитного договору вимогам законодавства та про несправедливість його умов, з огляду на швидкоплинність самого строку користування кредитними коштами (30 днів).

Таким чином, в ході розгляду справи не встановлено обставин, які б свідчили про невідповідність умов договору вимогам діючого законодавства та про несправедливість його умов, так як доводи позивача в цій частині ґрунтуються виключно на його поясненнях і спростовуються самим змістом договору, отже відсутні підстави для визнання даного договору недійсним з підстав, передбачених ст. ст. 203, 215 ЦК України, ст.ст. 11, 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Щодо посилань позивача на порушення абз. 5, 11 п. 2 ст. 8 Закону України «Про захист персональних даних» , ст. 11 ЗУ «Про інформацію», суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно ст. 11 ЗУ «Про інформацію» не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, а також адреса, дата і місце народження.

Пунктом 11 ч. 2 ст. 8 Закону України «Про захист персональних даних» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) визначено право суб`єкта персональних даних відкликати згоду на обробку персональних даних.

Пунктами 3, 5 ст. 11 Закону України «Про захист персональних даних» передбачено два випадки, за яких персональні дані можуть оброблятись навіть без згоди суб`єкта персональних даних: укладення та виконання правочину, стороною якого є суб`єкт персональних даних або який укладено на користь суб`єкта персональних даних чи для здійснення заходів, що передують укладенню правочину на вимогу суб`єкта персональних даних: необхідність виконання обов`язку володільця персональних даних, який передбачений законом.

Згідно умов укладеного договору, зокрема, підпунктами п. 5, позивач надав згоду на передачу позикодавцю своїх персональних даних та їх обробку з метою оцінки фінансового стану та його спроможності виконати зобов`язання за договором позики, а також надав згоду на те, що у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язань на підставі цього договору, позикодавець має право передати його персональні дані третім особам для захисту своїх законних прав та інтересів, стягнення заборгованості за договором позики, та інших засобів правового захисту.

Отже, з огляду на зазначене, твердження позивача про порушення законодавства про захист персональних даних є безпідставним, так як у відповідача існують підстави для їх обробки та зберігання.

За таких умов посилання позивача на недійсність кредитного договору в цій частині є безпідставними.

У ст. 77 ЦПК України зазначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їх вимог або заперечень.

За змістом ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд доходить висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 про захист прав споживача.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, § 29).

Враховуючи повну відмову у задоволенні позову, у суду відсутні підстави для розподілу між сторонами судових витрат у порядку ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 19, 81, 141, 258-260, 263-265 ЦПК України, ст. 15, 16, 203, 215, 216 ЦК України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» про захист прав споживачів відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Позивач - ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан», , адреса: м. Київ, вул.. Багговутівська, 17-21.

Повний текст рішення виготовлений 04 липня 2022 року.

Суддя О.В.Лісовська