Провадження № 2/161/4756/22
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2022 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі:

головуючого судді Рудської С.М.

при секретарі Чигринюк В.С.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів

В С Т А Н О В И В:

16.11.2022 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначила, що з 24.07.2014 року вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, за час якого у них народилося двоє спільних дітей доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .На даний час подружні відносини між ними фактично припинені та спільне господарство не ведеться. Причиною цьому стали несумісність характерів, різні погляди на шлюб та сімейне життя, між нею з відповідачем зникли взаємоповага та любов один до одного. Вважає, що примирення між ними не можливе. Разом з тим, наразі між нею та ОСОБА_3 не досягнуто згоди з приводу участі останнього в утриманні дітей. Відповідач є працездатним, інших осіб на своєму утриманні немає. Просить суд: розірвати шлюб між нею та ОСОБА_3 , який було зареєстровано 24.07.2014 року Відділом ДРАЦС РС Луцького МУЮ Волинської області за актовим записом № 863; стягувати з ОСОБА_3 на свою користь аліменти на утримання їх спільних малолітніх доньок ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі по 3000 грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожного з дітей щомісячно; стягнути з відповідача судові витрати по справі, які складаються із судового збору 992,40 грн.

13.12.2022 року відповідачем було подано до суду відзив на позовну заяву, в якому останній зазначає, що причиною розпаду їх з позивачкою сім`ї є інший чоловік, до якого ОСОБА_1 проявляє симпатію. Під час з`ясування дійсної наявності таких причин, позивачка проявила щодо нього неконтрольовану агресію, яка проявилася у нанесенні тілесних ушкоджень. Вважає, що така поведінка дружини є аморальною та створює негативне середовище їх дітям. При цьому, власного житла ОСОБА_1 не має, вона ніде не працює, а тому не зможе забезпечити донькам достойних умов проживання. У зв`язку з цим, він звертається до суду із зустрічною позовною заявою про визначення місця проживання дітей разом з ним.

Одночасно з відзивом на позовну заяву, відповідачем ОСОБА_3 було подано зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 , про визначення місця проживання дітей.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23.12.2022 року у прийнятті зустрічної позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дітей відмовлено.

Позивач в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі та пояснила суду, що відповідач офіційно працевлаштований у ТзОВ «Луцьк-Експо» та, як їй відомо, розмір його середньомісячного заробітку становить близько 20000 грн. Щодо надання терміну на примирення категорично заперечувала.

Представник позивача в судовому засіданні просила позов задовольнити з підстав, які викладені у позовній заяві, додатково суду пояснила, що причиною звернення позивачки із вимогами про стягнення аліментів є недосягнення згоди з приводу участі відповідача в утриманні їх спільних дітей.

Відповідач в судовому засіданні суду пояснив, що позов не визнає в повному обсязі, змінив свою позицію щодо позову, викладену у відзиві на позовну заяву. Так, під час подружнього життя у нього виникали підозри щодо подружньої зради з боку позивачки. На даний час подружні відносини між ними фактично припинені та їх об`єднує виключно спільне проживання. Проте, він вважає, що примирення між ними можливе за рахунок щирих та відвертих розмов, однак позивачка відмовляється йти на будь-який контакт з ним. Останнім часом він дійсно не дає грошових коштів своїй дружині, проте забезпечує сім`ю продуктами харчування. Додатково зазначив, що після роботи він грає по 2-3 години в комп`ютерні ігри, однак всупереч невдоволенню позивачки, належну увагу дітям він приділяє.

Представник відповідача в судовому засіданні при вирішенні питання про розірвання шлюбу просив надати сторонам у справі строк для примирення з метою збереження їх сім`ї.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_7 ) перебувають у шлюбі з 24.07.2014 року, який було зареєстровано Відділом ДРАЦС РС Луцького МУЮ Волинської області за актовим записом № 863. Зазначене підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , яке міститься в матеріалах справи (а.с. 5).

Від шлюбу сторони мають двох спільних дітей доньку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження серії НОМЕР_2 (а.с. 6) та серії НОМЕР_3 (а.с. 7).

Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно зі змістом ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній.

Як вбачається зі змісту ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Під час розгляду даної справи встановлено, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, укладеного з відповідачем та переконана в неможливості їх примирення. В свою чергу, відповідач заперечує щодо розірвання шлюбу та бажає зберегти сім`ю.

Згідно із ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя, і це не випадково, оскільки такі питання можуть вирішуватися виключно у процесі розгляду конкретної справи. Важливою особливістю справ про розірвання шлюбу є те, що суд з урахуванням усіх фактичних обставин може відкласти розгляд справи та призначити подружжю строк для примирення.

Системний аналіз норм СК України вказує на те, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Отже, надання строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком.

До такого правового висновку прийшов Верховний суд України у своїй постанові від 30.05.2019 року при розгляді цивільної справи № 442/6319/16-ц.

Так, стороною відповідача під час розгляду даної справи заявлено клопотання про надання сторонам строку для примирення, однак щодо задоволення такого позивачка категорично заперечувала.

В ході розгляду справи судом не встановлено будь-яких підстав для надання сторонам строку для примирення.

Так, суд приймає до уваги той факт, що позивачка ОСОБА_1 наполягає на розірванні шлюбу, а тому примушування її до збереження шлюбу є порушенням права позивачки на свободу та особисту недоторканість.

Судом встановлено, що сторони припинили шлюбно-сімейні стосунки через відсутність взаєморозуміння, втрату почуття поваги один до одного, різні погляди на шлюб та сімейне життя. На даний час, сторони спільне господарство та побут не ведуть.

За таких обставин суд вважає, що подальше спільне життя сторін є неможливим, збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, а також їх спільним із відповідачем малолітніми дітьми, а тому шлюб підлягає розірванню.

Як слідує зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, між сторонами також не досягнуто згоди щодо участі відповідача в утриманні спільних дітей у зв`язку з чим у них існує спір з даного приводу.

Статтею 8 ЗУ «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі.

Статтею 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно абз. 3 п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 є здоровим, працездатним, на обліку у лікарів не перебуває, будь-яких інших осіб на утриманні не має, останній працює у ТзОВ «Луцьк-Експо» механіком з ремонту транспорту, отримує заробітну плату близько 10000 грн. на місяць (а.с. 47).

Малолітні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , здорові, на обліку у лікарів не перебувають, самостійних доходів не мають.

Доказів іншого сторонами в ході розгляду справи суду не надано.

Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін та неповнолітніх дітей, реальну спроможність відповідача сплачувати аліменти на їх утримання.

Частиною 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Статтею 7 ЗУ «Про державний бюджет України на 2022 рік» також визначено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років складає: з 1 липня - 2201 гривня, з 1 грудня - 2272 гривні; для дітей від 6 до 18 років складає: з 1 липня 2744 гривні, з 1 грудня 2833 гривні.

Згідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Проаналізувавши надані сторонами докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачки необхідно стягувати аліменти на утримання дітей доньок ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі по 2500 грн. на кожну дитину, але не менше між 50 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку для кожного з дітей, щомісяця та до досягнення дітьми повноліття.

Визначаючи саме такий розмір аліментів, суд бере до уваги ціни на продовольчі та непродовольчі товари, а також засоби повсякденного вжитку для дітей у віці 2 та 7 років, у співвідношенні із розміром середньомісячного доходу відповідача.

Суд вважає, що визначений розмір аліментів є достатнім та справедливим, а також таким, що відповідає звичайним потребам малолітніх дітей.

У свою чергу, стороною позивача не було надано будь-яких доказів того, що відповідач має можливість сплачувати аліменти у зазначеному у позові розмірі.

Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви.

З даною позовною заявою позивач ОСОБА_1 звернулася 16.11.2022 року (а.с. 2), отже саме з зазначеної дати аліменти мають стягуватися з відповідача на її користь.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити дане рішення суду до негайного виконання у межах сплати платежу аліментів за один місяць.

Згідно до ч. ч. 1, 3 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі часткового задоволення позову покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Крім того, згідно положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З наведеного слідує, що з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути 992,40 грн. понесених судових витрат зі сплати судового збору за позовну вимогу про розірвання шлюбу (а.с. 1).

Крім того, ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», а тому з ОСОБА_3 слід також стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 992,40 грн.

На підставі ст. ст. 24, 56, 110, 112, 180-182, 184, 191 СК України, керуючись ст. ст. 10, 12, 27, 77-81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів задовольнити частково.

Шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_7 ), зареєстрований 24 липня 2014 року, Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції Волинської області, актовий запис № 863 розірвати.

Стягувати з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 2500 (дві тисячі п`ятьсот) грн. на кожну дитину, але не менше між 50 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 16 листопада 2022 року та до досягнення дітьми повноліття.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду в частині стягнення аліментів на неповнолітніх дітей у межах суми платежу за один місяць допустити до обов`язкового негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в сумі 992 (дев`ятьсот дев`яносто дві) грн. 40 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір в сумі 992 (дев`ятьсот дев`яносто дві) грн. 40 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі складення рішення відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України - з дня складення рішення в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на рішення суду всіма учасниками справи. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 .

Рішення у повному обсязі складено 26 грудня 2022 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області С.М. Рудська