Провадження № 2/161/1183/22
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2022 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого судді Пушкарчук В.П.

при секретарі Фурман Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_3 , про припинення права на частку у спільному майні,

В С Т А Н О В И В:

29.10.2021 року позивач звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою на обгрунтування якої зазначив, що він та відповідач ОСОБА_2 є співвласниками однокімнатної квартири АДРЕСА_1 ; частка кожного з них у спільній частковій власності становить по 1/2 частині. У вказаній квартирі наразі проживає відповідач разом зі своєю сім`єю, натомість він змушений проживати у житлі його батьків. Спір, який виник з приводу житлових правовідносин в позасудовому порядку вирішити не виявляється за можливе, оскільки спірна квартира є річчю неподільною, спільне користування нею є неможливим, а його пропозиції компенсувати йому вартість належної частки у майні або ж реалізувати його та розділити кошти навпіл, ОСОБА_2 ігнорує. При цьому, родина відповідача забезпечена іншим житловим приміщенням. Враховуючи наведене, просить суд припинити його право власності на 1/2 частку на квартиру АДРЕСА_1 , визнавши право власності на вказану частину житла за відповідачем шляхом стягнення з ОСОБА_2 на його користь відповідно компенсації в розмірі 284208 грн., а також стягнути з відповідача на свою користь судові витрати по справі.

29.06.2022 року ОСОБА_2 було подано до суду заяву про визнання позову.

До початку судового засідання від позивача та його представника надійшла спільна заява з проханням розгляд справи здійснювати у їх відсутності, заявлені позовні вимоги вони підтримують у повному обсязі та просять їх задовольнити.

Відповідачем та його представником до початку судового засідання також було подано до суду заяву про визнання позову, в якій останній просять суд розгляд справи проводити без їх участі.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_3 подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовну заяву визнає.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що сторони у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є співвласниками однокімнатної квартири АДРЕСА_1 ; частка кожного з них у спільній частковій власності становить по 1/2 частині. Зазначене підтверджується відповідними Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

На даний час у спірній квартирі проживає ОСОБА_2 разом із членами своєї сім`ї.

Зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 слідує, що між сторонами виник спір з приводу володіння вищевказаним майном.

Дана обставина відповідачем не оспорюється.

Частиною 1 ст. 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Згідно ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Разом з тим, оскільки згідно приписів ст. 47 ЖК України норма житлової площі встановлюється в розмірі 13,65 кв.м. на одну особу, тому позивач, виходячи із житлової площі спірного житлового приміщення, позбавлений можливості вирішити даний спір шляхом виділення належної йому частини квартири в натурі з урахуванні прав та законних інтересів іншого співвласника майна.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо цього будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена в його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно вимог ст. 361 ЦК України співвласник має право розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

В силу положень ст. ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст. ст. 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Із наведеного слідує, що ОСОБА_1 за наведених обставин об`єктивно не має можливості користуватись належним йому майном в натурі за його цільовим призначенням (для особистого проживання). Натомість, відповідач та члени його сім`ї користуються належною позивачу часткою квартири без належних правових підстав.

Згідно правового висновку Верховного суду України, викладеного у Постанові від 13.01.2016 року по справі № 6-2925цс15, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники в дповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України.

Таким чином, ОСОБА_1 позбавлений права користування своєю часткою у спірному майні, так як відповідач довгий період часу, а саме з 18.09.2014 року по даний час одноосібно володіє і користується його часткою у квартирі, не виплачуючи йому, як співвласнику, за користування 1/2 часткою даної однокімнатної квартири ніяких грошових коштів.

Згідно вимог абз. 4 ч. 2 ст. 364 ЦК України право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав грошову компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.10.1991 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а при відсутності такої угоди судом по дійсній вартості будинку на час розгляду справи. Під дійсною вартістю будинку розуміється грошова сума, за яку він може бути проданий в даному населеному пункті чи місцевості.

Згідно Звіту підприємця-оцінювача ОСОБА_4 про оцінку однокімнатної квартири АДРЕСА_1 від 30.08.2021 року, ринкова вартість вказаної квартири складає 568415 грн. Відтак ринкова вартість 1/2 частки спірного майна становить 284208 грн.

Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За наведених обставин, суд вважає, що у даному випаду є усі передбачені чинним законодавством підстави для припинення за ОСОБА_1 права власності на належну йому № 2 по АДРЕСА_2 та одночасним визнанням за ОСОБА_2 право власності на вказану частку нерухомого майна, шляхом стягнення з останнього на користь позивача 284208 грн. компенсації її вартості.

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_3 , про припинення права на частку у спільному майні підлягають до задоволення у повному обсязі.

При вирішенні даного спору, суд також враховує положення ч. ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України та вважає, що визнання відповідачем позову не порушує законні права та інтереси третіх осіб, а також приймає до уваги ту обставину, що ОСОБА_3 протягом тривалого часу проживає разом з членами своєї сім`ї у спірній квартирі та в ході розгляду справи останній виявив бажання залишити вказане майно у свої власності.

Відповідно до положень ч. 1, п. 1, 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частинами 3 та 4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Так, зокрема, позивач просить стягнути з відповідача понесені ним витрати на оплату правничої допомоги у розмірі 4800 грн. та витрати на залучення спеціаліста-оцінювача ОСОБА_4 для оцінки вартості спірної квартири у розмірі 900 грн.

У підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивач долучає до матеріалів справи акт-розрахунок орієнтованих витрат з-приводу реалізації замовником права на професійну правничу допомогу від 27.10.2021 року, копію квитанції до прибуткового касового ордера серії 01АР № 247619, копію договору про надання правової допомоги в якості представника інтересів позивача від 06.07.2021 року, додатковий договір про оплату до основного Договору про надання правової допомоги та представництва в суді від 28.09.2021 року, копію ордеру сервї КС № 069540 від 06.07.2021 року.

Разом з тим, на підтвердження витрат щодо залучення спеціаліста-оцінювача ОСОБА_4 для оцінки вартості спірної квартири позивач долучає довідку ОСОБА_4 від 01.09.2021 року, з якої вбачається, що фізична особа підприємець-оцінювач ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_1 900 грн. для проведення оцінки спірної квартири.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів.

Зокрема, у рішеннях у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006 року (пункт 80), у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009 року (пункти 34-36), у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014 року, у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015 року (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У пункті 26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п. 23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України № 2» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

При визначенні суми відшкодування судових витрат суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та складності), розумності їхнього розміру та конкретних обставин справи.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції.

Виходячи із вимог ст. 137 ЦПК України та з огляду на співрозмірність витрат на оплату послуг адвоката, пов`язаних із захистом прав та представництвом інтересів позивача у даній конкретній справі, враховуючи характер спору, участь адвоката у справі, кількість судових засідань, суд, з урахуванням основоположних засад справедливості, виваженості та розумності, вважає обґрунтованим та об`єктивним, і таким, що підпадає під критерій розумності, розмір витрат на правову допомогу, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в сумі 4800 грн., а також суд вважає за необхідне стягнути з відповідача 900 грн. за проведення оцінки вартості спірної квартири.

Частиною першою статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною першою статті 142 ЦПК України визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Враховуючи визнання позову відповідачем, з нього на користь позивача слід стягнути 50% сплаченого позивачем судового збору, що становить 1421, 02 грн. Інші 50%, тобто 1421, 02 грн., слід повернути позивачу безпосередньо із бюджету.

На підставі ст. ст. 16, 183, 356, 358, 365, 392 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 77-81, 141, 206, 247, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_3 , про припинення права на частку у спільному майні задовольнити.

Припинити право власності ОСОБА_1 на 1/2 (одну другу) частку квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості 1/2 (однієї другої) частки квартири АДРЕСА_1 в сумі 284208 (двісті вісімдесят чотири тисячі двісті вісім) грн.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 (одну другу) частку квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі в загальному розмірі 7121 (сім тисяч сто двадцять одна) грн. 02 коп., з яких: 4800 грн. витрати на правничу допомогу; 900 грн. витрат за проведення оцінки вартості квартири; 1421 грн. 02 коп. судового збору.

Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету України 50 відсотків сплаченого судового збору згідно квитанції № 0.0..1 від 13.10.2021 року, що становить 1421 (одна тисяча чотириста двадцять одну) грн. 02 коп., оригінал якої знаходиться в матеріалах цивільної справи № 161/19429/21.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі складення рішення відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України - з дня складення рішення в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на рішення суду всіма учасниками справи. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення у повному обсязі складено 05 липня 2022 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області В.П. Пушкарчук