Справа № 156/1144/21
Провадження № 2/156/98/22
Рядок статзвіту № 9
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

21 лютого 2022 року смт Іваничі

Іваничівський районний суд Волинської області

в складі: головуючого - судді Федечко М.О.,

за участю секретаря судового засідання Салатюк Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження в залі суду смт. Іваничі цивільну справу № 156/1144/21

за позовом ОСОБА_1 , представник позивача - адвокат Машевська Л.А.,

до Поромівської сільської ради Володимир-Волинського району Волинської області,

про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом,

учасники справи:

позивач - не з`явився;

представник позивача - не з`явився;

представник відповідача Поромівської сільської ради Володимир-Волинського району Волинської області - не з`явився;

в с т а н о в и в :

І. Суть спору

Позивач ОСОБА_1 30.12.2021 року звернувся до суду із позовом про визнання за ним права власності на житловий будинок з надвірними господарсько-побутовими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 його матері - ОСОБА_2 , покликаючись на те, що він, як єдиний спадкоємець, спадщину прийняв шляхом вступу у володіння та розпорядження спадковим майном, однак через відсутність правовстановлюючих документів на вказане спадкове майно він позбавлений можливості отримати у нотаріальній конторі Свідоцтво про право на спадщину, у зв`язку із чим змушений звертатися до суду із даним позовом. Ним також були вичерпані всі можливості позасудового врегулювання спору, які виявилися безрезультатними, оскільки у нього правовстановлюючі документи не лише на спірний житловий будинок, а й на земельну ділянку, на якій такий розташований.

З огляду на наведене, просить суд ухвалити рішення, яким визнати за ним право власності на житловий будинок з надвірними господарсько-побутовими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 .

ІІ . Позиція учасників справи

21.02.2022 року від позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_3 надійшла спільна заява про долучення документів по справі та проведення розгляду справи без їхньої участі.

У матеріалах справи міститься заява від представника відповідача - сільського голови Поромівської сільської ради Володимир-Волинського району Волинської області Савчука О., згідно якої позовні вимоги визнав повністю та просив розгляд справи проводити без участі представника сільської ради.

ІІІ. Процесуальні дії у справі

Ухвалою від 30.12.2021 року відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Підготовче судове засідання призначено на 31.01.2022 року.

Ухвалою від 31.01.2021 року закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд справи по суті на 21.02.2021 року.

Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Сторони скористалися наданим їм правом та, відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, заявили клопотання про розгляд справи за їхньої відсутності. Відтак, підстави для відкладення розгляду справи відсутні.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІV. Обставини справи, встановлені судом

За Витягом, виданим Бужанківським старостинським округом Поромівської ОТГ встановлено, що згідно погосподарської книги № 5 (1996-2000 рр.) по особовому рахунку № НОМЕР_1 , житловий будинок з господарськими будівлями в АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 . Рік побудови 1943 (а.с.15).

Право власності за вказаною адресою не зареєстроване, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 300588167 від 21.02.2022 року (зворот а.с.43).

ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилась спадщина внаслідок смерті ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 01.12.1997 року (а.с.7).

За життя, 23.10.1997 року ОСОБА_2 склала два заповіти. За заповітом, посвідченим Бужанківською сільською радою та зареєстрованим в реєстрі за № 31, все належне ОСОБА_2 майно де б воно не було і з чого б воно не складалося, все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона матиме за законом право заповіла ОСОБА_1 (а.с. 8). За заповітом, посвідченим Бужанківською сільською радою та зареєстрованим в реєстрі за № 32, земельну частку (пай), що перебуває у колективній власності КСГП «Хлібороб» Іваничівського району Волинської області, розміром 2,64 га, належної на підставі сертифікату ВЛ № 01111448, виданою Іваничівською районною державною адміністрацією 06.06.1997 року заповіла ОСОБА_1 (а.с. 42).

Згідно довідки Поромівської сільської ради Володимир-Волинського району Волинської області від 06.08.2021 року № 149/01-14 заповіти від імені ОСОБА_2 від 23.10.1997 року № 32 та № 32 скасовано не було (а.с.16).

Отже, до складу спадщини ОСОБА_2 входить житловий будинок з надвірними господарсько-побутовими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , на який відсутні правовстановлюючі документи.

Останнім місцем проживання ОСОБА_2 було с. Бортнів Володимир-Волинського району Волинської області, що підтверджується довідкою Поромівської сільської ради Володимир-Волинського району Волинської області № 148/01-14 від 06.08.2021 року (а.с.38).

Як встановлено із відповіді приватного нотаріуса Іваничівської державної нотаріальної контори Кононенко Л.С. № 471/01-16 від 27.09.2021 року та Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру спадкова справа на ім`я ОСОБА_2 в нотаріальній конторі була заведена під № 226/2000. Із копії спадкової справи встановлено, що ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті матері ОСОБА_2 шляхом вступу у володіння та розпорядження спадковим майном. Інші спадкоємці, або особи, які б належали до спадкоємців, що здійснюють спадкування за законом та які б звернулися протягом визначеного законодавством строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , із відповідними заяви до нотаріуса, відсутні (а.с.42-43).

Отож, ОСОБА_1 набув право власності на спірний житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, оскільки фактично вступив в управління або володіння спадковим майном та подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті матері.

В той же час, через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на спірний житловий будинок позивач не може в позасудовому порядку в повній мірі оформити свої спадкові права, що підтверджується постановою державного нотаріуса Іваничівського районного нотаріального округу Волинської області Кононеко Л.С. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 02.12.2021 року (а.с.10-11). Позивачу нотаріусом відмовлено з тих мотивів, ще земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлових і господарських будівель та споруд, на якій і розміщено вищевказаний житловий будинок, не була оформлене належним чином та ніколи не належала на праві приватної власності спадкодавцеві ОСОБА_2 , а тому, надати нотаріусу документи, які стосуються цієї земельної ділянки, на якій побудовано будинок та які передбачені пунктом 8 частини 1 статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а саме: державний акт на право приватної власності на землю, державний акт на право власності на землю, державний акт на право власності на земельну ділянку або державний акт на право постійного користування землею, виданих до 01 січня 2013 року, не можливо.

Проведення державної реєстрації за позивачем права власності на спірний житловий будинок в порядку спадкування за заповітом в порядку пункту 66 «Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» є неможливим, оскільки у позивача відсутні документи про право власності спадкодавця на земельну ділянку, на якій розміщений спірний будинок, а саме: свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане на ім`я спадкодавця до 01 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката. Таким чином, позивачем були вичерпані всі можливості позасудового врегулювання спору.

У зв`язку із вищевказаним представник позивача звернулася до суду із зазначеним позовом.

V. Застосоване судом законодавство

В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 41 Конституції України зазначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно із листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року№24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56,Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

У пункті 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 № 127, міститься перелік об`єктів (будівельних робіт), які не належать до самочинного будівництва.

Зокрема, зазначено, що до самочинного будівництва не належать індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05 серпня 1992 року.

Відповідно до пункту 42 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127, документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 05.08.1992, є технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296,1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України).

Крім того, п.37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Наведене, з урахуванням зазначених вище норм ЦК України, а також позицій Пленуму Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дає обґрунтовані підстави вважати, що позивач має право на звернення до суду з позовом про визнання права власності у порядку спадкування за заповітом на спірний житловий будинок з господарськими будівлями.

Враховуючи зазначені норми ЦК України, роз`яснення постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7 та листа ВССУ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту порушеного права, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ в нотаріальному порядку, право власності спадкоємця на спадкове майно оспорюється або не визнається іншою особою.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Отже, відсутність факту офіційного визнання перешкоджає належному володінню користуванню та розпорядженню успадкованим майном, створює умови правової невизначеності речових прав позивача. При цьому, в даному випадку, нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину з-за відсутності у неї правовстановлюючих документів на нерухоме майно.

Спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом (ст. 524 ЦК УКРСР).

Згідно ЦК УРСР 1963 року часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця.

Згідно ст. 534 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (ст. 548 ЦК УКРСР).

За вимогами ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном та якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

VI. Висновки суду

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позивач набув право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами в силу п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР 1963 року.

З врахуванням викладеного, зокрема того, що судом достовірно встановлено, що позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем за заповітом спадщини, яка відкрилась внаслідок смерті спадкодавця ОСОБА_2 , він у передбачений законом спосіб прийняв спадщину після своєї матері - ОСОБА_2 ; інших спадкоємців, які б у встановлені законом строки вчинили дії щодо прийняття спадщини судом не встановлено; до складу спадщини спадкодавця ОСОБА_2 входить зазначений житловий будинок з надвірними господарсько-побутовими будівлями та спорудами, однак право власності на такий не було зареєстровано у встановленому законом порядку, внаслідок чого відсутні оригінали правовстановлюючих документів на вказане майно, суд дійшов висновку, що обраний позивачем спосіб захисту своїх порушених прав, як визнання за ним права власності на спадкове майно є таким, що відповідає характеру спірних правовідносин сторін та характеру самих порушених прав позивача, а тому може бути застосований судом.

З огляду на наведені положення закону, виходячи із меж заявлених позовних вимог та враховуючи встановлені судом обставини справи, суд вважає, що, оскільки матеріалами справи підтверджено, що позивач набув право власності на житловий будинок шляхом спадкування, то наявні правові підстави для задоволення позову в повному обсязі та визнання за позивачем ОСОБА_1 права власності на спірний житловий будинок з надвірними господарсько-побутовими будівлями та спорудами.

VII. Судові витрати

Виходячи з вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід віднести за рахунок позивача.

Керуючись ст. ст. 529, 535, 548, 549 ЦК УРСР 1963 року, ст.ст. 10, 11, 60, ч. 3 ст. 200, 258, 259, 263-265 ЦПК України суд,-

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до Поромівської сільської ради Володимир-Волинського району Волинської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарськими і побутовими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 .

Судові витрати по справі залишити за позивачем.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості щодо сторін та учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ;

представник позивача: адвокат Машевська Любов Андріївна, адреса: вул. Сагайдачного, буд. 1, офіс № 40, м. Володимир, Володимир-Волинський р-н, Волинська обл.;

відповідач: Поромівська сільська рада Володимир-Волинського району Волинської області, , місцезнаходження: с. Поромів вул. Центральна 1Б, Володимир-Волинський р-н, Волинська обл.

Суддя М.О.Федечко