Постанова

Іменем України

30 листопада 2022 року

м. Київ

справа № 687/405/20

провадження № 61-14883св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Фаловської І. М. (суддя-доповідач),

суддів: Карпенко С. О., Мартєва С. Ю., Сердюка В. В., Стрільчука В. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Агро Чемерівці»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Чемерівці» на рішення Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 10 березня 2021 року у складі судді Борсука В. О. та постанову Хмельницького апеляційного суду від 28 липня 2021 року у складі колегії суддів: П`єнти І. В., Корніюк А. П., Талалай О. І.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Чемерівці» (далі - ТОВ «Агро Чемерівці») про скасування державної реєстрації права оренди та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 2 га, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Вишнівчицької сільської ради Чемеровецького району Хмельницької області.

У березні 2020 року з публічної кадастрової карти позивач дізналась, що між нею та ТОВ «Агро Чемерівці» укладений договір оренди землі від 10 жовтня 2014 року строком на 10 років.

Позивач зазначала, що є пайовиком Державного підприємства «Агрооб`єднання Слов`янське» (далі - ДП «Агрооб`єднання Слов`янське»), а тому вона не могла підписувати будь-які договори чи угоди про продовження терміну дії старих договорів з іншим підприємством.

Позивач вважала цей договір оренди недійсним, оскільки з ТОВ «Агро Чемерівці» будь-яких договорів оренди землі не укладала та власну земельну ділянку в користування товариства не передавала.

Позивач, з урахуванням заяви про зміну предмету позовних вимог, просила суд скасувати державну реєстрацію іншого речового права (права оренди) та усунути перешкоди у користуванні належною їй земельною ділянкою, у зв`язку з тим, що договір оренди землі від 10 жовтня 2014 року є неукладеним.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення

Рішенням Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 10 березня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Скасовано державну реєстрацію іншого речового права (права оренди) ТОВ «Агро Чемерівці» щодо земельної ділянки площею 2 га, що розташована на території Вишнівчицької сільської ради Чемеровецького району Хмельницької області.

Вирішено усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні належною їй земельною ділянкою площею 2 га шляхом повернення її з незаконного володіння ТОВ «Агро Чемерівці».

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_1 оспорюваний договір не підписувала, а тому, в цьому випадку, відсутнє її волевиявлення на встановлення її цивільних прав та обов`язків щодо укладання договору оренди землі, яка перебуває у її власності. Оскільки оспорюваний договір укладений без волевиявлення орендодавця, це є підставою для визнання оспорюваного договору недійсним на підставі статей 202, 203, 215 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). А тому використання земельної ділянки, власником якої є позивач, здійснюється відповідачем без відповідної правової підстави.

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 28 липня 2021 року рішення Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 10 березня 2021 року змінено, викладено його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що позивач просила про повернення їй земельної ділянки, вважаючи, що ця ділянка знаходиться у фактичному користуванні відповідача без встановлених законом підстав. Зайняття земельної ділянки фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. Отже, у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельної ділянки, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном, зокрема, шляхом заявлення вимоги про повернення земельної ділянки. Більше того, негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки.

Короткий зміст вимог касаційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали

У касаційній скарзі ТОВ «Агро Чемерівці» просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень заявник зазначає, що суд апеляційної інстанції не врахував висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладений у постанові Верховного Суду від 02 вересня 2019 року у справі № 143/227/17 (провадження № 61-25861св18).

Заявник, посилаючись на те, що у справах де фізична особа оспорює договір оренди землі через неналежність їй такого підпису на договорі оренди, обов`язковим доказом є судово-почеркознавча експертиза підпису позивача на договорі, а не усне твердження позивача про те, що він відмовляється від свого підпису на такому договорі, сформована стала судова практика Верховного Суду, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц (провадження № 14-306цс18), а також постановах Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі № 675/1430/17 (провадження № 61-9847св19), від 05 грудня 2019 року у справі № 177/1950/16-ц (провадження № 61?16253св19), від 20 грудня 2019 року у справі № 389/553/18 (провадження № 61-3089св19), від 28 лютого 2020 року у справі № 624/946/16-ц (провадження № 61-732св20), від 25 березня 2018 року у справі № 704/593/17 (провадження № 61?14992св19), від 06 травня 2020 року у справі № 616/422/17 (провадження № 61-43966св18), від 14 травня 2020 року у справі № 143/226/17 (провадження № 61-11622св18), від 21 травня 2020 року у справі № 177/1648/16-ц (провадження № 61?56954св18), від 28 травня 2020 року у справі № 535/352/17 (провадження № 61-38911св18), 17 червня 2020 року у справі № 538/898/17 (провадження № 61-35137св18), від 02 червня 2020 року у справі № 387/1007/17 (провадження № 61?28351св18).

Касаційна скарга мотивована тим, що оспорюваний позивачем договір оренди був укладений у письмовій формі, з дотриманням форми, встановленої законом, та має підпис обох сторін, тобто в розумінні статей 207, 638 ЦК України є укладеним і набрав чинності. Крім того, позивач не довела належними та допустимими доказами порушення її прав як власника земельної ділянки, у зв`язку з чим суди першої та апеляційної інстанцій не дослідили надані сторонами докази, що призвело до ухвалення незаконних рішень.

Також заявник вказує, що у провадженні Чемеровецького районного суду Хмельницької області перебувають ще аналогічні справи, зокрема, справи № 687/614/20, № 687/220/21, тому ця справа, на думку заявника матиме важливе значення для вирішення інших подібних справ.

Доводи інших учасників справи

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 подала відзив на касаційну скаргу, в якому просила у задоволенні касаційної скарги відмовити і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 01 листопада 2021 року відкрито касаційне провадження у цій справі і витребувано цивільну справу.

У листопаді 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 10 січня 2022 року справу призначено до розгляду.

Ухвалою Верховного Суду від 26 січня 2022 року провадження у цій справі зупинено до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 227/3760/19-ц.

Ухвалою Верховного Суду від 30 листопада 2022 року провадження у цій справі поновлено.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини справи

Суди встановили, що відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва серії ЯА №979580 власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,000 га, кадастровий номер :04:003:0121, розташованої на території Вишнівчицької сільської ради Чемеровецького району Хмельницької області є ОСОБА_1 .

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 08 квітня 2020 року № 206320489 Реєстраційною службою Городоцького районного управління юстиції Хмельницької області зареєстровано договір оренди землі від 10 жовтня 2014 року між ОСОБА_1 та ТзОВ «Мрія Агро Чемерівці» строком на 10 років.

Також суди встановили, що в матеріалах справи міститься копія договору оренди землі від 10 жовтня 2014 року, укладеного між ТОВ «Агро Чемерівці» як орендарем та ОСОБА_1 як орендодавцем щодо земельної ділянки розміром 2,000 га, кадастровий номер :04:003:0121 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва строком на 10 років, право оренди земельної ділянки зареєстроване Реєстраційною службою Городоцького районного управління юстиції Хмельницької області 14 травня 2015 року. На цій копії договору відсутній підпис орендаря та відображено лише зазначення прізвища та ініціалів позивача.

Ухвалою суду від 12 січня 2021 року зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області надати відомості щодо наявності реєстрації до 01 січня 2013 року договору оренди, укладеного між ОСОБА_1 та ДП «Агрооб`єднання «Слов`янське» щодо земельної ділянки кадастровий номер :04:003:0121, площею 2,0000 га, розташованої на території Вишнівчицької сільської ради Чемеровецького району Хмельницької області, і відомості про строк дії цього договору.

Відповідно до листів відділу у Чемеровецькому районі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 12 січня 2021 року № 9?152/0/6521 та від 19 січня 2021 року № 9?294/0/6521 відмітки про реєстрацію договору оренди, укладеного між ОСОБА_1 та ДП «Агрооб`єднання «Слов`янське» щодо земельної ділянки кадастровий номер :04:003:0121, площею 2,0000 га, відсутні.

Хмельницький апеляційний суд у червні 2021 року витребував у Чемеровецької районної державної адміністрації оригінали всіх документів, які подавались державному реєстратору для реєстрації іншого речового права за номером запису 9361685 від 11 квітня 2015 року, під час реєстрації права оренди за договором оренди від 10 жовтня 2014 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Агро Чемерівці», кадастровий номер :04:003:0121. Лист аналогічного змісту у липні 2021 року направлений апеляційним судом до Кам`янець-Подільської районної державної адміністрації.

Кам`янець-Подільська районна державна адміністрація листом від 08 липня 2021 року № 1189/01-32 щодо надання оригіналів витребуваних документів повідомила, що такі документи не має можливості надати через перебування Чемеровецької районної державної адміністрації в стадії ліквідації, реєстраційні справи до Кам`янець-Подільської районної державної адміністрації не передані.

ТОВ «Агро Чемерівці» не надало оригіналу оспорюваного договору оренди земельної ділянки, посилаючись на його відсутність у ТОВ «Агро Чемерівці».

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

Так, частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Згідно зі статтею 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції в його незміненій частині та постанова суду апеляційної інстанції відповідають повністю.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позову, виходив з того, що позивач оспорюваний договір не підписувала, що свідчить про відсутність її волевиявлення на укладання договору оренди землі, яка перебуває у її власності. Оскільки оспорюваний договір укладений без волевиявлення орендодавця, це є підставою для визнання оспорюваного договору недійсним на підставі статей 202, 203, 215 ЦК України.

Змінюючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що позивач просила про повернення їй земельної ділянки, вважаючи, що ця земельна ділянка знаходиться у фактичному користуванні відповідача без встановлених законом підстав. Зайняття земельної ділянки фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. Отже, у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельної ділянки, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном, зокрема, шляхом пред`явлення вимоги про повернення земельної ділянки. Більше того, негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки.

Колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновками суду апеляційної інстанції та висновками суду першої інстанції, в незміненій частині, враховуючи таке.

Згідно з положенням частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства (частини перша, друга статті 319 ЦК України).

Права власників земельних ділянок передбачені статтею 90 ЗК України, зокрема, власники земельних ділянок мають право передавати їх в оренду.

Відповідно до частини першої статті 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Аналогічне визначення містить в статті першій Закону України «Про оренду землі».

Згідно зі статтею 14 Закону України «Про оренду землі» у редакції, чинній на час укладення оспорюваного договору оренди, сторонами якого вказані сторони у справі, договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (частина перша статті 207 ЦК України, тут і далі у редакції, чинній на час укладення оспорюваного договору).

Згідно з частиною другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19).

Відсутність підпису учасника правочину на договорі вказує на відсутність його волевиявлення на вчинення правочину. За таких умов договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до частини 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з частиною першою статті 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається в письмовій формі.

За частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону (частина друга цієї ж статті).

У разі ж, якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є не вчиненими.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Позивач обґрунтовує свої вимоги тією обставиною, що вона не укладала з відповідачем договір оренди землі від 10 жовтня 2014 року, тим більше на копії цього договору відсутній її підпис у графі «підпис орендодавця», а також зазначила про відсутність у неї оригіналу цього договору.

Предметом позовних вимог ОСОБА_1 є скасування державної реєстрації права оренди за ТОВ «Агро Чемерівці» на підставі договору оренди від 10 жовтня 2014 року та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом повернення її з незаконного володіння ТОВ «Агро Чемерівці».

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд, фактично погодився з його висновками, проте змінив його в частині мотивування.

Апеляційний суд, змінюючи рішення суду першої інстанції, з урахуванням усталеної практики Великої Палати Верховного Суду, дійшов обґрунтованого висновку про те, що зайняття земельної ділянки фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. Тож, у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельної ділянки, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном, зокрема шляхом пред`явлення вимоги про повернення земельної ділянки. Тим більше негаторний позов можна пред`явити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки.

Колегія суддів звертає увагу на те, що суди першої та апеляційної інстанцій здійснювали процесуальні дії, спрямовані на витребування у Чемеровецької районної державної адміністрації, Кам`янець-Подільської районної державної адміністрації та ТОВ «Агро Чемерівці» оригіналу договору оренди землі б/н від 10 жовтня 2014 року, укладеного між ТОВ «Агро Чемерівці» та ОСОБА_1 .

Проте ані Чемеровецькою районною державною адміністрацією, яка здійснила реєстрацію речового права оренди землі, ані Кам`янець-Подільською районною державною адміністрацією, до якої мали бути передані реєстраційні документи на таке право Чемеровецькою районною державною адміністрацією, ані ТОВ «Агро Чемерівці» не надано суду оригіналу договору оренди землі б/н від 10 жовтня 2014 року, укладеного між ТОВ «Агро Чемерівці» та ОСОБА_1 та оригіналів інших документів, які були підставою для реєстрації речового права за відповідачем.

Згідно із частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Перевіряючи твердження відповідача про те, що оспорюваний договір був підписаний позивачем і вона мала волю на укладення такого договору та реалізувала його, апеляційний суд вважав необґрунтованим та таким, що не підтверджується належними та допустимими доказами.

Апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що факт реєстрації права оренди земельної ділянки на підставі оспорюваного договору за ТОВ «Мрія Агро Чемерівці» (правонаступником якого є ТОВ «Агро Чемерівці») за його ж заявою не є підтвердженням волевиявлення позивача на укладення цього договору, тому використання належної позивачеві земельної ділянки відповідачем здійснюється без належної правової підстави та без відповідної підстави було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право оренди щодо вказаної земельної ділянки.

Крім того, аргументи відповідача, що ОСОБА_1 отримувала від товариства грошові кошти як орендну плату на підставі неукладеного договору не підтверджені належними та допустимими доказами, натомість судами встановлено, що має місце порушення прав позивача на володіння, користування та розпорядження своєю власністю.

Судами першої та апеляційної інстанцій було дотримано норми процесуального права щодо забезпечення змагальності процесу та надано можливість сторонам довести обставини, на які вони посилаються.

Оскільки відповідачем не доведено факт укладення оспорюваного договору оренди землі, суди дійшли правильного висновку про незаконність реєстрації права оренди на підставі неукладеного договору.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) зазначено: «Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими. Разом із тим Велика Палата Верховного Суду констатує, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення».

Відповідно до статті 45 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Велика Палата Верховного Суду: 1) у визначених законом випадках здійснює перегляд судових рішень у касаційному порядку з метою забезпечення однакового застосування судами норм права; 2) діє як суд апеляційної інстанції у справах, розглянутих Верховним Судом як судом першої інстанції; 3) аналізує судову статистику та вивчає судову практику, здійснює узагальнення судової практики; 4) здійснює інші повноваження, визначені законом.

Таким чином, саме Велика Палата Верховного Суду є спеціально створеним колегіальним органом Верховного Суду, метою діяльності якого є забезпечення однакового застосування судами норм права.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 січня 2019 року у справі № 755/10947/17 (провадження № 14-435цс18) зазначила, що суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду, у цій справі це постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 227/3760/19-ц (провадження № 14-79цс21).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 жовтня 2022 року у справі № 227/3760/19-ц (провадження № 14-79цс21) зробила висновок, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами), або уповноваженими на те особами (частини друга та четверта статті 207 ЦК України. Підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми правочину, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Відсутність на письмовому тексті правочину (паперовому носії) підпису його учасника чи належно уповноваженої ним особи означає, що правочин у письмовій формі не вчинений. Наявність же сама по собі на письмовому тексті правочину підпису, вчиненого замість учасника правочину іншою особою (фактично невстановленою особою, не уповноваженою учасником), не може підміняти належну фіксацію волевиявлення самого учасника правочину та створювати для нього права та обов`язки поза таким волевиявленням. Відсутність вольової дії учасника правочину щодо вчинення правочину (відсутність доказів такого волевиявлення за умови заперечення учасника правочину) не можна ототожнювати з випадком, коли волевиявлення учасника правочину існувало, але не відповідало ознакам, наведеним у частині третій статті 203 ЦК України: волевиявлення не було вільним чи не відповідало його внутрішній волі. Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання правочину недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил статей 229-233 ЦК України про правочини, вчинені з дефектом волі - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини (пункти 6.14-6.19 постанови).

Відсутність оригіналу договору оренди землі від 10 жовтня 2014 року зумовило неможливість проведення судової почеркознавчої експертизи, на предмет належності ОСОБА_1 підпису в договорі.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, з урахуванням наданих сторонами доказів у їх сукупності, обґрунтовано встановив, що оспорюваний договір позивач не підписувала; відповідачем жодних доказів волевиявлення ОСОБА_1 на укладення оспорюваного договору оренди не надано; а також, враховуючи заперечення ОСОБА_1 щодо передачі спірної земельної ділянки відповідачеві та отримання від нього орендної плати за користування цією земельною ділянкою, зробив правильний висновок щодо необхідності усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом її повернення, у відповідності до вимог статті 391 ЦК України, та скасування державної реєстрації для реального відновлення порушеного права позивача.

Разом з тим, суд першої інстанції дійшов правильного по суті висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, але неправильно застосував норми матеріального права, що врахував апеляційний суд під час перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Апеляційній суд, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної інстанції, фактично погодився з його висновками, змінивши мотиви, та обґрунтовано врахував відсутність вольової дії учасника правочину щодо його вчинення (відсутність доказів такого волевиявлення за умови заперечення учасника правочину), що виключає підстави вважати, що такий договір є укладеним.

Ефективним способом захисту та таким, що забезпечує реальне відновлення порушеного права у випадку реєстрації неукладеного між сторонами договору оренди є усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання майном шляхом скасування державної реєстрації.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 01 грудня 2021 року у справі № 656/239/18 (провадження № 61-1429св21), від 05 квітня 2022 року у справі № 143/1441/18 (провадження № 61-15510св21).

Отже, рішення суду першої інстанції, в його незміненій частині та постанова апеляційного суду відповідають усталеній судовій практиці та підстав для їхнього скасування не вбачається.

З огляду на зазначене, доводи ТОВ «Агро Чемерівці» про наявність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень з посиланням на відповідні висновки Верховного Суду, не заслуговують на увагу, оскільки у справі, що є предметом касаційного перегляду, відсутній об`єкт дослідження, на підставі якого можна було б провести відповідні експертні дослідження.

Посилання ТОВ «Агро Чемерівці» на застосування апеляційним судом норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 02 вересня 2019 року у справі № 143/227/17 (провадження № 61-25861св18) колегія суддів відхиляє, оскільки у зазначеній справі встановлені інші фактичні обставини та інші підстави позову, що у свою чергу призводить до іншого матеріально-правового регулювання спірних відносин.

Таким чином, доводи касаційної скарги, які є подібними доводам апеляційної скарги, мотивована відповідь на які надана судом апеляційної інстанції, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції та судом першої інстанції, в незміненій частині судового рішення, норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а у значній мірі зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18).

Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.

За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для скасування постанови апеляційного суду та рішення суду першої інстанції в його незміненій частині, оскільки, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, постанова апеляційного суду та рішення суду першої інстанції в незміненій частині ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 410 ЦПК України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень - без змін.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції в його незміненій частині та постанова апеляційного суду прийняті з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому ці судові рішення необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Щодо судових витрат

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Чемерівці» залишити без задоволення.

Рішення Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 10 березня 2021 року в його незміненій частині та постанову Хмельницького апеляційного суду від 28 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий І. М. Фаловська

Судді: С. О. Карпенко

С. Ю. Мартєв

В. В. Сердюк

В. А. Стрільчук