Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2022 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого судді - Бондаренко О.В., при секретарі - Вангородській О.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, -

В С Т А Н О В И В :

18.11.2021 ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, мотивуючи тим, що з відповідачем у справі вона перебувала у шлюбі з 11.06.2015. В цьому шлюбі у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась донька ОСОБА_3 . Рішенням суду від 13.07.2018 у справі № 357/923/18 шлюб було розірвано. Дитина після розірвання шлюбу проживає з нею і перебуває на її утриманні і вихованні. На підставі рішення Білоцерківського міськрайонного суду з відповідача на її користь стягуються аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку щомісячно. Відповідний виконавчий лист №357/1443/16-ц від 25.03.2016 перебуває на примусовому виконанні в Білоцерківському районному відділі ДВС Центрального міжрегіонального управління МЮ (м. Київ). Однак, відповідач ухиляється від сплати аліментів на утримання малолітньої дочки, станом на 01.09.2021 має заборгованість по сплаті аліментів 13919,75 грн., яка починається з серпня 2019 року і по теперішній час, оскільки він сплачував аліменти лише частково, за жоден місяць він не сплатив повну нараховану йому суму аліментів. Раніше відповідач так само ставився до своїх обов`язків по утриманню дитини. Вона зверталася до суду з аналогічним позовом, рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 03.02.2020 (справа № 357/9698/19) з відповідача на її користь вже було стягнено пеню за прострочення сплати аліментів за період з вересня 2017 року по липень 2019 року включно в розмірі 13741 грн. Тому, відповідач добре обізнаний про свою відповідальність за прострочення сплати повної суми аліментів, однак знову не виконує належним чином рішення суду. В 2020 році відповідач ОСОБА_2 звертався до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 25.09.2020 (справа № 357/254/20) в задоволенні цього позову йому було відмовлено. Відповідач має можливість вчасно і в повному об`ємі сплачувати аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , оскільки з липня 2016 року по березень 2021 року регулярно їздить на заробітки за кордон (Польща, Чехія). На даний час він також працевлаштований, але свої реальні заробітки завжди приховує. Заборгованість по аліментам виникла саме з вини відповідача, який був зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання малолітньої дочки в передбаченому розмірі. Пеня за прострочення сплати аліментів станом на 01.09.2021, обрахована відповідно до висновків ВП ВС у наведеній вище постанові, становить 48341,79 грн., однак, оскільки розмір неустойки (пені) не може бути більше 100 відсотків заборгованості по сплаті аліментів (ч. 1 ст.196 СК України), з відповідача ОСОБА_2 має бути стягнено пеню в сумі 13919,75 грн. Тому, просила стягнути з відповідача на свою користь неустойку (пеню) за період з серпня 2019 року по серпень 2021 року у розмірі 13919,75 грн., за прострочення сплати аліментів, які стягуються з відповідача, за рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14.03.2016, на її користь на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

13.12.2021, після отримання відповіді на запит з відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання відповідача, судом прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними матеріалами.

06.01.2022 відповідач - ОСОБА_2 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що вимоги позивача, викладені в позовній заяві, ним не визнаються повністю, з наступних причин. Позивач в позовній заяві вказує, що він має заборгованість зі сплати аліментів в сумі 13 919,75 грн. за період з серпня 2019 року по серпень 2021 року, надавши довідку Білоцерківського районного відділу ДВС ЦМУ МЮ (м. Київ) №174 від 10.11.2021року. Він звернувся до Білоцерківського районного відділу ДВС ЦМУ МЮ (м. Київ) із заявою про перерахунок заборгованості зі сплати аліментів, оскільки за 2019 рік він не має заборгованості. При цьому, він з серпня 2021 року працевлаштований в ТОВ «Українське агро господарство», про що було повідомлено державного виконавця для перерахунку заборгованості, починаючи з серпня 2021 року. 30.12.2021 державним виконавцем Білоцерківського районного відділу ДВС ЦМУ МЮ (м. Київ) було надано новий розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, згідно якого станом на 01.11.2021 у відповідача наявна заборгованість за період 2020 року по листопад 2021 року - 7438,67 грн. З даної довідки вбачається, що він щомісячно сплачує аліменти. Таким чином, позивачем невірно прорахованого розмір пені, а саме: починаючи з першого числа наступного місяця в якому виникла заборгованість по серпень 2021 року, оскільки такий розрахунок не узгоджується з позицією Верховного суду, яка викладена нижче. Формула, за якою має обчислюватися пеня за несплату або прострочення сплати аліментів, висловлена у постановах Великої Палати Верховного Суду, від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18) та від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18). Зокрема, розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. Розрахунок заборгованості у разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %. Тому, просив у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

31.01.2022 позивач - ОСОБА_1 подала до суду відповідь на відзив, в якій зазначила, що ознайомившись із відзивом ОСОБА_2 26.01.2022 вона звернулася до державного виконавця і отримала 27.01.2022 довідку-розрахунок заборгованості по аліментам №87, з якої вбачається, що станом на 01.09.2021 (саме за цей період пред`явлені її позовні вимоги) має місце заборгованість відповідача в розмірі 7797,75 грн. В цій довідці фактично уточнюються дані, зазначені в наданій до суду відповідачем довідці №634 від 30.12.2021, а саме зазначено, що в січні 2020 року боржником було сплачено 15000 грн. в рахунок погашення заборгованості по аліментам: за попередній період, а саме з 05.09.2017 по 31.12.2019 та конкретизовано, що заборгованість за 2020 складає 4042,75 грн., а заборгованість станом на 01.09.2021 складає 7797,75 грн. Тому, вимоги відповідача про те, що в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі, вважає необґрунтованими. Заборгованість має місце і по теперішній час не погашена, тому відповідач має нести за це передбачену законодавством матеріальну відповідальність. Крім того, відповідач до суду надав копії квитанцій про перерахунок коштів на прізвище ОСОБА_1 в 2020 році без вказівки імені та по батькові. Вона стверджує, що ці квитанції не є належними доказами про сплату аліментів на її користь, оскільки таких переказів вона не отримувала, і на чиє ім`я ці гроші переказувались їй не відомо. В указані в квитанціях періоди вона отримувала зовсім інші суми коштів в рахунок аліментів, копії відповідних квитанцій додає до цієї відповіді на відзив. Відповідач періодично практикує перерахунок аліментів на її користь з невірним зазначенням адреси і номеру її телефону, що дуже утруднює отримання цих коштів і змушує її весь час звертатись до працівників Укрпошти з проханнями перевірити наявність переказів. З врахуванням викладеного вище вважає, що відзив відповідача ОСОБА_2 може бути взято до уваги судом лише частково, так само і її позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з врахуванням наданої довідки відділу ДВС.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , перебували у зареєстрованому шлюбі з 11 червня 2015 року, який було розірвано рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 13 липня 2018 року (а.с. 8, 21). Від шлюбу сторони мають доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 7).

Також, встановлено, що на виконання рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 14 березня 2016 року було видано виконавчий лист №357/1443/16-ц, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до повноліття дитини, починаючи з 02.02.2016 (а.с.6), який перебуває на примусовому виконанні у Білоцерківському районному відділі державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Згідно із довідкою-розрахунком заборгованості по аліментам №174 від 10.11.2021, виданою Білоцерківським районним відділом державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (а.с. 5), по вказаному виконавчому листу рахується заборгованість по сплаті аліментів, яка станом на 01.09.2021 становить 13919,75 грн.

03.02.2020 рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у справі №357/9698/19, яке набрало законної сили 12.03.2020 (а.с.9-14), задоволено позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, задоволено та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів, які стягуються за рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14.03.2016 року на дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з вересня 2017 року по липень 2019 року включно, в розмірі 13741, 00 грн.

25.09.2020 рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у справі №357/254/20, яке набрало законної сили 24.12.2020 (а.с.15-20), у задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , про зменшення розміру аліментів, відмовлено.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. ст. 150, 157 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов`язаний брати участь у її вихованні та утриманні.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 141 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За положеннями ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

У п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки.

Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток.

Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.

У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %.

Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.

Саме така правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду України від 03 квітня 2019 року в справі № 333/6020/16-ц, провадження № 14-616цс18, яка має враховуватися судами відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при застосуванні таких норм права.

Так, відповідач зобов`язаний рішенням суду сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходу щомісячно, починаючи з 02.02.2016 і до повноліття дитини та відповідно до законодавства зобов`язаний вчиняти дії щодо належного виконання зобов`язання, в тому числі, повідомляти державного виконавця про місце проживання, місце роботи та доходи.

Відповідач заперечуючи проти стягнення пені по сплаті аліментів зазначає, що він за 2019 рік не має заборгованості, що підтверджує довідкою Білоцерківського районного відділу ДВС №54622866 від 02.01.2020 та квитанцією про поштовий переказ аліментів на суму 15 000,00 грн. (а.с. 47, 48) станом на 02.01.2020. Також, зазначає, що з серпня 2021 року він працевлаштований в ТОВ «Українське агрогосподарство», про що було повідомлено державного виконавця для перерахунку заборгованості, і починаючи з серпня 2021 року та 30.12.2021 державним виконавцем Білоцерківського РВ ДВС ЦМУ МЮ (м. Київ) було надано новий розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, згідно якого станом на 01.11.2021 у нього наявна заборгованість за період з 2020 року по листопад 2021 року 7438,67 грн., а позивачем невірно прорахованого розмір пені, який не узгоджується з позицією Верховного суду.

Однак, суд критично оцінює зазначені доводи, оскільки відповідач належних та допустимих доказів про сплату аліментів у визначеному в довідці розмірі не надав та не надав доказів, що заборгованість по сплаті аліментів виникла не з його вини.

Так, згідно з довідкою-розрахунком заборгованості по аліментам №634 від 30.12.2021, виданою Білоцерківським районним відділом державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (а.с. 46), по вказаному виконавчому листу рахується заборгованість по сплаті аліментів, яка станом на 01.11.2021 становить 7438,67 грн. З даної довідки також вбачається, що державним виконавцем було враховано працевлаштування відповідача в ТОВ «Українське агро господарство», що підтверджується довідкою про доходи від 06.10.2021 (а.с. 49) та сплату заборгованості по аліментам в сумі 15000,00 грн.

Разом з тим, з довідки-розрахунку заборгованості по аліментам №87 від 27.01.2022 (а.с. 56), вбачається, що станом на 01.09.2021 заборгованість відповідача складає 7797,75 грн. Крім того, в даній довідці зазначено, що у січні 2020 року боржником було сплачено 15000 грн. в рахунок погашення заборгованості по аліментам: за попередній період, а саме з 05.09.2017 по 31.12.2019 та зазначено, що заборгованість за 2020 рік складає 4042,75 грн., а заборгованість станом на 01.09.2021 складає 7797,75 грн.

Отже, судом встановлено, що відповідач був обізнаний про вказані зобов`язання, йому відомо про відкрите виконавче провадження та він зобов`язався сплачувати аліменти відповідно до рішення суду, однак, вказані зобов`язання ним виконуються не у повному обсязі, в зв`язку з чим утворилась заборгованість.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач має право на отримання від відповідача неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за весь строк прострочення сплати аліментів, який починає свій перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

Суд, при розрахунку пені приймає до уваги останній розрахунок заборгованості зі сплати аліментів за вказаним виконавчим документом №87 від 27.01.2022, що наявний у матеріалах справи, який на момент розгляду справи є дійсним, та з якого вбачається, що розмір заборгованості зі сплати аліментів за період з 01.08.2019 по 01.09.2021 становить 7797,75 грн., перевіривши розрахунок пені наведений позивачем, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Так, відповідно до вище наведеного у рішенні порядку обрахунку пені (правова позиція Великої Палати Верховного Суду України від 03.04.2019 у справі № 333/6020/16-ц), розмір неустойки за період сплати аліментів з серпня 2019 року по серпень 2021 року включно, який наведено у довідці - розрахунку державного виконавця від 27.01.2022, становить 28470,06 грн.

Разом з тим, враховуючи положення ст. 196 СК України, позивач має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, але не більше 100 відсотків заборгованості, яка за період з 01.08.2019 по 01.09.2021 становить 7797,75 грн.

Згідно з ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч.2 ст.6 цієї Конвенції).

Також, частинами 1 та 2 ст.27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Також, у п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі».

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні.

Відповідно до ст.5 «Рівноправність подружжя» Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВРвід 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд, керуючись принципом регулювання сімейних відносин на засадах справедливості, добросовісності та розумності, прийшов до висновку, про стягнення з відповідача на користь позивача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з серпня 2019 року по серпень 2021 року в розмірі 7797,75 грн.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Пунктом 4 частини 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За змістом ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі та до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Тобто, розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, слід виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Такий правовий висновок було зроблено Верховним Судом в постанові від 06.03.2019 року у справі № 922/1163/18.

Також, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №199/3939/18-ц та у постанові від 09.06.2020 року у справі № 466/9758/16-ц, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18.

Позивач на підтвердження понесених витрат на правову допомогу та їх відшкодування надала: копію угоди №205 про надання правничої допомоги від 16.11.2021, копію акта про виконання умов угоди від 17.11.2021, копію розрахунку розміру винагороди адвоката згідно угоди №205 від 17.11.2021 та копію квитанції №321573 від 16.11.2021 на суму 2000,00 грн., що підтверджується матеріалами справи (а.с. 26-29).

Відповідно до пункту 3 Угоди №205 про надання правничої допомоги від 16.11.2021 за виконану роботу замовник сплачує виконавцю винагороду в сумі 2000,00 грн.

Отже, позивач підтвердила обсяг наданих послуг і виконаних робіт та їх вартість - 2000,00 грн., яка підлягає розподілу за результатами розгляду справи.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, п. 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009, п. 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004) заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Згідно правової позиції, викладеної в постанові Великої палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Згідно ч.4 ст. 263 ЦПУ України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд при вирішенні питання про розподіл судових витрат враховує, що вказані витрати пов`язані з розглядом справи, приймає до уваги конкретні обставини справи, принципи співмірності та розумності судових витрат, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат, приходить до висновку, про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн.

Також, враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору та вимоги ст. 141 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Керуючись ст. 141, 150, 157, 180,196 СК України, ст. 4, 12, 76 - 81, 141, 258, 259, 263 - 265, 268, 274-279, 354, 355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ), про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів, які стягуються за рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14.03.2016 на дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з серпня 2019 року по серпень 2021 року включно, в розмірі 7797,75 грн. (сім тисяч сімсот дев`яносто сім гривень 00 копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн. (дві тисячі гривень 00 копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 908,65 грн.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення складено 11.02.2022.

СуддяО. В. Бондаренко