Справа № 681/1143/22
УХВАЛА

"29" грудня 2022 р.

Полонський районний суд Хмельницької області

в складі: головуючого судді Горщара А.Г.

за участю секретаря судових засідань Салюк Т.М.

заявника ОСОБА_1 та його представника адвоката Казарця А.Г., державного виконавця Вовженяка Р.А., представника стягувачки адвоката Кушнірука В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на рішення головного державного виконавця Полонського відділу державної виконавчої служби у Шепетівському районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), -

встановив:

В листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, у якій, з урахуванням уточнень, просив: визнати неправомірними дії та рішення головного державного виконавця Полонського відділу державної виконавчої служби у Шепетівському районі Хмельницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) (після перейменування Полонського відділу державної виконавчої служби у Шепетівському районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ); далі Полонський відділ ДВС, державний виконавець) Вовженяка Р.А. щодо розрахунку заборгованості зі спати аліментів та здійснення відрахування із його доходів (заробітної плати) в розмірі 25 відсотків до виплати загальної суми боргу 72878 грн.; зобов`язати скасувати постанову від 16.08.2022 року в цій частині.

В обґрунтування скарги зазначав, що при розрахунку заборгованості по сплаті аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , державний виконавець виходив з мінімального розміру аліментів не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму, а з липня 2018 року 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, хоча згідно рішення Полонського районного суду від 17.10.2011 року розмір аліментів був визначений у твердій грошовій сумі в розмірі по 260 грн. щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Саме такий розмір аліментів було також зазначено і у в виконавчому листі та стягувачка аж до 12.07.2022 року не зверталася із позовом про збільшення розміру аліментів.

Також посилається на те, що державним виконавцем не дотримано вимог ч.1 ст.194 СК України, згідно якої, зокрема в редакції, що діяла до 03.07.2018 року, аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, не більше як за три роки, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання, та незаконно визначив розмір аліментів, не врахувавши вимог закону стосовно аліментів, визначених у твердій грошовій сумі, що призвело до невірного нарахування ним розміру заборгованості по аліментах, який, на його, боржника, думку, становить 22880 грн. за 88 місяців, а не 72878 грн. Крім того, державний виконавець не взяв до уваги, що стягувачка більше семи років (з квітня 2015 року) без поважних причин не пред`являла виконавчого листа до виконання, та ним не винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

При розгляді справи скаржник та його представник адвокат Казарець А.Г. скаргу підтримали та просили таку задовольнити із наведених вище підстав. Також зазначили, що в період коли, виконавчий лист був повернутий стягувачці, остання отримувала державну допомогу на дитину, а тому у державного виконавця не було правових підстав для нарахування заборгованості по аліментах, виходячи з розміру не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а не з встановленого судовим рішенням розміру в твердій грошовій сумі 260 грн.

Державний виконавець Полонського відділу ДВС Вовженяк Р.А. скаргу заперечив, пояснив, що його дії є законними, так як відповідають положенням Закону України «Про виконавче провадження», СК України .

Представник стягувачки адвокат Кушнірук В.М. в судовому засіданні проти вимог скарги заперечив та пояснив, що державним виконавцем правомірно здійснено нарахування заборгованості по аліментах, які присуджено стягувати з ОСОБА_1 , та стягувачка мала законні підстави для звернення до державного виконавця із заявою про нарахування такої заборгованості, незважаючи навіть на те, що на підставі її заяви від 05.03.2015 року виконавчий лист про стягнення аліментів було повернуто. Одночасно зазначив, що ОСОБА_2 державної допомоги на сина не отримувала та не отримує.

Заслухавши думки учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази, суд зазначає про таке.

Встановлено, що згідно рішення Полонського районного суду від 06.10.2011 року по справі № 2-988/11 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання їхнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 260 грн. щомісячно, починаючи з 26.09.2011 року і до його повноліття.

На підставі даного рішення судом 26.10.2011 року видано виконавчий лист, котрий перебував на виконанні у Полонському відділі ДВС та 05.03.2011 року був повернутий стягувачці згідно п.1 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (за письмовою заявою стягувача).

12.07.2022 року ОСОБА_2 звернулась до Полонського відділу ДВС із заявою в якій просила прийняти до виконання виконавчий лист про стягнення із ОСОБА_1 аліментів та нарахувати заборгованість з 01.04.2015 року.

14.07.2022 року головним державним виконавцем Вовженяком Р.А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та здійснено боржнику нарахування заборгованості по аліментах за минулий час, починаючи з квітня 2015 року, яка станом на червень 2022 року становила 72878 грн.

При вирахуванні зазначеної заборгованості по аліментах державний виконавець виходив не з суми зазначеної у виконавчому листі (260 грн. на місяць), а керувався правилом, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків, а з липня 2018 року 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

16.08.2022 року державний виконавець виніс постанову, якою звернув стягнення на доходи ОСОБА_1 , які він отримує за місцем роботи у АТ "Хмельницькобленерго" шляхом здійснення відрахувань на користь стягувачки у розмірі 25 відсотків до виплати загальної суми боргу 72878 грн., та починаючи з 01.08.2022 року в розмірі 260 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Вирішуючи питання законності доводів скарги, суд виходить із наступного.

Відповідно до ч.1 ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Правовідносини, які виникають у процесі виконання судового рішення регулюються, зокрема Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно до частин 1, 2 статті 18 цього Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, та при цьому зобов`язаний, зокрема, розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.

Відповідно до ч.1 ст.71 Закону України "Про виконавче провадження" порядок стягнення аліментів визначається законом.

За положеннями ч.2 ст.182 СК України в редакції, станом на 01.04.2015 року, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Так, згідно ч.3 ст.184 цього Кодексу якщо розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, менше мінімального розміру, передбаченого частиною другою статті 182 цього Кодексу, то дитині призначається відповідно до закону державна допомога в розмірі різниці між визначеним розміром аліментів і 30 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» № 2037-VIII від 17.05.2017, частину 2 статті 182 СК України викладено у новій редакції, а саме: « Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку» (зміни в цій частині набрали законної сили 08.07.2007).

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» у 2015 році прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років: з 1 січня 2015 року установлено в розмірі - 1032 гривень, з 1 вересня - 1167 гривень. 23.10.2015 року син сторін виконавчого провадження досяг шестирічного віку. Розмір прожиткового мінімуму для такої дитини відповідно до Законів України «Про Державний бюджет України» на 2016-2022 роки становив: з 1 січня 2016 року - 1455 гривень, з 1 травня - 1531 гривня, з 1 грудня - 1689 гривень; з 1 січня 2017 року - 1689 гривень, з 1 травня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1860 гривень; з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень; з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень; з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень; з 1 січня 2021 року - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень; з 1 січня 2022 року - 2618 гривень.

Законом України від 03.07.2018 року N 2475-VIII, який набрав чинності з 14.08.2018 року, частину першу статті 71 Закону України "Про виконавче провадження" доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення.

Такі мінімальні гарантовані розміри аліментів регламентовані Сімейним кодексом України та визначаються Законами України про Державний бюджет України на відповідні роки.

Отже, зміни до Сімейного кодексу щодо встановлення мінімального розміру аліментів на одну дитину в розмірі, який не може бути менший, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, набрали чинності з 08.07.2017 року, однак, порядок стягнення виконавцем аліментів у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України, регламентовано змінами до Закону України «Про виконавче провадження», які набрали чинності з 14.08.2018 року, тому саме з цього періоду державний виконавець при нарахуванні заборгованості по аліментах виходив із встановленого мінімального розміру аліментів на дитину.

Також в судовому засіданні представник стягувачки зазначив, що ОСОБА_2 не отримувала державної допомоги на дитину, зокрема, у той період коли виконавчий лист перебував у неї, а не в органі ДВС, дана обставина не доведена і скаржником, а тому його доводи про неправомірність нарахування державним виконавцем заборгованості по аліментах з квітня 2015 року, виходячи із розміру 30 відсотків, а з липня 2018 року 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, на увагу не заслуговують.

Щодо періоду нарахування заборгованості по аліментах суд зазначає наступне.

На підставі п.2 ч.4 ст.71 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі подання заяви стягувачем або боржником.

Частиною першою статті 194 СК України у редакції, що діяла на момент ухвалення рішення про стягнення аліментів, було передбачено, що аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання.

Законом № 2475-VIII від 03.07.2018 до частини першої статті 194 СК України були внесені зміни і зазначена норма права викладена у такій новій редакції: "Аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання".

Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

У Рішенні Конституційного Суду України від 12 липня 2019 року № 5-р(I)/2019 висловлено думку, що за змістом частини першої статті 58 Основного Закону України новий акт законодавства застосовується до тих правовідносин, які виникли після набрання ним чинності. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення акта законодавства та продовжують існувати після його ухвалення, то нове нормативне регулювання застосовується з дня набрання ним чинності або з дня, встановленого цим нормативно-правовим актом, але не раніше дня його офіційного опублікування (абзац четвертий пункту 5 мотивувальної частини).

З урахуванням наведених положень закону та рішення Конституційного Суду України наявні підстави для висновку, що державний виконавець зобов`язаний був застосувати саме ту правову норму, сформульовану в законі, яка була чинною на момент вчинення ним відповідної процесуальної дії, зокрема й здійснення розрахунку розміру заборгованості за аліментами.

Таким чином, незалежно від моменту пред`явлення виконавчого листа до виконання у ОСОБА_1 існував обов`язок зі сплати аліментів, починаючи з дати вказаній у судовому рішенні, 26.09.2011 року, отже дії державного виконавця з обрахування розміру заборгованості за 10 років до подання виконавчого листа до виконання не встановили для заявника нового обов`язку, що не був передбачений судовим рішенням або законом.

Так само у державного виконавця відсутні повноваження під час вчинення процесуальних дій з виконання судового рішення застосовувати нечинне положення закону на момент вчинення ним відповідної процесуальної дії.

Відтак, судом не встановлено підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 .

Керуючись наведеним, ст.ст. 259-261, 450, 451, 353, 354 ЦПК України суд, -

постановив:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На ухвалу суду учасниками справи може бути подана апеляційна скарга до Хмельницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повної ухвали.

Повну ухвалу складено 03.01.2023 року.

Заявник, боржник: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , який проживає в АДРЕСА_1 .

Орган, дії якого оскаржуються: головний державний виконавець Полонського відділу державної виконавчої служби у Шепетівському районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Вовженяк Руслан Антонович, ідентифікаційний код в , місцезнаходження: м. Полонне, вул. Героїв Майдану, 6 Шепетівського району, Хмельницької області, поштовий індекс 30500.

Стягувачка: ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , яка проживає в АДРЕСА_2 .

Суддя: