РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2022 року місто Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі

головуючого судді - Галінської В.В.

секретар судового засідання - Калетинець Т.В.

справа № 569/18389/21

учасники справи:

позивач-відповідач - ОСОБА_1

відповідач-позивач - ОСОБА_2

третя особа, як не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Рівненського міського суду Рівненської області із позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, в якому просить розірвати шлюб між ними, зареєстрований 11 червня 2015 року Рівненським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), актовий запис №633. ОСОБА_2 звернувся до Рівненського міського суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини, в якому просить визначити місце проживання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з ним.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обгрунтовані тим, що з 2015 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказує, що з відповідачем мають різні інтереси та погляди на життя, подружні відносини припинились, спільне господарство не ведеться. Вважає, що їх сім"я розпалась і подальше її збереження неможливе, строку на примирення не потребує.

Зустрічний позов ОСОБА_2 мотивований тим, що він перебуває з ОСОБА_1 в зареєстрованому шлюбі, в якому у них народився син ОСОБА_3 , який протягом останніх двох років проживає з ним, він піклується про сина, бере участь у його духовному та фізичному розвитку. Натомість ОСОБА_1 протягом останніх кількох років утримується в Рівненському слідчому ізоляторі, неодноразово притягувалась до адміністративної та кримінальної відповідальності, а тому проживання дитини з матір`ю є недоцільним та неприйнятним.

21 січня 2022 року до суду надійшов відзив ОСОБА_1 на зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини, в якому ОСОБА_1 зазначає, що не заперечує щодо визначення місця проживання дитини з батьком лише на час її перебування в місцях несвободи.

Ухвалою суду від 09 вересня 2021 року позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 залишена без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви.

24 вересня 2021 року прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі. Перше судове засідання призначено на 18 жовтня 2021року з повідомленням (викликом) сторін. Визначено сторонам строк для подання відзиву, відповіді та заперечень.

30 листопада 2021 року до суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 01 грудня 2021 року прийнято зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, як не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, здійснено перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 27 січня року зобов"язано Службу у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради надати суду висновок про доцільність визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 з батьком ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 16 лютого 2022 року підготовче провадження у справі закрито. Призначено справу до судового розгляду по суті на 09 березня 2022 року в приміщенні Рівненського міського суду Рівненської області.

В судовому засіданні позивачвідповідач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 позовні вимоги про розірвання шлюбу підтримала, позовні вимоги ОСОБА_2 про визначення місця проживання сина ОСОБА_3 з батьком визнала повністю.

Відповідач-позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 про розірвання шлюбу визнав повністю, не заперечував проти розірвання шлюбу, позовні вимоги до ОСОБА_1 про визначення місця проживання малолітнього сина з ним підтримав, просив задовільнити.

Вислухавши пояснення сторін, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з"ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

11 червня 2015 року Рівненським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Львів) за актовим записом №633 між сторонами було зареєстровано шлюб, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , що видане повторно 07 вересня 2021 року Рівненським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Львів).

Від шлюбу у сторін є дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , що видане 20 серпня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції.

Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст.110 цього Кодексу.

Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 р., згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім"ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред"явлений одним із подружжя (ст.110 СК України).

Відповідно до ст. 112 СК України суд з"ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Як зазначає позивач у позові, вони з відповідачем мають різні світогляди та психологічно несумісні характери, внаслідок чого між ними виникають суперечки, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить її інтересам, позивач не бажає зберегти шлюб, тому шлюб між ними має бути розірваний.

Добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім"ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред"явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред"явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе.

Позивач-відповідач ОСОБА_1 скористалась даним правом та звернулась до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. ОСОБА_2 не заперечує проти розірвання шлюбу.

Враховуючи, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення, позов в цій частині підлягає задоволенню.

Згідно з ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Як встановлено судом із висновку органу опіки та піклування від 22 лютого 2022 року №08-383 комісія з питань захисту прав дитини, як консультативно-дорадчий орган при виконавчому комітеті Рівненської міської ради прийняла рішення про доцільність визначення місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_2 , у зв`язку з чим орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_2 .

Отже, враховуючи вік дитини, відсутність заперечень матері щодо визначення місця проживання сина з батьком, висновок органу опіки та піклування про доцільність визначення місця проживання дитини з батьком, суд приходить до висновку про можливість задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 щодо визначення місця проживання дитини з ним.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов"язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України.

Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право нa рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, що була ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов"язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов"язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

За змістом ст. 18 Конвенції суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Європейський суд з прав людини у рішенні "М.С. проти України" повторює, що існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї того, що в усіх рішеннях щодо дітей мають переважати їхні найкращі інтереси (див. справу "Нойлінґур і Шурук", № 41615/07, § 135, 06.07.2010 року, і "X проти Латвії", заява №. 27853/09, § 96, ЄСПЛ 2013 р.). Найкращі інтереси дитини, залежно від їхнього характеру і серйозності, можуть переважати інтереси батьків (див. справу "Сахін проти Німеччини", заява № 30943/96, §66, ЄСПЛ 2003 р.VIII).

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов"язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов"язків щодо дитини.

Відповідно до ч. 4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 89, 258-259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити повністю.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини задовільнити повністю.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 11 червня 2015 року Рівненським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Львів) за актовим записом №633 - розірвати.

Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Рівненський міський суд Рівненської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Сторони по справі:

Позивач-відповідач - ОСОБА_1 , зареєстрована в АДРЕСА_1 .

Відповідач-позивач ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Суддя -