Номер провадження 2-о/754/289/22
Справа №754/6332/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2022 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - ЛІСОВСЬКОЇ О.В.

за участю секретаря - Грей О.П.

заявниці ОСОБА_1

представника заявниці ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: П`ятнадцята Київська державна нотаріальна контора, про встановлення факту спільного проживання, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю. Вимоги заявника мотивовані тим, що тривалий час заявник проживала однією сім`єю з ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_1 . У період спільного проживання однією сім`єю у них народилася дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2. Офіційну реєстрацію шлюбу вони не проводили, оскільки вважали, що головне у родині це турбота та піклування один про одного, як чоловіка та жінки. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. Заявник похованням чоловіка займалася самостійно. Після смерті чоловіка заявник звернулася до державного нотаріуса П`ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але їй було роз`яснено про необхідність звернення до суду із заявою про встановлення факту. На підставі викладеного заявник звертається до суду із даною заявою, в якій просить встановити факт проживання однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини заявника із спадкодавцем ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 19.09.2022 року судом витребувано докази у справі.

У судовому засіданні заявник та представник заявника повністю підтримали заяву, просили її задовольнити.

Представник заінтересованої особи у судове засідання не з"явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у своєму листі просить проводити розгляд справи в його відсутність.

Вислухавши пояснення заявника, представника заявника, допитавши свідка, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть.

У встановлений діючим законодавством строк заявник ОСОБА_1 звернулася до державного нотаріуса П`ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , що підтверджується матеріалами спадкової справи, що була надана до суду.

Але свідоцтво пор право на спадщину видано заявнику не було, державним нотаріусом було роз`яснено про необхідність звернення до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю заявника та померлого.

У своїх вимогах заявник вказує про те, що вони проживали з померлим постійно тривалий час.

Так, при розгляді справи встановлено, що з 1999 року заявник ОСОБА_1 проживала однією сім`єю із ОСОБА_3 .

У період спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у них народилася дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про її народження.

Той факт, що заявник проживала однією сім`єю з ОСОБА_3 з 1999 року по день смерті останнього знайшов своє підтвердження під час розгляду справи судом та був доведений належними доказами, а саме: довідкою Комунального підприємства «Ритуал» від 15.07.2022 року про те, що ОСОБА_1 поховала за власні кошти на кладовищі «Біле» ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; пенсійним посвідченням ОСОБА_3 ; дипломом ОСОБА_3 ; карткою киянина ОСОБА_3 ; свідоцтвом про право власності на житло на квартиру АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_3 ; свідоцтвом про народження ОСОБА_4 ; фотокартками із зображенням ОСОБА_3 разом з заявником та їх спільною дочкою; витягом з сайту про сплату комунальних послуг по квартирі АДРЕСА_1 ; матеріалами спадкової справи, відкритої після смерті ОСОБА_3 .

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснила, що вона є дочкою заявника та ОСОБА_3 . Вона все життя проживала разом з батьками, вважала ОСОБА_3 своїм батьком, вони вели спільне господарство, жили однією сім`єю, разом відпочивали, придбавали необхідні речі, під час хвороби батька вона разом з мамою здійснювали за ним догляд, сплачували комунальні послуги, дбали один про одного.

Згідно із частиною першою статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Тлумачення частини першої статті 293 ЦПК України свідчить, що суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, з метою підтвердження наявності або відсутності таких фактів.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 1 постанови від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в спорах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та іншої мети - ні.

Відповідно до вимог п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім"єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Згідно із вимогами ч. 2 ст. 3 Сімейного Кодексу України сім"ю складають особи, які спільно проживають, пов"язані спільним побутом, мають взаємні права та обов"язки.

Статтею 1 Сімейного кодексу України визначаються засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов"язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов"язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім"ї та родичів.

Згідно із вимогами ч. 2 ст. 3 Сімейного Кодексу України сім"ю складають особи, які спільно проживають, пов"язані спільним побутом, мають взаємні права та обов"язки.

Якщо жінка та чоловік проживають однією сім"єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об"єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення чинного законодавства.

Статтею 21 СК України встановлено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Згідно ст. 27 СК України державна реєстрація шлюбу встановлена для забезпечення стабільності відносин між жінкою та чоловіком, охорони прав та інтересів подружжя, їхніх дітей, а також в інтересах держави та суспільства.

Державна реєстрація шлюбу засвідчується Свідоцтвом про шлюб, зразок якого затверджує Кабінет Міністрів України.

Поняття "проживання однією сім`єю" та "член сім`ї" не є тотожними.

Особа може бути близьким родичем спадкодавця, тобто відноситися до членів сім`ї, проте не проживати з ним однією сім`єю.

Центральною ознакою проживання спадкоємця однією сім`єю зі спадкодавцем є систематичне ведення з ним спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї. При цьому важливою, проте не основною ознакою, є проживання в одному приміщенні зі спадкодавцем.

Відповідно до ч.1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно.

Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всіх ознак, що притаманні наведеному визначенню.

Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства.

Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти.

Як встановлено при розгляді справи, факт спільного проживання однією сім"єю чоловіка та жінки без шлюбу необхідно заявнику для вирішення питання щодо встановлення права власності на майно, що залишилося після смерті ОСОБА_3 .

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заява ОСОБА_1 є підставною та обґрунтованою, оскільки факт спільного проживання вказаних осіб знайшов своє підтвердження у судовому засіданні та був доведений належними доказами, у зв"язку з чим заява підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 19, 81, 141, 258-260, 263-265, 293-294, 315-319 ЦПК України, ст. 3 Сімейного Кодексу України, -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: П`ятнадцята Київська державна нотаріальна контора, про встановлення факту спільного проживання - задовольнити.

Встановити факт проживання однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини ОСОБА_1 із спадкодавцем ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Заявник - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , адреса проживання: АДРЕСА_3 .

Заінтересована особа - П`ятнадцята Київська державна нотаріальна контора, адреса: м. Київ, вул.. Закревського, 47.

Повний текст рішення виготовлений 20 грудня 2022 року.

Суддя О.В.Лісовська