КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 362/7460/18 Головуючий у суді І інстанції Ковбасюк О.О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Ігнатченко Н.В., суддів: Мережко М.В., Савченка С.І., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 6 жовтня 2021 року у справі за позовом приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські регіональні електромережі» до ОСОБА_1 про відшкодування збитків,

в с т а н о в и в:

У грудні 2018 року приватне акціонерне товариство «Київобленерго» (далі - ПрАТ «Київобленерго»), яке в подальшому було перейменоване на приватне акціонерне товариство «ДТЕК Київські регіональні електромережі» (далі - ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі»), звернулося до Васильківського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування збитків, завданих внаслідок порушення Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року № 1357.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28 лютого 2019 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 6 червня 2019 року справу передано за підсудністю до Подільського районного суду м. Києва.

Починаючи із 3 вересня 2019 року вказана справа перебувала у провадженні Подільського районного суду м. Києва у судді ОСОБА_2 .

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2020 року у прийнятті до спільного розгляду з первісним позовом зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до ПрАТ «Київобленерго» про скасування рішення відмовлено, зустрічний позов разом з додатками повернуто заявнику.

Іншою ухвалою суду від 19 жовтня 2020 року позов ПрАТ «Київобленерго» до ОСОБА_1 про відшкодування збитків залишено без розгляду.

Постановою Київського апеляційного суду від 25 січня 2021 року апеляційну скаргу ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» задоволено, ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2020 року про залишення первісного позову без розгляду скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28 квітня 2021 року справу передано у провадження судді Подільського районного суду м. Києва Ковбасюк О. О., оскільки суддю ОСОБА_2 згідно з рішенням Вищої ради правосуддя від 8 квітня 2021 року № 798/0/15-21 звільнено з посади судді Подільського районного суду м. Києва у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 7 травня 2021 року зазначену справу прийнято до провадження та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

30 червня 2021 року представник ОСОБА_1 - адвокат Мазуркевич М. А. знову звернувся до суду із зустрічним позовом до ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» про скасування рішення комісії ПрАТ «Київобленерго» від 7 листопада 2018 року, оформленого протоколом № 136, щодо розгляду акту від 29 травня 2018 року № К037212 про порушення ОСОБА_1 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14 березня 2018 року № 312.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 6 жовтня 2021 року у прийнятті зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» про скасування рішення відмовлено, зустрічний позов разом з додатками повернуто заявнику.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач через представника - адвоката Мазуркевича М. А. звернулася з апеляційною скаргою, в якій просила його скасувати з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, і порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що зустрічний позов є взаємопов`язаним із первісним позовом та їх спільний розгляд є доцільним, оскільки вони виникли з одних правовідносин, а задоволення зустрічного позову може повністю виключити задоволення первісного, що відповідає фактичним обставинам справи та положенням частини другої статті 193 ЦПК України. Висновок районного суду про те, що спільний розгляд позовів може ускладнити вирішення справи не грунтується на законі і порушує право ОСОБА_1 на доступ до правосуддя. Крім того, місцевий суд безпідставно вказав в оскаржуваній ухвалі, що вона не підлягає апеляційному оскарженню, що не відповідає приписам процесуального закону та висновкам Верховного Суду, викладеним в постановах від 1 листопада 2021 року у справі № 405/3360/17 та у справі № 333/6667/20.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 4 травня 2022 року клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Мазуркевича М. А. задоволено та поновлено йому строк на апеляційне оскарження ухвали Подільського районного суду м. Києва від 6 жовтня 2021 року, втім апеляційну скаргу визнано неподаною та повернуто заявнику.

Постановою Верховного Суду від 31 серпня 2022 року касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - Мазуркевича М. А. задоволено. Ухвалу Київського апеляційного суду від 4 травня 2022 року в частині визнання неподаною та повернення апеляційної скарги заявнику скасовано, справу передано для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 13 вересня 2022 року відкрито апеляційне провадження у справі, а ухвалою суду від 8 листопада 2022 року справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Відзив позивача на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надійшов.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід частково задовольнити з таких підстав.

За правилом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що з огляду на предмети первісного та зустрічного позовів, їх об`єднання в одне провадження та спільний розгляд є недоцільним, оскільки це може ускладнити вирішення справи, а тому у прийнятті зустрічної позовної заяви слід відмовити та повернути її заявнику.

Проте колегія суддів не може в повній мірі погодитися з такими висновками суду з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та у статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17 липня 1997 року.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії», заява № 48778/99).

Рішеннями ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (рішення у справі «Белле проти Франції» від 4 грудня 1995 року). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права» (рішення у справі «Белле проти Франції» від 4 грудня 1995 року та «Нун`єш Діаш проти Португалії» від 10 квітня 2003 року).

ЄСПЛ, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду (рішення Європейського суду з прав людини у справах: «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року; «Беллет проти Франції» від 4 грудня 1995 року).

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Україна, як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення ЄСПЛ у справі «Перес де Рада Каванил`ес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року).

Тобто, надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Відповідно до частини другої статті 193 ЦПК України зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Зустрічний позов дозволяє розглянути в одному процесі вимоги обох сторін, що дає можливість заощадити час і сприяє більш швидкому захисту їх прав та інтересів, а також запобігає можливості винесення суперечливих і взаємовиключних судових рішень у цивільній справі.

Суд приймає зустрічний позов до спільного розгляду з первісним, якщо вони прямо взаємопов`язані між собою і спільний їх розгляд є доцільним. Взаємний зв`язок, як умова для прийняття зустрічного позову, має місце у випадку, якщо вимоги відповідача і позивача виникають з одних правовідносин і коли на обґрунтування тієї й іншої вимоги наводяться спільні факти. Взаємний зв`язок первісного і зустрічного позову може виявлятись у тому, що зустрічна вимога виключає вимогу первісну, або обидва випливають з однієї підстави, або взаємний зв`язок виникає з однорідності обставин виникнення взаємних матеріально-правових вимог між позивачем і відповідачем.

При цьому, під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Отже, для прийняття зустрічного позову до спільного розгляду з первісним позовом необхідною є перевірка та встановлення тотожності усіх необхідних трьох ознак, а саме: суб`єктного складу, предмету спору, а також підстав, з яких відповідний позов заявлено.

Як свідчать матеріали справи, у грудні 2018 року ПрАТ «Київобленерго», яке в подальшому було перейменоване на ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі», звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача на його користь 36 296,40 грн в рахунок відшкодування збитків, завданих внаслідок порушення Правил користування електричною енергією для населення (далі - ПКЕЕН).

Позовні вимоги обгрунтовано, зокрема, тим, що 7 листопада 2018 року позивачем повторно проведено засідання комісії по розгляду акту від 29 травня 2018 року № К037212 про порушення відповідачем Правил роздрібного ринку електричної енергії, на якому прийнято рішення, оформлене протоколом № 136, згідно якого з підстав наявності договірних відносин між сторонами, виявленого факту порушення пункту 48 ПКЕЕН, рішення комісії від 27 червня 2018 року № 003, висновку експертів від 4 вересня 2018 року № 9156 за результатами проведення електротехнічного дослідження та відповідно до пункту 53 ПКЕЕН і розділу 3 Методики обчислення розміру відшкодування збитків, завданих енергопостачальнику внаслідок порушення споживачем ПКЕЕН нараховано суму спричинених збитків у розмірі 36 296,40 грн та виставлено рахунок, оплату якого відповідач в добровільному порядку не здійснила.

Звертаючись до суду із зустрічним позовом, ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Мазуркевича М. А. просила скасувати рішення комісії ПрАТ «Київобленерго» (в даний час - ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі») від 7 листопада 2018 року, оформлене протоколом № 136, по розгляду акту від 29 травня 2018 року № К037212 про порушення нею Правил роздрібного ринку електричної енергії.

Представник відповідача навів підстави взаємопов`язаності пред`явленого ним зустрічного позову до ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» про скасування рішення із поданим позовом ПрАТ «Київобленерго», правонаступником якого є ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі», до ОСОБА_1 про відшкодування збитків, завданих внаслідок порушення ПКЕЕН.

Зокрема, зазначав, що діями первісного позивача щодо документування і розгляду порушення ПКЕЕН, спрямованих на незаконне стягнення грошових коштів, порушено права та законні інтереси відповідача з питань отримання послуг з постачання електричної енергії, тому зустрічний позов є взаємопов`язаним із первісним позовом та їх спільний розгляд є доцільним, оскільки вони виникли з одних правовідносин, а задоволення зустрічного позову може повністю виключити задоволення первісного.

Згідно з пунктом 53 ПКЕЕН акт, про порушення яких став підставою для прийняття оскаржуваного відповідачем рішення, оформленого протоколом, рішення комісії з розгляду актів оформляється протоколом, копія якого видається побутовому споживачу. У протоколі зазначається інформація про причетність побутового споживача до порушення цих Правил. У разі відмови побутового споживача від сплати вартості необлікованої електричної енергії енергопостачальник звертається з позовом до суду та має право припинити постачання електричної енергії після прийняття судом рішення на користь енергопостачальника (крім випадку виявлення факту самовільного підключення). Якщо між побутовим споживачем і енергопостачальником не досягнуто згоди щодо користування електричною енергією, її оплати, збереження засобів обліку тощо, спірні питання вирішуються в установленому законодавством порядку.

З огляду на вищевикладене спірним може бути питання незгоди споживача із рішенням енергопостачальника, оформленого протоколом, про нарахування вартості необлікованої електричної енергії на підставі зафіксованого в акті порушення ПКЕЕН, що спонукало ОСОБА_1 звернутись із зустрічним позовом до суду з вимогою скасувати рішення комісії, оформлене протоколом по розгляду акта про порушення ПКЕЕН. При цьому обраний відповідачем спосіб захисту свого права, яке вона вважає порушеним, не суперечить встановленому законодавством порядку вирішення спірних питань, що можуть виникнути між побутовим споживачем і енергопостачальником, перелік яких не є вичерпним.

Таким чином, вимога про оскарження рішення комісії електропередавальної організації про визначення обсягу недоврахованої електричної енергії та її вартості, оформленого протоколом з розгляду акта пропорушення ПКЕЕН, має розглядатися судом як вимога про визнання повністю або частково недійсним акта постачальника електричної енергії.

Аналогічний за змістом правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 січня 2020 року у справі № 910/17955/17 (провадження № 12-137гс19).

Велика Палата Верховного Суду у пункті 81 вищенаведеної постанови зазначила, що вимога про скасування рішення комісії електропередавальної організації про визначення обсягу недоврахованої електричної енергії та її вартості є способом захисту прав та інтересів, установленим законом, оскільки таке рішення комісії, оформлене протоколом з розгляду акта про порушення ПКЕЕ, безпосередньо впливає на права та обов`язки відповідного суб`єкта господарювання в контексті його відносин з електропередавальною організацією, встановлює обсяг і вартість недоврахованої електроенергії та створює загрозу припинення електропостачання відповідного споживача.

Подібного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 19 лютого 2020 року у справі № 263/15158/18 (провадження № 61-14131св19) та від 7 квітня 2021 року у справі № 766/9069/17 (провадження № 61-10358св20).

В силу вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Колегія суддів відзначає, що за своєю сутністю зустрічний позов є матеріально-правовою вимогою відповідача до позивача, яка заявляється для сумісного розгляду з первісним позовом, оскільки задоволення його вимог повністю або частково виключає задоволення вимог позивача.

Умовами пред`явлення зустрічного позову є: взаємопов`язаність зустрічного позову з первісним, що виявляється у тому, що вони виникають з одних правовідносин, та доцільність сумісного розгляду основного і зустрічного позовів, оскільки це дозволяє більш повно і об`єктивно дослідити обставини справи, встановити фактичні взаємовідносини сторін, виключити ухвалення взаємосуперечливих чи взаємовиключних судових рішень.

Відмовляючи у прийнятті зустрічної позовної заяви до розгляду та повертаючи її заявнику, суд першої інстанції вищевказаних норм матеріального і процесуального права не врахував, не звернув увагу на те, що обидва позови є взаємопов`язаними, виникли з одних правовідносин та їхній сумісний розгляд є доцільним, а вказуючи на те, що об`єднання в одне провадження та спільний розгляд позовів є недоцільним з огляду на можливе ускладнення вирішення справи, суд в повному обсязі не врахував предмет та підстави пред'явлених сторонами позовів, а також те, що задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

За наведених обставин висновок суду першої інстанції про повернення зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі»про скасування рішення з підстав, визначених частиною другою статті 193 ЦПК України, не відповідає обставинам справи та вимогам процесуального законодавства, а відтак не може бути визнаний законним і обгрунтованим.

Разом з тим, при вирішенні питання про прийняття до розгляду зустрічного позову відповідача у даній справі місцевому суду слід було звернути увагу на таке.

Статтею 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Наведене відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою судові процедури повинні бути справедливими для всіх учасників процесу.

Відповідно до статті 6 вказаної Конвенції сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Прецедентна практика ЄСПЛ щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року).

Також ЄСПЛ виходить з того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Правосуддя має бути швидким. Тривала невиправдана затримка процесу практично рівнозначна відмові в правосудді (рішення у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

При цьому ЄСПЛ зауважив, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (Рішення від 20 лютого 2014 року у справі «Шишков проти Росії»).

Апеляційним переглядом справи встановлено, що ПрАТ «Київобленерго», правонаступником якого є ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі», пред'явило позов про відшкодування збитків до ОСОБА_1 22 грудня 2018 року.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28 лютого 2019 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 6 червня 2019 року справу передано за підсудністю до Подільського районного суду м. Києва.

Вказана справа перебувала у провадженні Подільського районного суду м. Києва у судді ОСОБА_2.

5 березня 2020 року представник ОСОБА_1 - адвокат Мазуркевич М. А. подав до суду зустрічний позов до ПрАТ «Київобленерго» про скасування рішення від 7 листопада 2018 року, оформленого протоколом № 136.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2020 року у прийнятті до спільного розгляду з первісним позовом зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до ПрАТ «Київобленерго» про скасування рішення відмовлено, зустрічний позов разом з додатками повернуто заявнику.

Іншою ухвалою суду від 19 жовтня 2020 року позов ПрАТ «Київобленерго» до ОСОБА_1 про відшкодування збитків залишено без розгляду.

Постановою Київського апеляційного суду від 25 січня 2021 року апеляційну скаргу ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» задоволено, ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2020 року про залишення первісного позову без розгляду скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28 квітня 2021 року справу передано у провадження судді Подільського районного суду м. Києва Ковбасюк О. О., оскільки суддю ОСОБА_2. згідно з рішенням Вищої ради правосуддя від 8 квітня 2021 року № 798/0/15-21 звільнено з посади судді Подільського районного суду м. Києва у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 7 травня 2021 року зазначену справу прийнято до провадження та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

30 червня 2021 року представник ОСОБА_1 - адвокат Мазуркевич М. А. знову звернувся до суду із зустрічним позовом до ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» про скасування рішення від 7 листопада 2018 року, оформленого протоколом № 136.

Відповідно до принципу пропорційності цивільного судочинства, встановленого статтею 11 ЦПК України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (стаття 12 ЦПК України).

У частинах четвертій статті 19 ЦПК України (в редакції, чинній станом на відкриття провадження у даній справі) встановлено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду: малозначних справ; справ, що виникають з трудових відносин; справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд; справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом (пункт 3 частини другої статті 49 ЦПК України).

Частиною першою статті 193 ЦПК України встановлено, що відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

За змістом частини сьомої статті 178 ЦПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Статтею 278 ЦПК України визначено особливості подання заяв по суті справи у спрощеному позовному провадженні, а саме частиною першою вказаної статті передбачено, що відзив подається протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Частинами першою - третьою статті 249 ЦПК України встановлено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. Підготовче засідання при розгляді справи у порядку спрощеного провадження не проводиться.

Згідно з частиною третьою статті 194 ЦПК України зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої статті 193 цього Кодексу, ухвалою суду повертається заявнику.

З матеріалів справи вбачається, що в ухвалі Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28 лютого 2019 року про відкриття провадження у справі ОСОБА_1 було встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву з дня вручення цієї ухвали (а.с. 49, т. 1).

Копію зазначеної ухвали разом з матеріалами позовної заяви відповідач в особі представника - адвоката Мазуркевича М. А. отримала 8 травня 2019 року, а також в цей же день представник ознайомився з матеріалами справи, про що свідчить відповідна розписка останнього (а.с. 60, т. 1).

Таким чином, строк для подання відзиву та відповідно пред`явлення зустрічного позову сплив ще 23 травня 2019 року.

Окрім того, 15 травня 2019 року ОСОБА_1 особисто звернулася до суду із заявою, в якій повідомила, що наразі Києво-Святошинським районним судом Київської області розглядається цивільна справа № 362/6576/18 за її позовом до ПрАТ «Київобленерго» про визнання недійсним рішення щодо стягнення грошових коштів, що може бути підставою для зупинення розгляду справи за позовом ПрАТ «Київобленерго» про відшкодування збитків, надавши копію ухвали цього суду від 15 лютого 2019 року про відкриття провадження (а.с. 51-53, т. 1).

За відомостями Єдиного державного реєстру судових рішень ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 грудня 2019 року прийнято відмову ОСОБА_1 від позову до ПрАТ «Київобленерго» про визнання недійсним рішення та закрито провадження у справі № 362/6576/18.

Відзив на позовну заяву та попередній зустрічний позов про скасування рішення відповідач через представника - адвоката Мазуркевича М. А. подала лише 5 березня 2020 року(а.с. 94, 133, т. 1).

19 жовтня 2020 року Подільський районний суд м. Києва постановив ухвалу про відмову у прийнятті до спільного розгляду з первісним позовом зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до ПрАТ «Київобленерго» про скасування рішення та повернення зустрічного позовузаявнику (а.с. 141, 142, т. 1).

Вказана ухвала набрала законної сили, в апеляційному порядку відповідачем не оскаржувалась та є чинною.

Надалі відповідач через свого представника приймала участь у перегляді іншої ухвали суду першої інстанції про залишення первісного позову без розгляду в апеляційному порядку, користувалася своїми правами та виконувала процесуальні обов`язки, проте із зустрічним позовом повторно звернулася тільки 30 червня 2021 року (а.с. 16, 37, т. 2).

Згідно з частиною першою статті статтею 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Відповідно до частин першої, другої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасниками справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. ЄСПЛ зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (Рішення від 21 жовтня 2010 року у справі «Дія 97» проти України»).

Встановлено, що відповідач та/або її представник не зверталися з клопотанням про продовження строку на подання зустрічного позову у передбачений строк.

Отже, оскільки відповідач отримала копію ухвали про відкриття провадження у даній справі 8 травня 2019 року, то строк на подання зустрічного позову закінчився 23 травня 2019 року, але такий позов стороною відповідача пред`явлено лише 30 червня 2021 року, тобто поза межами строку, встановленого частиною першою статті 193 ЦПК України, що є підставою для його повернення відповідно до частини третьої статті 194 ЦПК України.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 рокуу справі № 638/15855/16-ц (провадження № 61-46740св18) та від 27 жовтня 2020 року у справі № 186/139/20 (провадження № 61-11665св20).

Посилання в зустрічному позові на те, що після скасування в апеляційному порядку ухвали про залишення первісного позову ПрАТ «Київобленерго» без розгляду суд першої інстанції повторно розпочинає розгляд справи по суті і строк на подання зустрічного позову не пропущено не заслуговують на увагу як необґрунтовані, адже постановою Київського апеляційного суду від 25 січня 2021 року справу було направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду, а не на новий розгляд, тобто справа спочатку не розглядалась, відтак зустрічний позов було подано після розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження по суті, що не передбачено нормами чинного ЦПК України.

Водночас слід відмітити, що ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 7 травня 2021 року про прийняття справи до провадження після зміни складу суду та її призначення до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, якою право на подання відзиву (зустрічного позову) взагалі не надавалось, відповідач отримала засобами поштового зв`язку 11 червня 2021 року (а.с. 249, т. 1), а зустрічний позов пред`явила 30 червня 2021 року.

Також є безпідставними доводи представника відповідача у зустрічному позові про те, що повернення судом 19 жовтня 2020 року попереднього зустрічного позову було пов`язано із судовим рішенням про залишення первісного позову без розгляду, оскільки таке не узгоджується зі змістом ухвали Подільського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2020 року, яка була постановлена виключно із застосуванням частини другої статті 193 ЦПК України.

ЄСПЛ в рішенні від 10 липня 1984 року у справі «Гінчо проти Португалії» передбачив, що держави - учасниці Ради Європи зобов`язані організовувати свою правову систему таким чином, щоб забезпечити додержання положень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та вимог щодо судового розгляду упродовж розумного строку.

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Колегія суддів також враховує, що повернення зустрічного позову не позбавляє особи права пред`явити позов у загальному порядку, а тому не є обмеженням доступу до правосуддя.

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин (частина четверта статті 376 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги відповідача частково заслуговують на увагу, а висновок суду першої інстанції про відмову у прийнятті зустрічної позовної заяви та її повернення заявнику з мотивів, наведених в оскаржуваному судовому рішенні, не відповідає матеріалам справи, зроблений з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм процесуального права, відтак ухвалене у справі судове рішення не може бути залишене в силі та відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підлягає зміні шляхом викладення його мотивувальної частини в редакції цієї постанови.

У відповідності положень статей 141, 382 ЦПК України питання розподілу судових витрат у вигляді сплаченого відповідачем судового збору в зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції не вирішується, оскільки спір по суті не розглядався.

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 6 жовтня 2021 року змінити, виклавши її мотивувальну частину щодо відмови ОСОБА_1 у прийнятті зустрічної позовної заяви та її повернення заявнику разом з додатками в редакції цієї постанови.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.

Судді: Н.В. Ігнатченко

М.В. Мережко

С.І. Савченко