Справа № 2-5418/10 Головуючий у 1 інстанції: Мартинишин М.О.
Провадження № 22-ц/811/1360/22 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2022 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Юзефович Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління (м. Львів) Міністерства юстиції України на ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 30 травня 2022 року в справі за скаргою стягувача Акціонерне товариство «Альфа-Банк», з участю заінтересованих осіб Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), боржника ОСОБА_1 на рішення державного виконавця Котлярської Х.З. від 12.04.2022 про повернення виконавчого документа без прийняття його виконання, -

встановив:

У травні 2022 року представник стягувача АТ «Альфа-Банк» адвокат Гаполяк О.В. звернувся до суду з даною скаргою на рішення державного виконавця Котлярської Х.З. від 12.04.2022 про повернення виконавчого документа без прийняття його виконання, просив зобов`язати державного виконавця усунути порушення.

Вимоги обгрунтовував тим, що 11.02.2022 Франківський районний суд м. Львова потановив ухвалу про забезпечення позову по цивільній справі № 2-5418/10 за позовом АТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

14.03.2022 представник АТ «Альфа-Банк» скерував дану ухвалу у частині накладення арешту на все нерухоме та рухоме майно відповідачки ОСОБА_1 для виконання до Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів).

15.04.2022 АТ «Альфа-Банк» отримав повідомлення державного виконавця Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Котлярської Х.З. від 12.04.2022 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання на підставі п. 6 ч. 4 ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження».

З таким рішенням державного виконавця АТ «Альфа-Банк» не погоджується та вважає, що рішення державного виконавця не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки відсутність у виконавчому документі окремих відомостей про особу боржника не є підставою для повернення виконавчих документів без прийняття до виконання. Просив скаргу задовольнити у повному обсязі.

Оскаржуваною ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 30 травня 2022 року скаргу задоволено частково.

Скасовано повідомлення державного виконавця Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Котлярської Х.З. від 12 квітня 2022 року про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.

Зобов`язано Франківський відділ державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) прийняти до виконання ухвалу Франківського районного суду м.Львова від 11.02.2022 про забезпечення позову по цивільній справі № 2-5418/10 за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, а саме відносно боржника ОСОБА_1 .

Ухвалу суду оскаржили боржник ОСОБА_1 та Франківський ВДВС у місті Львові Західного міжрегіонального управління (м. Львів) Міністерства юстиції України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що ухвала є незаконною.

Покликаючись на норми ЗУ «Про виконавче провадження» стверджує, що у ст. 4 такого передбачені обов`язкові вимоги до виконавчого документа та підстави, за яких виконавчий документ повертається стягувачу без прийняття до виконання.

Зокрема, до обов`язкових вимог віднесено і дату народження боржника фізичної особи, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта боржника.

У п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону встановлено наслідки недотримання обов`язкових вимог до виконавчого документа, а саме можливість повернення такого стягувачу без прийняття до виконання протягом трьох днів з дня пред`явлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.

Стверджує, що у державного виконавця не було можливості ідентифікувати особу боржника, оскільки у виконавчому документі дати народження не зазначено, а вказаний ідентифікаційний номер боржника та адреса його проживання не відповідали відомостям зазначеним у заяві стягувача про прийняття виконавчого документа до виконання.

Просить скасувати ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 30 травня 2022 року та у задоволенні скарги відмовити. Судові витрати покласти на позивача.

В апеляційній скарзі Франківський ВДВС у місті Львові Західного міжрегіонального управління (м. Львів) Міністерства юстиції України, вважає, що суд вийшов за межі вимог, не мотивує свою позицію та порушив норми матеріального та процесуального права.

У цьому контексті покликається на прохальну частину скарги представника АТ «Альфа-Банк» на дії державного виконавця, тому вважає, що ухвала постановлена за неповного з`ясування усіх обставин справи.

Також зазначає, що повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 12.04.2022 ОСОБА_3 не виносилося.

Крім цього, вказує на те, що суд не врахував, що подана заява представника стосувалася іншої особи, а наведені у заяві дані не відповідають та не відповідали виданому судом виконавчому документу.

Так, згідно ухвали Франківського районного суду м. Львова від 11.02.2022 вказано дані боржника ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання АДРЕСА_1 , які не відповідають даним, вказаним у заяві про відкриття виконавчого від 14.03.2022, про що державним виконавцем вказано у повідомленні про повернення виконавчого документа стягувачу.

Вважає, що суд не зробив оцінки важливим обставинам справи.

Покликаючись на норми ЗУ «Про виконавче провадження», які регулюють спірні правовідносини зазначає, що 12.04.2022 державний виконавець винесла повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання на підставі вимог закону та у межах повноважень, а також таке процесуальне рішення мало на меті вирішення питання щодо уточнення даних фізичної особи.

При цьому, даний спір виник внаслідок неправомірних дій представника стягувача.

Зазначає, що державний виконавець Котлярська Х.З. у Франківському ВДВС у місті Львові Західного міжрегіонального управління (м. Львів) Міністерства юстиції Україниніколи не працювала та не працює.

Просить скасувати ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 30 травня 2022 року та у задоволенні скарги відмовити.

Відзиви на апеляційні скарги не надходили.

Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (ч. 3 ст. 360 ЦПК України).

Учасники справи будучи повідомленими про час та місце розгляду справи шляхом направлення судових повісток на їх офіційні електронні адреси, в судове засідання не прибули, представник апелянта Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління (м. Львів) Міністерства юстиції України подав заяву про розгляд справи у їх відсутність, інші не повідомили суд про причину неявки.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду заяви по суті, а тому вважає за можливе, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

За відсутності всіх осіб, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення виходячи із такого.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що відсутність у виконавчому документі дати народження боржника за наявності можливості у державного виконавця його ідентифікувати, не може вважатися підставою для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання.

У цьому контексті суд врахував висновки Верховного Суду України викладені у постанові від 21 травня 2014 року у справі № 6-45цс14, Верховного Суду у постановах від 03 жовтня 2018 року у справі № 461/3584/16-ц, від 10 жовтня 2018 року у справі № 2-42/11, від 26 грудня 2018 року у справі № 749/1181/16-ц, від 14 травня 2020 року у справі № 804/8020/16, від 24 грудня 2020 року у справі №639/2561/18-ц, від 29 квітня 2021 року у справі № 686/3941/19.

Крім цього, принцип обов`язковості судового рішення та визначений процесуальним законодавством обов`язок суду із здійснення судового контролю за виконанням судового рішення зобов`язує суди, здійснюючи оцінку тих чи інших обставин, враховувати чи сприяє вчинення будь-якої процесуальної дії (в тому числі судом) виконанню остаточного судового рішення чи навпаки перешкоджає такому виконанню.

Відтак, за наявності будь-яких сумнівів з приводу правомірності чи неправомірності вчинення виконавцем певних дій, останні підлягають оцінці з точки зору їх спрямованості на забезпечення виконання остаточного судового рішення, до цього зводяться висновки Верховного Суду викладені у постанові від 28.05.2019 по справі №905/2458/16.

У постанові Верховного суду від 20 січня 2021 року у справі №619/562/18 зроблено висновок про те, що допоки рішення суду не виконано, дії державного/приватного виконавця не можуть бути визнані правомірними.

Таким чином, повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання з підстав відсутності ідентифікуючих даних боржника є протиправним та таким, що порушує права АТ «Альфа-Банк», при цьому, твердження про відсутність таких даних не відповідає дійсності, а є свідченням того, що державний виконавець усунувся від обов`язків щодо виконання ухвали суду.

Перевіряючи законність оскаржуваної ухвали, колегія суддів враховує таке.

Згідно із ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Зазначене конституційне положення відображено і у ст. 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах.

Судом встановлено, що ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 11.02.2022 заяву представника позивача про забезпечення позову частково задоволено.

Накладено арешт на все нерухоме та рухоме майно відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в межах заявленої суми - 585 147,74 гривень (а.с. 6-9).

Згідно ч. 11 ст. 118 ЦПК України ухвала про забезпечення доказів (крім забезпечення доказів шляхом допиту свідків, призначення експертизи, огляду доказів) є виконавчим документом та виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

З врахуванням зазначеного, колегія суддів виходить із того, що за умови наявності судового рішення про забезпечення позову, тобто захисту прав позивача, яке набрало законної сили, інтереси останнього мають бути захищені на стадії виконавчого провадження.

14.03.2022 представником АТ «Альфа-Банк» ухвалу в частині накладення арешту на все нерухоме та рухоме майно відповідачки ОСОБА_1 скеровано для виконання до Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів).

При цьому, 15.04.2022 АТ «Альфа-Банк» отримав повідомлення державного виконавця Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Котлярської Х.Р. від 12.04.2022 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання на підставі п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 12).

Звертаючись із скаргою на дії державного виконавця та вимагаючи зобов`язати вчинити відповідні процесуальні дії, скаржник АТ «Альфа-Банк» свої доводи зводить до того, що рішення державного виконавця не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки відсутність у виконавчому документі окремих відомостей про особу боржника не є підставою для повернення виконавчих документів без прийняття до виконання.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню

Примусове виконання судових рішень здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження» (в редакції закону від 02.06.2016 № 1404-VIII) та положеннями Інструкції з організації примусового виконання рішень, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5.

Згідно із ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до положень ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у ст. 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (ч. 1, ч. 3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження»).

Використовуючи своє право на звернення до суду зі скаргою та вважаючи дії державного виконавця неправомірними, АТ «Альфа-Банк», як стягувач звернулося до суду зі скаргою на дії державного виконавця.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення від 13 грудня 2012 року №18-рп/2012 Конституційного Суду України).

Колегія суддів враховує те, що частиною 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у виконавчому документі зазначаються: назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); строк пред`явлення рішення до виконання.

При цьому, згідно із ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: 1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання); 2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання; 3) боржника визнано банкрутом; 4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 5) юридичну особу - боржника припинено; 6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону; 7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень; 8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим; 9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем; 10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Таким чином, стаття 4 ЗУ «Про виконавче провадження» дійсно передбачає обов`язкові вимоги до виконавчого документа та підстави, за яких виконавчий документ повертається стягувачу без прийняття до виконання.

Як вбачається із оскаржуваного повідомлення про повернення виконавчого документу стагувачу без прийняття до виконання, підставою для винесення такого державним виконавцем зазначено те, що в ухвалі Франківського районного суду м. Львова від 11.02.2022 № 2-5418/10 відсутня дата народження боржника ОСОБА_1 , також виконавець зазначає, що у заяві представника стягувача вказано дані боржника, які не відповідають вказаним у виконавчому документі.

Поряд з цим, за змістом ч. 1 та ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 3 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Колегія суддів звертає увагу на те, що Верховним Судом неодноразово розглядалося питання щодо правомірності повернення виконавцем виконавчого документа в разі не зазначення дати народження боржника чи реєстраційного номеру облікової картки платника податків, як наслідок сформовано позицію, згідно якої відсутність у виконавчому документі зазначених відомостей не є підставою для повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26 грудня 2018 року у справі № 749/1181/16-ц (провадження № 61-1115св18), від 08 травня 2019 року у справі №813/2125/16 (провадження № К/9901/21841/18), від 19 вересня 2019 року у справі №469/1357/16-ц (провадження № 61-35493св18), від 24 грудня 2020 року у справі №639/2561/18-ц (провадження № 61-578св19).

Таким чином, зазначений підхід у відповідних правовідносинах та праворозуміння послідовно підтримані касаційною інстанцією впродовж тривалого часу, відтак є обов`язковим до врахування судами нижчих інстанцій.

Враховуючи наведене та можливість державного виконавця самостійно з`ясовувати необхідну йому для виконавчого провадження інформацію, відсутність у виконавчому листі відомостей про дату народження боржника не є підставою для повернення державним виконавцем виконавчих документів без прийняття до виконання, а тому доводи АТ «Альфа Банк» у дій частині є підставними та заслуговують на увагу.

Крім цього, дійсно інформація про дату народження боржника могла бути вказана стягувачем у поданій заяві про примусове виконання ухвали, при цьому, як зазначає державний виконавець, подані стягувачем відомості є помилковими, однак колегія суддів звертає увагу на те, що слідуючи ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження» зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, є правом, а не обов`язком стягувача.

Таким чином, доводи апеляційних скарг ОСОБА_1 та Франківського ВДВС у місті Львові Західного міжрегіонального управління (м. Львів) Міністерства юстиції України, висновків місцевого суду не спростовують та про протилежне не свідчать.

Що стосується доводів про те, що оскаржуване повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 12.04.2022 ОСОБА_3 не виносилося та про те, що остання не працює та не працювала у Франківському ВДВС у місті Львові Західного міжрегіонального управління (м. Львів) Міністерства юстиції України, колегія суддів зазначає, що помилка в ініціалах державного виконавця суті спірних правовідносин не міняє, крім цього таке питання може бути вирішене у порядку ст. 269 ЦПК України.

Не може залишатися поза увагою апеляційного суду і те, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження (ч. 5 ст. 26 закону), а виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів (ч. 4 ст. 4 закону), при цьому, як зазначає представник стягувача ухвала про забезпечення позову була надіслана для виконання у березні 2022 року, тоді як повідомлення державний виконавець винесла 12.04.2022.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що доводи скарги АТ «Альфа-Бангк» про неправомірні дії державного виконавця є підставними, тому місцевим судом обгрунтовано задоволено скаргу.

Також колегією суддів не встановлено порушення судом першої інстанції принципу диспозитивності, оскільки встановивши відповідні порушення суд постановив оскаржувану ухвалу у межах наданих йому повноважень, при цьому, оскільки дана справа не є позовним провадженням, суд не міг вийти за межі позовних вимог.

Окремо колегія суддів звертає увагу, що положеннями ст.129-1 Конституції України, ч.1 ст.18 ЦПК України, ч.2 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Натомість, Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Важко уявити, щоб ст.6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 Конвенції тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи конвенцію. Отже, для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (рішення від 19 березня 1997 року у справі «Hornsby v. Greece», п.40).

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління (м. Львів) Міністерства юстиції України залишити без задоволення.

Ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 30 травня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 06 грудня 2022 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк