К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

7 червня 2022 року місто Київ

справа № 127/25691/20-ц

апеляційне провадження № 22-ц/824/1757/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Головачова Я.В.,

суддів: Вербової І.М., Нежури В.А.,

за участю помічника судді в якості секретаря судового засідання: Сиченка К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 16 вересня 2021 року; додаткове рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 жовтня 2021 рокуу справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк", громадської організації "Центр протидії корупції" про визнання недійсним рішення та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ КБ "Приватбанк", ГО "Центр протидії корупції" про визнання недійсним рішення та зобов`язання вчинити дії.

Позов обґрунтовано тим, що 29 вересня 2017 року між ОСОБА_1 та АТ КБ "Приватбанк" було укладено договір № 290917-02/23Р388, відповідно до умов якого позивач приєднався до публічного договору АТ КБ "Приватбанк".

29 липня 2020 року банкповідомив позивача про те, що встановлено факт його належності до національних публічних діячів, заблоковано рахунки, зупинено банківські операції, витребувано інформацію про походження коштів.

Прийняття вказаного рішення банку пов`язано із тим, що на позивача було покладено виконання обов`язків директора державного підприємства "Вінницький експертно-технічний центр Держпраці" на кілька днів, до моменту призначення нового директора, після

звільнення попередника. Проте норми Закону України "Про запобігання корупції" не поширюються на позивача, також він не є національним публічним діячем. У порушення банківської таємниці банком розповсюджено інформацію відносно позивача, яка оприлюднена ГО "Центр протидії корупції" у Відкритому реєстрі національних публічних діячів України, яка доступна за посиланням http://pep.org.ua/uk/person/34573.

Посилаючись на викладене, позивач просив визнати недійсним рішення АТ КБ "Приватбанк" про віднесення його до категорії політично значущих осіб (публічних діячів) та зобов`язати припинити дії, які порушують його право на отримання банківських послуг на рівні з іншими споживачами; зобов`язати ГО "Центр протидії корупції" вилучити (видалити) всі дані щодо позивача, як національного публічного діяча, що розміщена за веб-адресою http://pep.org.ua/uk/person/34573, та будь-які інші згадування про нього у Відкритому реєстрі національних публічних діячів України.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 16 вересня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 1 681 грн. 60 коп.

Рішення суду мотивовано тим, що статус національного публічного діяча поширюється не лише на керівника відповідного державного підприємства, а і на тимчасово виконуючого обов`язки керівника, який наділений повноваженнями, прирівняними до керівника, а тому у діях банку порушень не встановлено. Крім того, інформація про позивача, що знаходиться у Відкритому реєстрі національних публічних діячів України зібрана із публічно-доступних достовірних джерел, що виключає розголошення банком таємниці.

Додатковим рішенням Печерського районного суду міста Києва від 20 жовтня 2021 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ГО "Центр протидії корупції" витрати на правничу допомогу в розмірі 30 000 грн.

Ухвалюючи рішення про стягнення з позивача витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив із того, що витрати є співмірними зі складністю справи, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а тому підстав для зменшення розміру суми цих витрат у суду немає.

Короткий зміст вимог апеляційнихскарг та їх узагальнені доводи

У поданих апеляційних скаргах ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову; скасувати додаткове рішення і ухвалити нове, яким відмовити у відшкодуванні судових витрат.

Скаржник зазначає, що з 1 січня 2017 року по 22 жовтня 2018 року він працював начальником відділу експертно-технічного діагностування та відповідності продукції ДП "Вінницький експертно-технічний центр Держпраці", а тимчасове виконання обов`язків директора підприємства на нього було покладено у період з 9 січня по 26 січня 2018 року. Суд не звернув увагу на те, що за змістом пункту 37 статті 1 Закону України "Про запобігання та протидію, легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом,

фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення" та роз`яснень Національного агентства з питань запобігання корупції "Щодо застосування окремих положень Закону України "Про запобігання корупції" стосовно заходів фінансового контролю" від 13 лютого 2020 року № 1 до національних публічних діячів відноситься посада керівника підприємства, який обіймає посаду на постійній основі, без розширеного тлумачення та можливості включення інших посад до цієї статті.

Суд дійшов помилкового висновку про наявність підстав для стягнення з позивача витрат на правничу допомогу в розмірі 30 000 грн., оскільки, укладений між ГО "Центр протидії корупції" та адвокатом Литвином О.О., договір про надання правничої допомоги не містить вказівки на представництво інтересів саме у цій справі, є загальним та охоплює надання будь-якої правничої допомоги. Акт приймання-передачі наданих послуг від 21 вересня 2021 року також не містить вказівки про надання правової допомоги конкретно у цій справі. Оцінка вартості складання відзиву на позовну заяву в розмірі 14 000 грн. є необґрунтовано завищеною, оскільки не потребувало значного обсягу юридичної і технічної роботи. Ознайомлення з матеріалами справи і прибуття до суду, де не відбулося засідання, також не може бути оцінено в розмірі 1 000 грн. Суду не було надано доказів фактичних витрат на правничу допомогу, матеріали справи не містять детального опису наданих послуг.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

АТ КБ "Приватбанк" не скористалося своїм правом на подання відзиву на апеляційні скарги.

Наявний в матеріалах справи відзив ГО "Центр протидії корупції" колегія суддів не приймає до уваги, оскільки поданий поза межами встановленого судом строку для вчинення відповідної процесуальної дії. Так, в ухвалі про відкриття апеляційного провадження від 7 грудня 2021 року учасникам справи встановлено десятиденний строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу з дня отримання копії ухвали та апеляційної скарги. Копія ухвали про відкриття апеляційного провадження та копія апеляційної скарги були направлені ГО "Центр протидії корупції" 8 грудня 2021 року на електронну адресу (том ІІ а.с. 1), що спростовує твердження представника про неотримання відповідних документів. Відзив на апеляційну скаргу поданий 4 лютого 2022 року, тобто з пропуском встановлено строку і без відповідного клопотання про поновлення цього строку.

Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання

ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 в судовому засіданні, яке відбулося в режимі відеоконференції, підтримали апеляційні скарги з наведених в них підстав та просили їх задовольнити.

Представник ГО "Центр протидії корупції" - Бойко О.І., який також приймав участь у розгляді справи в режимі відеоконференції, проти задоволення апеляційних скарг заперечував та просив залишити судові рішення без змін.

АТ КБ "Приватбанк" в судове засідання не з`явилося, про дату, час і місце розгляду справи повідомлене належним чином. З урахуванням положень частини 2 статті 372 ЦПК України його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що 29 вересня 2017 року між ОСОБА_1 та АТ КБ "Приватбанк" було укладено договір № 290917-02/23Р388, відповідно до умов якого позивач приєднався до публічного договору АТ КБ "Приватбанк" (став клієнтом банку і споживачем банківських послуг).

Наказом від 9 січня 2018 року № 6-к на начальника відділу експертно-технічного діагностування та відповідності продукції ОСОБА_1 було покладено виконання обов`язків директора ДП "Вінницький експертно-технічний центр Держпраці" з 9 січня 2018 року і до призначення в установленому порядку, відповідно до чинного законодавства, директора державного підприємства (том І а.с. 17).

Наказом голови Державної служби України з питань праці Чернеги Р. від 25 січня 2018 року № 21-к з ОСОБА_1 знято виконання обов`язків директора ДП "Вінницький експертно-технічний центр Держпраці" від 26 січня 2018 року (том І а.с. 18).

На сайті ГО "Центр протидії корупції" за посиланням http://pep.org.ua/uk/person/34573 міститься наступна інформація про ОСОБА_1 : прізвище, ім`я та по батькові; інформація про його перебування на посаді керівника ДП "Вінницький експертно-технічний центр Держпраці" та дату звільнення із займаної посади; інформація, що міститься в щорічних деклараціях, які він заповнював та подавав; інформація про родинні зв`язки, а саме щодо дружини (її прізвище, ім`я та по батькові).

29 липня 2020 року АТ КБ "Приватбанк" направив ОСОБА_1 лист, яким повідомив, що під час вивчення (уточнення/ додаткового уточнення інформації) банком встановлено факт належності останнього до публічних діячів, близьких до пов`язаних осіб з публічним діячем, тому просив надати інформацію про джерела походження коштів та активів (вимоги підпункту "в" пункту 2 частини 5 статті 6 Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення", а саме протягом 10 календарних днів з дати отримання цього запиту надати документи, які підтвердять його реальні та потенційні фінансові можливості, у тому числі рівень платоспроможності та фінансової стійкості, забезпеченість коштами (власним капіталом), активами або правами на такі активи (том І а.с. 10).

Своїм листом від 11 серпня 2020 року АТ КБ "Приватбанк" повідомив ОСОБА_1 про те, що він обліковується у банку як політично значуща особа, актуалізація його даних буде проводитися щонайменше раз на один рік (том І а.с. 11-12).

Позиція суду апеляційної інстанції

Розглянувши справу в межах доводів апеляційнихскарг, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 16 вересня 2021 рокуне підлягає задоволенню; апеляційна скарга на додаткове рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 жовтня 2021 року підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до підпункту "а" пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України "Про запобігання корупції" (у редакції закону від 23 березня 2017 року) суб`єктами, на яких

поширюється дія цього Закону, є серед іншого особи, які для цілей цього Закону прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зокрема посадові особи юридичних осіб публічного права, які не зазначені у пункті 1 частини 1 цієї статті, особи, які входять до складу наглядової ради державного банку, державного підприємства або державної організації, що має на меті одержання прибутку.

Частиною 1 статті 1 Закону України "Про запобігання корупції" встановлено, що суб`єктами декларування є особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2, пункті 4 частини 1 статті 3 цього Закону, інші особи, які зобов`язані подавати декларацію відповідно до цього Закону.

Згідно із частиною 1 статті 45 Закону України "Про запобігання корупції" особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2, пункті 5 частини 1 статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Частиною 3 статті 5 Закону України "Про запобігання корупції" (в редакції до набрання чинності Законом України від 4 березня 2020 року № 524-IX) встановлено, що персональні дані, зазначені у декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру, оформленій за формою і в порядку, встановленими Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції", не належать до інформації з обмеженим доступом, крім відомостей, визначених Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції".

Згідно з положеннями частини 5 статті 6 Закону України "Про запобігання та протидію, легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення" суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний здійснювати визначені цим Законом додаткові заходи, зокрема, стосовно національних публічних діячів та їх близьких осіб.

Відповідно до пункту 37 частини 1 статті 1 Закону України "Про запобігання та протидію, легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення" (прийнятий 6 грудня 2019 року, набув чинності 28 квітня 2020 року), національним публічним діячем є, серед іншого фізичні особи, які виконують або виконували в Україні визначні публічні функції, зокрема керівники адміністративних, управлінських чи наглядових органів державних та казенних підприємств, господарських товариств, державна частка у статутному капіталі яких прямо чи опосередковано перевищує 50 відсотків.

Відповідно до пунктів 38, 41 "12 Рекомендацій Міжнародної групи з протидії відмиванню брудних грошей" публічною посадовою особою (публічним діячем) є фізична особа, яка наділена значущими публічними функціями.

Визначення "значущих публічних функцій"всередині країни залежить від певної організаційної структури уряду або міжнародної організації, а також від того, які права і обов`язки пов`язані з тією чи іншою функцією та інших факторів, які необхідно враховувати при оцінці ризиків. Наприклад, значущі публічні функції можуть існувати на федеральному рівні, на рівні регіону або провінції, а також на муніципальному рівні.

У пункті 41 "12 Рекомендацій Міжнародної групи з протидії відмиванню брудних грошей" вказується, що одним із підходів до визначення кола національних публічних діячів може бути підхід, заснований на переліку важливих публічних функцій, наприклад прийняття кінцевих рішень щодо публічних закупівель, відповідальність за витрачання бюджетних коштів тощо.

Згідно із частинами 1, 3 статті 1066 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Положеннями частини 1 статті 1074 ЦК України передбачено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Отже, правовою гарантією на невтручання у право власності на кошти є рішення суду, що відповідає статті 41 Конституції України, згідно з якою ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Тобто випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі.

Відповідний висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 21 грудня 2016 року № 333/4924/15-ц (2047цс16).

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 6 Закону України "Про запобігання та протидію, легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення" суб`єктами первинного фінансового моніторингу є банки, страховики (перестраховики), страхові (перестрахові) брокери, кредитні спілки, ломбарди та інші фінансові установи.

За змістом статті 11 Закону України "Про запобігання та протидію, легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення" суб`єкт первинного фінансового моніторингу відповідно до законодавства зобов`язаний на підставі офіційних документів або

інформації, отриманої з офіційних та/або надійних джерел (якщо інше не передбачено цим Законом), здійснювати верифікацію. Для визначення належності клієнта або кінцевого бенефіціарного власника клієнта до політично значущих осіб, членів їх сімей або пов`язаних з ними осіб суб`єкт первинного фінансового моніторингу використовує декілька надійних джерел інформації та вживає заходів для перевірки отриманої інформації

Частинами 4, 6 статті 64 Закону України "Про банки і банківську діяльність" визначено, що банк має право витребувати, а клієнт (особа, представник клієнта) зобов`язаний надати документи і відомості, необхідні для здійснення ідентифікації та/або верифікації (в тому числі встановлення ідентифікаційних даних кінцевих бенефіціарних власників (контролерів), аналізу та виявлення фінансових операцій, що підлягають фінансовому моніторингу, та інші передбачені законодавством документи та відомості, які витребує банк з метою виконання вимог законодавства, яке регулює відносини у сфері запобігання легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення.

У разі ненадання клієнтом (особою, представником клієнта) документів, необхідних для здійснення ідентифікації та/або верифікації (в тому числі встановлення ідентифікаційних даних кінцевих бенефіціарних власників (контролерів), аналізу та виявлення фінансових операцій, що підлягають фінансовому моніторингу, рахунок не відкривається, зазначені в частині другій цієї статті договори (фінансові операції) не укладаються (не здійснюються).

Банк має право відмовитися від підтримання договірних відносин чи проведення фінансової операції у разі встановлення клієнту неприйнятно високого ризику за результатами оцінки чи переоцінки ризику.

Встановивши, що на позивача було покладено обов`язки директора ДП "Вінницький експертно-технічний центр Держпраці" у період з 9 січня по 26 січня 2018 року, а тому він є публічним діячем, дії банка по встановленню вимоги підтвердження походження грошових коштів є законними, а розміщення інформації про позивача у Відкритому реєстрі національних публічних діячів України здійснено ГО "Центр протидії корупції" на підставі відкритих даних, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відмови у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги про неврахування судом першої інстанції пункту 37 статті 1 Закону України "Про запобігання та протидію, легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення" та роз`яснень Національного агентства з питань запобігання корупції "Щодо застосування окремих положень Закону України "Про запобігання корупції" стосовно заходів фінансового контролю" від 13 лютого 2020 року № 1, де є чітке визначення, що до національних публічних діячів відноситься посада керівника підприємства, який обіймає посаду на постійній основі, а позивач тимчасово виконував обов`язки директора, не заслуговують на увагу.

Суд першої інстанції правильно вказав, що у даному випадку позивач виконував обов`язки керівника державного підприємства, державна частка у статутному капіталі якого прямо чи опосередковано перевищує 50 відсотків, а тому з врахуванням пункту 37 частини 1 статті 1 "Про запобігання та протидію, легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення" він є національним публічним діячем.

При цьому у пункті 2 частини 16 роз`яснень Національного агентства з питань запобігання корупції "Щодо застосування окремих положень Закону України "Про запобігання корупції" стосовно заходів фінансового контролю" від 13 лютого 2020 року № 1 зазначено, що особа, яка виконує обов`язки на вакантній посаді вважається суб`єктом декларування. Враховуючи те, що ОСОБА_1 виконував обов`язки директора підприємства коли ця посада була вакантною, то з урахуванням приведених роз`яснень, він однозначно підпадає під категорію національного публічного діяча.

Ураховуючи встановлені судом обставини, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Разом з тим, колегія суддів частково погоджується з доводами апеляційної скарги ОСОБА_1 в частині оскарження додаткового рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 жовтня 2021 року виходячи з такого.

Відповідно до положень частини 1, пунктів 1, 4 частини 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з положеннями частин 1-4 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За правилами пункту 2 частини 2 статті 141 ЦПК України у разі відмови в позові інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

На підтвердження понесених відповідачемвитрат на правничу допомогу представник ГО "Центр протидії корупції" - Литвин О.О. надав суду копію договору про надання правової допомоги від 1 лютого 2021 року № 01-2021-1; копію додаткової угоди від 22 березня 2021 року № 1 до договору; копію акта приймання-передачі наданих правових послуг від 21 вересня 2021 року.

Відповідно до умов додаткової угоди порядок обчислення ціни (вартості) правових послуг (гонорару), що надаються адвокатським бюро за договором про надання правничої допомоги № 01-2021-1 від 1 лютого 2021 року за здійснення представництва клієнта у Печерському районному суді міста Києва, включаючи, але не виключно, підготовку та подання відзиву на позов у справі № 127/25691/20-ц, а також підготовку та подання усіх необхідних процесуальних документів та документів правового характеру, участь у розгляді зазначеної справи у суді першої інстанції, визначається, виходячи з реального обсягу надання послуг та погодженого сторонами фіксованого розміру гонорару за кожен вид таких послуг згідно з переліком Акту приймання-передачі наданих правових послуг від 21 вересня 2021 року: ознайомлення з матеріалами справи 1 000 грн., вивчення позовної заяви, доданих до неї документів, підготовка, складання, оформлення та направлення відзиву на позов у справі 14 000 грн., прибуття у два судових засідання, які не відбулися, - 2 000 грн., прибуття та участь у судовому засіданні - 3 000 грн., гонорар успіху - 10 000 грн.

Акт приймання-передачі наданих правових послуг від 21 вересня 2021 року, виконаних адвокатом Литвином О. О. у справі № 127/25691/20-ц містить детальний опис наданих послуг, зокрема, які послуги і коли надано, об`єм проведених (виконаних) робіт та їх фіксована у додатковій угоді № 1 до договору № 01-2021-1 вартість.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

При цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та

верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269).

Суд першої інстанції правильно встановив, що відповідач ГО "Центр протидії корупції" поніс витрати на правничу допомогу, які в результаті розгляду справи належить компенсувати позивачем.

Доводи апеляційної скарги про те, що подані відповідачем докази на отримання правничої допомоги не містять вказівки на представлення інтересів саме у цій справі є помилковими та спростовується наявною в матеріалах справи копією додаткової угоди від 22 березня 2021 року № 1 до договору про надання правової допомоги від 1 лютого 2021 року № 01-2021-1.

Посилання у апеляційній скарзі на відсутність доказів фактично понесених витрат на правничу допомогу є необґрунтованими, оскільки витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 3 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 2 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 3 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18), від 15 червня 2021 року у справі № 159/5837/19 (провадження № 61-10459св20).

Разом з тим, врахувавши подане до суду першої інстанції клопотання позивача про зменшення відшкодування витрат на правничу допомогу, складність даної справи, принцип співмірності та справедливості, колегія суддів вважає, що розмір гонорару, визначений між ГО "Центр протидії корупції" та адвокатським бюро "Олександра Литвина", є завищеним щодо іншої сторони спору, а тому витрати на правничу допомогу підлягають зменшенню до 20 000 грн.

Таким чином, додаткове рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 жовтня 2021 року підлягає зміні, шляхом зменшення розмір витрат на професійну правничу допомогу, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ГО "Центр протидії корупції" з 30 000 грн. до 20 000 грн.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 16 вересня 2021 рокузалишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 16 вересня 2021 року залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 жовтня 2021 рокузадовольнити частково.

Додаткове рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 жовтня 2021 року змінити, зменшивши розмір витрат на професійну правничу допомогу, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь громадської організації "Центр протидії корупції" з30 000 грн. до 20 000 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 27 червня 2022 року.

Головуючий Судді: