УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2022 року Володимир-Волинський міський суд Волинської області у складі:

головуючого - судді Лутая А.М.,

при секретарі судового засідання - Процюк Н.Р.,

за участю: заявника - ОСОБА_1 ,

представника заявника - ОСОБА_2 ,

представника заінтересованої особи - Ляшука В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Володимир-Волинський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки Волинської області Міністерства оборони України, про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ

У серпні 2022 року заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просив суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме, факт постійного догляду ОСОБА_1 за своєю бабусею ОСОБА_3 , яка має похилий вік, та за висновком лікарсько - консультативної комісії закладу охорони здоров`я КП «Володимир-Волинський ЦПМД» №487 від 24.08.2022 потребує соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі внаслідок порушення функцій організму, через які вона як невиліковно хвора особа не може самостійно пересуватися та самообслуговуватися.

Свою заяву ОСОБА_1 мотивував тим, що він проживає разом із своєю хворою бабусею ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Його батько ОСОБА_4 - син бабусі, з 2021 року непрацездатний, йому встановлена до 28.02.2023 інвалідність та призначена пенсія. Дочка ОСОБА_3 - ОСОБА_5 , також непрацездатна та проживає за іншою адресою. Враховуючи ці обставини заявник взяв на себе догляд на непрофесійній основі за своєю бабусею ОСОБА_3 . Вказує, що офіційно догляд за особою, яка досягла 80-річного віку, через територіальний орган соціального захисту населення він не оформляв, бо не претендує на відповідну грошову компенсацію з держави. Встановлення факту постійного догляду за його бабусею ОСОБА_3 має для нього юридичне значення та дозволить отримати відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абзацу 12 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацією».

Ухвалою суду від 05 вересня 2022 року на підставі вказаної заяви відкрито провадження у цивільній справі та призначено судовий розгляд справи по суті.

Заявник ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримали заяву та просили її задовольнити з урахуванням обставин, які викладені в заяві, та доказів, наданих на підтвердження цих обставин.

Представник заінтересованої особи Ляшук В.С. в судовому засіданні заперечив проти задоволення заяви ОСОБА_1 .

Заслухавши учасників справи, вивчивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Тлумачення частини першої статті 293 ЦПК України свідчить, що суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, з метою підтвердження наявності або відсутності таких фактів.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 1 постанови від 31 березня 1995 року № 5 "Про судову практику в спорах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Згідно ч. 2, 3 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: 1) обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи; 1-1) обмеження фізичної особи у відвідуванні гральних закладів та участі в азартних іграх; 2) надання неповнолітній особі повної цивільної дієздатності; 3) визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою; 4) усиновлення; 5) встановлення фактів, що мають юридичне значення; 6) відновлення прав на втрачені цінні папери на пред`явника та векселі; 7) передачу безхазяйної нерухомої речі у комунальну власність; 8) визнання спадщини відумерлою; 9) надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку; 10) примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу; 11) розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб. У порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом.

Частиною 1 ст. 315 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи про встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Суд звертає увагу на те, що встановлення факту, що має юридичне значення, про який просить заявник у своїй заяві, нормами ні частини першої ні частини другої ст. 315 ЦПК України не передбачено.

У своїй заяві ОСОБА_1 зазначає, що встановлення факту постійного догляду ним за його бабусею, яка має похилий вік та потребує стороннього догляду, необхідно йому для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, однак отримання такої відстрочки не породжує виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав заявника, а тому не підлягає розгляду за правилами окремого провадження.

Суд також звертає увагу на те, що відповідно до пунктів 10, 15 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про соціальні послуги» отримувачі соціальних послуг - особи/сім`ї, які належать до вразливих груп населення та/або перебувають у складних життєвих обставинах, яким надаються соціальні послуги. Складні життєві обставини - обставини, що негативно впливають на життя, стан здоров`я та розвиток особи, функціонування сім`ї, які особа/сім`я не може подолати самостійно. Чинниками, що зумовлюють складні життєві обставини, зокрема, визнається похилий вік особи, часткова або повна втрата рухової активності, пам`яті, невиліковні хвороби, хвороби, що потребують тривалого лікування.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону України «Про соціальні послуги» надавачі соціальних послуг провадять свою діяльність відповідно до законодавства про соціальні послуги, на підставі установчих та інших документів, якими визначено перелік соціальних послуг та категорії осіб, яким надаються такі послуги, за умови забезпечення їх відповідності критеріям діяльності надавачів соціальних послуг, встановленим Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 3 ч. 6 ст.13 Закону України «Про соціальні послуги» фізичні особи, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності, можуть надавати соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі без проходження навчання та дотримання державних стандартів соціальних послуг отримувачам соціальних послуг з числа членів своєї сім`ї, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки та зокрема, є громадянами похилого віку з когнітивними порушеннями, невиліковно хворими, які через порушення функцій організму не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися.

Абзацами 1, 2 ч. 7 ст.13 Закону України «Про соціальні послуги» встановлено, що фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності, виплачується компенсація за догляд.

Зі змісту ст. 15 вказаного Закону вбачається, що відомості про осіб, що отримують та надають соціальні послуги, в тому числі на не професійній основі вносяться до реєстру надавачів та отримувачів соціальних послуг.

Частиною 4 ст. 19 цього Закону встановлено, що порядок подання заяви, звернення, повідомлення про надання соціальних послуг визначається Порядком організації надання соціальних послуг.

Згідно з п. 25 Порядку організації надання соціальних послуг затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01червня 2020 року № 587 (далі - Порядок) для отримання соціальних послуг особа, яка потребує соціальних послуг (далі - особа), подає уповноваженому органу за своїм задекларованим/зареєстрованим місцем проживання (перебування) заяву про надання соціальних послуг (далі - заява) у письмовій або електронній формі, що складається за формою, затвердженою Мінсоцполітики, разом з документами, зазначеними в пункті 28 цього Порядку.

Згідно з пунктом 38 Порядку рішення про надання соціальних послуг разом з інформацією про особу/сім`ю (призначені виплати та державну допомогу, встановлення статусу внутрішньо переміщеної особи, особи з інвалідністю тощо) також надсилається надавачу (надавачам) у паперовій та/або електронній формі не пізніше ніж через три робочих дні з дати його прийняття.

Відповідно до ч.ч. 1 - 4 ст.21 Закону України «Про соціальні послуги» рішення про надання чи відмову у наданні соціальних послуг за рахунок бюджетних коштів приймає структурний підрозділ з питань соціального захисту населення уповноважених органів системи надання соціальних послуг, передбачених пунктами 2 і 3 частини першої статті 11 цього Закону. Рішення про надання чи відмову у наданні соціальних послуг приймається протягом 10 робочих днів з дня одержання заяви, звернення, повідомлення про надання соціальних послуг за результатами оцінювання потреб особи/сім`ї у соціальних послугах.

Рішення про надання чи відмову у наданні соціальних послуг екстрено (кризово) приймається невідкладно, не пізніше однієї доби з моменту одержання відповідної заяви, звернення, повідомлення. Рішення про надання чи відмову у наданні соціальних послуг не пізніше трьох робочих днів після його прийняття видається або надсилається заявнику. У рішенні про надання соціальних послуг обов`язково зазначаються результати оцінювання потреб особи/сім`ї у соціальних послугах та надавач соціальних послуг. Рішення про відмову у наданні соціальних послуг має бути вмотивованим. Рішення про відмову у наданні соціальної послуги може бути оскаржено у судовому порядку.

Отже, надання соціальних послуг у вигляді постійного догляду за особою похилого віку,невиліковно хворою особою, яка через порушення функцій організму не може самостійно пересуватися та самообслуговуватися, здійснюється в порядку встановленому чинним законодавством і оформлюється рішенням відповідного органу, а тому даний факт не може бути встановлений в судовому порядку.

Суд зауважує, що при вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу.

Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 28 листопада 2019 року у справі № 592/7612/17 зробив висновок про те, що поняття "спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства" слід тлумачити в сукупності з положеннями частини третьої статті 124 Конституції України та в ширшому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в судах.

Подана заява про встановлення факту, що має юридичне значення, не підлягає судовому розгляду в окремому провадженні, оскільки питання надання особі статусу надавача соціальних послуг, в тому числі і по догляду за особою похилого віку,невиліковно хворою особою, яка через порушення функцій організму не може самостійно пересуватися та самообслуговуватися, чітко регламентовано нормами Закону України «Про соціальні послуги» та Порядком організації надання соціальних послуг затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01червня 2020 року № 587.

Надання особі вищезазначеного статусу здійснюється уповноваженим органом системи надання соціальних послуг і у разі незгоди з діями цього органу, вони можуть бути оскаржені у встановленому законом порядку, а не шляхом подання заяви в порядку окремого провадження про встановлення факту, що має юридичне значення.

Щодо підстав встановлення факту, що має юридичне значення, викладених у заяві, а саме встановлення факту постійного догляду заявником за своєю бабусею ОСОБА_3 , з метою отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абз.12 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», суд зазначає таке.

Відповідно до абз.12 ч.1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: опікуни особи з інвалідністю, визнаної судом недієздатною; особи, зайняті постійним доглядом за особою з інвалідністю I групи; особи, зайняті постійним доглядом за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Отже, наведеною нормою матеріального закону передбачено право для військовозобов`язаних на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації у разі здійснення ними зокрема, догляду за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Вирішення такого питання здійснюється на підставі документів щодо стану здоров`я особи, яка потребує постійного догляду, відповідно до вказаної норми цього закону і покладено на місцеві органами управління відповідних військових формувань ЗСУ та місцевого самоврядування.

На підставі викладеного, у зв`язку з тим, що провадження за заявою ОСОБА_1 було відкрито ухвалою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 05.09.2022, провадження у справі слід закрити.

Керуючись ст.ст. 255, 258, 259, 260,261, 293, 294, 315,318, 354 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Володимир-Волинський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки Волинської області Міністерства оборони України, про встановлення факту, що має юридичне значення - закрити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Волинського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду .

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлено в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Головуючий А.М.Лутай