С О Л О М ' Я Н С Ь К И Й Р А Й О Н Н И Й С У Д М І С Т А К И Є В А
________________________________________________________________________________________
Провадження 2/760/1470/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

І . Вступна частина

20 червня 2022 року в місті Києві

Солом`янський районний суд м. Києва

у складі головуючого судді Коробенка С.В.

за участю секретаря Семененко А.Д.

розглянув у судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення частки в спільному майні подружжя та його поділ.

ІІ. Описова частина

В жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулась із позовом до ОСОБА_2 з вимогами про збільшення частки в спільному майні подружжя та його поділ.

Свої вимоги Позивачка мотивує наступним.

З Позивачем у шлюбі вона перебувала з 27 листопада 2002 року, а рішенням суду від 03.07.2012, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 10.10.2012, шлюб було розірвано.

В період шлюбу, як зазначає ОСОБА_1 , ними було набуте спільне майно - квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 128,6 кв. метрів та житловою площею 78,20 кв. метрів, яка була зареєстрована на прав власності за Відповідачем.

Від шлюбу, як зазначає ОСОБА_1 , вони з Відповідачем мають двох дітей - дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З лютого 2012 року, вказує Позивачка, вони припинили шлюбно-сімейні стосунки, Відповідач залишив квартиру, і з того часу в ній проживає вона з дітьми.

У відповідності до рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 08.01.2013 Відповідач був зобов`язаний щомісячно виплачувати аліменти на користь Позивачки на утримання неповнолітніх дочок: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/2 частини його доходу починаючи з 29.10.2012.

Проте зазначеного рішення Відповідач, як стверджує Позивачка, не виконує, за ним рахується заборгованість станом на 02.07.2020 за аліментами в розмірі 391957,88 гривень

З огляду на те, що спірна квартира є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, Позивачка просить здійснити його поділ відступивши при цьому від принципу рівності часток на підставі ч.3 ст.70 Сімейного кодексу України, у зв`язку з чим визнати за нею право власності на ѕ частини квартири.

Відповідач відзив у на позов не подав.

У судовому засіданні представник Позивачки підтримала заявлені вимоги. Зазначила, що Відповідача продовжує ігнорувати обов`язок зі сплати аліментів, його заборгованість збільшується і станом на 01.02.2022 становить вже 635401,57 гривень. Зазначила, що рішенням суду від 13.10.2021 з ОСОБА_2 було стягнуто пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 195978,94 гривень, і ще одна цивільна справа щодо неустойки, нарахованої за інший період, перебуває в провадженні суду. Всі вказані обставини свідчать про те, що аліментів, які отримує Позивачка від Відповідача, недостатньо для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування, а тому є всі підстави для задоволення позову.

Відповідач у судовому засіданні заперечував проти позову. Зазначив, що не вважає квартиру АДРЕСА_1 об`єктом спільної власності подружжя. На пропозицію суду надати докази у підтвердження своєї позиції ОСОБА_2 зазначив, що не вбачає у цьому необхідності. Коментуючи наявну у нього заборгованість зі сплати аліментів зазначив, що він має сумніви у своєму батьківстві щодо дітей, звертався до Позивачки з пропозицією провести генетичне дослідження, проте ОСОБА_1 на це не погодилася, а натомість вживає заходів з метою позбавлення його права власності на квартиру.

ІІІ. Мотивувальна частина

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні в справі письмові докази, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі з 27 листопада 2002 року.

Зазначений шлюб був розірваний на підставі рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 03.07.2012, яке залишене в силі згідно з ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 10.10.2012.

За час перебування шлюбі Сторонами було набуто у власність об`єкт нерухомого майна - 4-кімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 128,6 кв.м. Право власності на квартиру було зареєстроване за ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 від 11.03.2005.

Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України (2004 р.), майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Таким чином, законом встановлена презумпція права спільної сумісної власності подружжя на таке майно. Заперечуючи проти такого статусу майна, ОСОБА_2 мав би надати суду відповідні докази, які б підтверджували, що квартира є об`єктом його особистої (приватної) власності. Проте таким правом Відповідач не скористався, будь-яких доказів у підтвердження своєї позиції не подав, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про те, що квартира є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до статті 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно зі ст.71 Сімейного кодексу України якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Стаття 70 Кодексу встановлює, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Частина 3 вказаної статті визначає, що за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Встановлено, що від шлюбу Сторони мають спільних дітей: дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (станом на день постановлення рішення - повнолітня), та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після розірвання шлюбу діти проживають разом з Позивачкою.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 08.01.2013 ОСОБА_2 був зобов`язаний виплачувати аліменти в розмірі 1/2 усіх доходів щомісяця на користь ОСОБА_3 на утримання їх неповнолітніх дочок до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Як вбачається з розрахунку заборгованості ОСОБА_2 від 09.02.2022, складеного старшим державним виконавцем Голосіївського РВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) В.А. Полінським в межах виконавчого провадження №45209511, вона станом на 01.02.2022 складала 635401,57 гривень. При цьому жодного платежу в порядку виконання рішення суду від 08.01.2013 Відповідачем здійснено не було.

Згідно з ч. 14 ст. 71 Закону «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

Встановлено, що постановою державного виконавця на ОСОБА_2 було накладено штраф в розмірі 195978,94 гривень, що за розрахунком державного виконавця становило 50% від суми його заборгованості.

Крім того, згідно з рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 13.10.2021 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 було стягнуто неустойку за прострочення сплати аліментів в розмірі 195978,94 гривень.

Таким чином, заборгованість Відповідача перед Позивачкою зі сплати аліментів та різних видів неустойки перевищує мільйон гривень.

Зазначені вище обставини, очевидно, свідчать про обгрунтованість пояснень Позивачки про те, що розмір аліментів, які вона одержує від ОСОБА_2 , недостатній для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування дітей (до досягнення повноліття старшою дочкою).

Тому вимоги ОСОБА_1 про збільшення її частки у спільному майні подружжя до 3/4 у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 є обгрунтованими, а їх задоволення уявляється суду законним і справедливим.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України стягненню з Відповідача на користь Позивачки підлягає судовий збір в розмірі 10510 гривень.

IV. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 223, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд вирішив:

1.Позов задовольнити.

Збільшити частку ОСОБА_1 в спільному з ОСОБА_2 майні подружжя до ѕ частин.

В порядку поділу спільного майна подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 визнати за ОСОБА_1 3/4 частки у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 128,6 кв. метрів та житловою площею 78,20 кв. метрів.

2.Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 10510 гривень.

3.Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

4.Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Суддя: