Провадження N 2/522/9215/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

30 червня 2022 року Приморський районний суд м. Одеси у складі головуючого судді Косіциної В.В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2021 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» звернулось до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що у вересні 2008 року рішенням Приморського районного суду м. Одеси у справі №2-3622/08 з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було стягнуто солідарно на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» заборгованість в розмірі 215 307,70 гривень.

26.02.2020 року між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» укладено договір №GL2N79746 про відступлення права вимоги, відповідно до якого до позивача серед іншого перейшло право вимагати від ОСОБА_1 та ОСОБА_2 погашення заборгованості на свою користь.

28 квітня 2021 року Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси у цивільній справі №2-3622/08 було замінено сторону (стягувача) виконавчого провадження на Товариство з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс».

02.02.2022 року позивачем було надано додаткові пояснення щодо опису руху первинного позову по справі №2-3622/08.

Станом на момент звернення з цією позовною заявою рішення Приморського районного суду м. Одеси у справі №2-3622/08 відповідачами не виконується та сума заборгованості складає 215 307,70 гривень.

В період з 10.09.2008 року по цей час відповідачі безпідставно користуються коштами у розмірі 215 307,70 гривень. В силу наведеного у Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» виникло право вимагати від відповідача сплати інфляційних втрат та 3% річних за користування грошовими коштами. Разом з тим, враховуючи строки позовної давності позивач здійснює розрахунок заборгованості за період з 11.11.2018 року до 11.11.2021 року, та просить стягнути з відповідачів солідарно заборгованість у розмірі 64 923,95 гривень та стягнути в рівних частинах судові витрати по справі в тому числі витрати пов`язані з розглядом справи (на професійну правничу допомогу).

В даній справі відповідачі вважаються належним чином повідомленими про розгляд справи та не надали відзив. Позивач в свою чергу не заперечував проти винесення заочного рішення, а тому суд, на підставі ст. 281 ЦПК України, вирішив розглянути справу заочно.

Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 4 ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Суд, у зв`язку з ненаданням відповідачами відзиву на позов, зі згоди позивача, викладеній в позовній заяві ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів в порядку письмового провадження.

Відповідно до ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини справи.

у вересні 2008 року рішенням Приморського районного суду м. Одеси у справі №2-3622/08 з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було стягнуто солідарно на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» заборгованість в розмірі 215 307,70 гривень.

26.02.2020 року між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» укладено договір №GL2N79746 про відступлення права вимоги, відповідно до якого до позивача серед іншого перейшло право вимагати від ОСОБА_1 та ОСОБА_2 погашення заборгованості на свою користь.

28 квітня 2021 року Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси у цивільній справі №2-3622/08 було замінено сторону (стягувача) виконавчого провадження на Товариство з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс».

02.02.2022 року позивачем було надано додаткові пояснення щодо опису руху первинного позову по справі №2-3622/08.

Станом на момент звернення з цією позовною заявою рішення Приморського районного суду м. Одеси у справі №2-3622/08 відповідачами не виконується та сума заборгованості складає 215 307,70 гривень.

В період з 10.09.2008 року по цей час відповідачі безпідставно користуються коштами у розмірі 215 307,70 гривень.

Позивачем було надано розрахунок інфляційних втрат та 3% річних за користування грошовими коштами, відповідно до якого заборгованість відповідачів складає 64 923,95 гривень. Розрахунки судом перевірені, складені вірно.

Також позивач у своїй позовній заяві просить стягнути з відповідачів судові витрати, що складаються з суми судового збору у розмірі 2 270,00 грн та витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн, однак будь-якого розрахунку чи підтвердження понесення витрат на правничу допомогу суду не надано.

10.12.2021 року відповідачам було направлено ухвалу Приморського районного суд м. Одеси від 09.12.2021 року разом з копією позовної заяви з додатками. Відповідні поштові відправлення були повернуті до суду через закінчення встановленого строку зберігання.

Будь-яких заяв, відзивів, клопотань з боку відповідачів до суду не надходило.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.

За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином-ст.599 ЦК України.

Частиною другою ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

За змістом цієї норми закону нарахування суми боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржників за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Саме такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладений у постанові від 01.10.2014 року у справі № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.05.2018року у справі №686/21962/15-ц.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 04.06. 2019 року у справі № 916/190/18.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 13.11.2019 року у справі №922/3095/18, від 18.03.2020 року у справі № 902/417/18 сформульовано висновки про те, що нарахування 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання і ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

Таким чином, з ухваленням судом у 2009 році рішення про стягнення з відповідачів заборгованості не припинилося та триває до моменту фактичного виконання ним грошового зобов`язання. Відтак, позивач має право на стягнення з відповідача сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за час прострочення.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст.625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.11.2019 року у справі № 127/15672/16-ц прийшла до висновку про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

У відповідності до вимог ч.2 ст.141 ЦПК України слід стягнути на користь позивача з відповідачів по 1 135,00 гривень сплаченого судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог.

Щодо стягнення судових витрат у вигляді професійної правничої допомоги суд приходить до наступного.

Згідно п.2 ч.2 ст. 137 ЦПК України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно ч.3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Позивачем не надано жодного підтвердження понесення ним витрат, пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги, тому у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог у цій частині.

Дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, і з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 27, 64, 76, 81, 95, 133, 137, 141, ч.4 ст. 223, ч. 2 ст. 247, 258-259, 263-265, 268, 280-282, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» (, 65048, Одеська обл., м. Одеса, вул. Пушкінська, буд. 36, оф. 308) грошову суму у розмірі 64 923,95 (шістдесят чотири тисячі дев`ятсот двадцять три гривні 95 копійок) грн, що складається з:

-45 528,56 грн інфляційні втрати;

-19 395,39 грн 3% річних за користування грошовими коштами.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» (, 65048, Одеська обл., м. Одеса, вул. Пушкінська, буд. 36, оф. 308) судовий збір у розмірі 1 135,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» (, 65048, Одеська обл., м. Одеса, вул. Пушкінська, буд. 36, оф. 308) судовий збір у розмірі 1 135,00 грн.

У іншій частині позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення

Позивач має право оскаржити заочне рішення в апеляційному порядку.

Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Текст рішення складений та підписаний 30 червня 2022 року.

Суддя Косіцина В.В.

30.06.2022