Провадження №2/592/570/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2022 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми в особі судді Князєва В.Б., за участю секретаря судового засідання Горбач О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

встановив:

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Огорілко Ю.М. звернувся до суду з позовом та вимоги мотивує тим, що ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 (прізвище до укладення шлюбу - ОСОБА_3 ). ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 . 11.05.2004 між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було укладено договір дарування квартири, посвідчений приватним нотаріусом О.В. Ануфрієвим та зареєстрований в реєстрі за № 3852, відповідно до якого ОСОБА_1 прийняла в дар квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Проте, з 01.01.2015 ОСОБА_2 не проживає в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , де він зареєстрований, що підтверджується Актом про фактичне не проживання за місцем реєстрації від 21.10.2021. Він не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не приймає, в будинку його особисті речі відсутні. Він покинув будинок добровільно, ніяких перешкод у його проживанні за вказаною адресою йому не чинилося. Оскільки ОСОБА_2 залишається зареєстрованим за зазначеною адресою, ОСОБА_1 не може користуватись та розпоряджатись цим об`єктом нерухомості в повному обсязі. Зазначені дії створюють перешкоди у здійсненні прав власника. У зв`язку з цим просить суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, за адресою: АДРЕСА_1 , та стягнути з нього судові витрати.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся через офіційний сайт Судової влади України.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступні обставини.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_5 , батько ОСОБА_6 , мати ОСОБА_1 (а.с. 9).

З договору дарування квартири серії ВВС № 886976, посвідченого приватним нотаріусом Ануфрієвим О.В. та зареєстрований в реєстрі за № 3852, вбачається, що ОСОБА_2 подарував, а ОСОБА_1 прийняла в дар квартиру номер три в будинку номер один по АДРЕСА_2 (а.с. 13).

Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно підтверджується приватна власність квартири АДРЕСА_3 , за ОСОБА_1 (а.с. 14).

З Акту про фактичне не проживання за місцем реєстрації від 21.10.2021 вбачається, що ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , не проживає з 01.01.2015 (а.с. 15).

У статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України, - власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст.321 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 383 ЦК України, - власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України, - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відповідно до статті 15 ЦК України, - кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

У відповідності до положень статті 16 ЦК України,- особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права.

Тлумачення наведених норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що в разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження майном, що перебуває у приватній власності, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі звернутися до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, або шляхом виселення (негаторний позов).

У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном у випадку, коли особа не проживає у спірному житловому приміщенні, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим вимогу про визнання особи такою, що втратила право користування.

Така позиція висловлена у висновку Верховного Суду у постанові від 29 липня 2020 року у справі №345/1241/19.

Положеннями статті 405 Цивільного кодексу України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Оскільки ОСОБА_1 є власником квартири, за адресою: АДРЕСА_1 , а ОСОБА_2 не проживає в житловому приміщенні понад рік без поважних причин, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача щодо визнання відповідача по справі таким, що втратив право користування житловим приміщенням, є законними та обґрунтованими, а тому повинні бути задоволенні.

На підставі ст. 141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 908 грн.

Керуючись ст. 64 ЖК України, ст. ст. 15, 16, 319, 321, 383, 391 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 11, 12, 76 - 81, 82, 89, 141, 200, 209, 229, 258-259, 263-265, 273 ЦПК України суд,

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) таким, що втратив право користування житловим приміщенням, за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 908 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Сумського апеляційного суду. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.Б. Князєв