ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

21 червня 2022 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/9620/20

Головуючий у першій інстанції - Логвіна Т. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/315/22

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - судді - Шитченко Н.В.,

суддів - Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.,

із секретарями Зіньковець О.О., Шкарупою Ю.В.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Управління (служба) у справах дітей Чернігівської міської ради,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 25 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини,

місце ухвалення судового рішення - м. Чернігів,

дата складання повного тексту рішення суду першої інстанції 06 грудня 2021 року.

У С Т А Н О В И В:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Мотивуючи заявлені вимоги, позивачка зазначала, що з 12 червня 2015 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , який на підставі рішення суду 03 червня 2019 року розірвано. Від шлюбу сторони мають дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати з матір`ю. Зазначала, що з листопада 2019 року перебуває у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_4 , проживає з дитиною в його квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . Указувала, що за місцем мешкання дитині створені всі належні умови для проживання та розвитку. Посилалась на те, що у період шлюбу та після його припинення саме позивачка займалась фізичним та духовним розвитком дитини, належним чином ставилася до виконання своїх батьківських обов`язків, матеріально забезпечувала його всім необхідним для повноцінного проживання та гармонійного розвитку, має з сином стійкий психологічний контакт та прив`язаність, проте між сторонами виник спір з приводу подальшого місця проживання дитини.

У січні 2021 року ОСОБА_2 звернувся із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , в якому просив визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 . У задоволенні позову ОСОБА_1 просив відмовити повністю.

Зустрічний позов мотивовано тим, що з 22 грудня 2020 року малолітня дитина сторін проживає з ним за адресою: АДРЕСА_2 та не бажає повертатися до матері. Зі слів дитини ОСОБА_2 відомо, що співмешканець колишньої дружини неодноразово кричав та застосовував до сина фізичне насилля. Мати дитини не виконує належним чином батьківські обов`язки, натомість батьком створені усі належні умови для проживання та розвитку дитини. ОСОБА_2 указував на те, що має постійне місце проживання і дохід, його стан здоров`я задовільний, алкогольні та наркотичні засоби не вживає, позитивно характеризується, завжди виконував та виконує свої батьківські обов`язки з виховання та утримання своєї дитини.

Рішенням від 25 листопада 2021 року Деснянський районний суд м. Чернігова відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини. Задовольнив зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини. Визначив місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповно з`ясовані обставини справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовити. Позов ОСОБА_1 задовольнити, визначивши місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , вирішити питання відшкодування судових витрат.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що з 22 грудня 2020 року ОСОБА_2 не надає ОСОБА_1 можливості спілкуватися з сином, силоміць утримуючи дитину, чинить перешкоди у спілкуванні матері з сином і позивачка не має фізичної можливості отримати доступ до сина. З жовтня 2020 року син сторін проживав разом з матір`ю та відвідував дитячий садок № 54, а з 22 грудня 2020 року - часу проживання з батьком дитина припинила відвідувати дошкільний заклад.

Наголошує на тому, що ОСОБА_2 самочинно без згоди ОСОБА_1 і до вирішення цього спору по суті змінив визначене раніше сторонами місце проживання сина, після чого мати дитини не має можливості вільно брати участь у спілкуванні і вихованні дитини. Вважає, що така поведінка ОСОБА_2 не відповідає найкращим інтересам дитини. Стверджує, що відповідачем не надано належних доказів того, що за місцем проживання матері існує реальна загроза життю і здоров`ю дитини, або того, що повернення сина позивачці суперечитиме інтересам самої дитини.

Указує на те, що районний суд належним чином не обґрунтував незгоду з висновком органу опіки і піклування від 21 січня 2021 року про визначення проживання дитини разом з матір`ю, який на її думку, є законним і обґрунтованим. В матеріалах справи відсутні докази невиконання позивачкою батьківських обов`язків, залишення нею дитини без нагляду, аморальної поведінки або зловживання забороненими речовинами.

У наданому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , заперечуючи проти доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 , просив її скаргу відхилити в повному обсязі.

Доводи відзиву зводяться до того, що між сторонами існувала домовленість про проживання дитини разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_3 , згоди про проживання сина за іншою адресою ОСОБА_2 не надавав.

Указує на те, що спільний син сторін відмовляється повертатися до матері через насилля з боку співмешканця матері, на що ОСОБА_1 жодним чином не реагувала.

Наголошує на тому, що Служба у справах дітей провела обстеження квартири за адресою: АДРЕСА_1 , не маючи жодного підтвердження того, що ця квартира належить ОСОБА_1 чи її співмешканцю, а у матеріалах справи відсутні докази того, що батьки співмешканця позивачки дають згоду на її з сином проживання.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та її адвоката Рябініна Д.Д., ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню.

Згідно із ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Рішення суду першої інстанції таким вимогам не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 та задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що безперервне проживання на даний час дитини з батьком забезпечує її розвиток у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що є благополучним та не потребує зміни місця проживання дитини. Районний суд, врахувавши обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та інтереси дитини, прийшов до висновку, що саме батько створить для дитини належні умови для її морального, духовного та фізичного розвитку, у зв`язку з чим визначив місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_2 .

З таким висновком суду першої інстанції не погоджується апеляційний суд, виходячи з наступного.

У справі встановлено, що з 12 червня 2015 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 03 червня 2016 року розірвано (а.с. 9-10).

Від шлюбу сторони мають спільного сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 11).

ОСОБА_1 та її син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується довідкою Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради від 12 жовтня 2020 року за вих. № 5146 (а.с. 12).

ОСОБА_2 зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради від 03 грудня 2020 року за вих. № 6797 (а.с. 64).

Матерілами справи підтверджено, що до 22 грудня 2020 року малолітній ОСОБА_3 проживав з матір`ю за адресою: АДРЕСА_3 , а з 22 грудня 2020 року ОСОБА_3 проживає без реєстрації разом з батьком ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 15, 70-74).

Добровільно досягти згоди щодо місця проживання дитини сторони не можуть.

З 11 жовтня 2018 року ОСОБА_1 працювала у ТОВ «СІЛЬПО-ФУД» продавцем продовольчих товарів, за місцем роботи характеризувалася позитивно (а.с. 13), а з 05 грудня 2018 року працює у ТОВ «Бірвіль» на посаді продавця продовольчих товарів (а.с. 208).

З 05 грудня 2018 року і по теперішній час ОСОБА_2 працює у ТОВ «СІЛЬПО-ФУД» на посаді оброблювача риби, рибного відділу магазину № 92. За місцем роботи має позитивну характеристику (а.с. 65).

За характеристикою КП «ЖЕК-10» Чернігівської міської ради від 05 січня 2021 року за вих. № 01-12-06, за час проживання ОСОБА_2 по АДРЕСА_2 , скарг до адміністрації на його поведінку не надходило (а.с. 67).

ОСОБА_2 на обліку у КП «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня» Чернігівської обласної ради, а також під наглядом лікаря-психіатра не перебуває (а.с. 69).

Актом обстеження умов проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 підтверджується, що для виховання та розвитку дитини створені умови для життя та виховання дитини: обладнаний куточок - окреме ліжко, стіл для занять, комп`ютер, планшет, іграшки, акваріум. Дитячі речі відповідають віку та сезону (а.с. 68).

За інформацією ПП «Тесла» від 20 жовтня 2020 року за вих. № 20.10/65, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває під наглядом лікаря педіатра ОСОБА_5 з 31 серпня 2020 року. З моменту заключення декларації, з 31 серпня 2020 року мама не зверталась до лікаря педіатра щодо проблем зі здоров`ям дитини, зі слів лікаря педіатра, дитина немає хронічних захворювань. На прийом з приводу заключення декларації з дитиною приходила мама. З батьком дитини лікар педіатр не спілкувався (а.с. 16).

Відповідно до довідки Чернігівського дошкільного навчального закладу № 54 від 28 грудня 2020 року, дитина ОСОБА_3 відвідує даний заклад, групу № 5 «Ромашка» середнього дошкільного віку. У грудні 2020 року дитина була в дошкільному закладі - 14, 15, 16, 17, 21. Не відвідує заклад з 01 по 11 грудня 2020 року та з 22 грудня 2020 року і по теперішній час (а.с. 79).

Іншою довідкою Чернігівського дошкільного навчального закладу № 54 від 13 січня 2021 року підтверджується, що ОСОБА_3 з 22 грудня 2020 року і по теперішній час не відвідує дошкільний заклад (а.с. 91).

ОСОБА_1 28 грудня 2020 року зверталася до Служби у справах дітей Чернігівської міської ради та 25 грудня 2020 року до ЧВП ГУНП в Чернігівській області з приводу вжиття заходів щодо ОСОБА_2 та вчинення дій щодо повернення їй малолітньої дитини, неможливості спілкування з сином (а.с. 87, 88).

Психологічним висновком Громадської організації «Чернігівська міська асоціація «Конкордія» від 16 листопада 2020 року за вих. № 67 встановлено, що в сьогоднішньому житті ОСОБА_3 матір відіграє більш важливу роль, ніж батько, що обумовлено його місцем постійного проживання та постійною опікою з боку матері. Нова сім`я ОСОБА_3 у складі вітчима ОСОБА_2 , який фактично виконує соціальну роль «батька» та психологічно впливає на його статевий і соціальний розвиток. Виявлено наявну позитивну ідентифікацію з чоловічою статтю та поводження з вітчимом ОСОБА_2 та його сином ОСОБА_8 , що вцілому відтворює позитивну модель повноцінної сім`ї та правил поводження в ній. Рекомендовано не обмежувати спілкування дитини з рідним батьком та давати всіляку можливість батьку без перешкод спілкуватися з дитиною у спеціально визначені терміни та дні (а.с. 130-132).

21 січня 2021 року розглянуто питання щодо визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з одним із батьків і, з урахуванням інтересів дитини, орган опіки та піклування вважав за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини з матір`ю ОСОБА_1 (а.с. 108).

За висновком психолога № 04/0221 від 16 лютого 2021 року, на момент проведення психодіагностичних заходів ОСОБА_3 перебуває у стабільному доброму психоемоційному стані, має виражену прихильність до батька та без вагань зазначає про бажання проживати з ним. При цьому, не має негативного ставлення до матері та виявляє бажання бачитись із нею, хотів би об`єднання сім`ї (а.с. 122).

Згідно з ч.ч. 2, 8, 9 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно із ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до ч. 1 ст. 18, ч. 1 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батькипроживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Згідно зі ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору.

Міжнародні та національні норми права не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди, насамперед, мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) викладено висновок про те, що положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, встановлюють, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей».

Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Вирішуючи спір, враховуючи наведені норми матеріального права, у повному обсязі встановивши фактичні обставини справи, які мають істотне значення для її вирішення, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком районного суду про визначення проживання дитини разом з батьком, виходячи з такого.

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_2 і ОСОБА_1 працевлаштовані та отримують дохід, мають постійне місце проживання, не мають житла у власності, формально позитивно характеризуються.

З жовтня 2020 року малолітній ОСОБА_2 проживав разом з матір`ю у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , в якій створені належні умови для виховання та розвитку дитини. За час проживання з матір`ю, дитина відвідувала Чернігівський дошкільний навчальний заклад № 54 Чернігівської міської ради.

З 22 грудня 2020 року і на час розгляду апеляційної скарги малолітній ОСОБА_2 проживає разом з батьком ОСОБА_2 у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 . У кімнаті створені умови для проживання та розвитку дитини, про що свідчить відповідний акт. Під час проживання з батьком, дитина навчальний заклад не відвідувала.

Колегія суддів виходить з того, що сім`я є цінною для розвитку дитини, і коли вона руйнується, батьки, які почали проживати окремо, мають віднайти способи захистити дитину і забезпечити те, що їй потрібно, щоб дитина зростала у благополучній атмосфері, повноцінно розвивалася та не зазнавала негативного впливу. Ситуація, в якій батьки не в змозі віднайти такі способи за взаємним погодженням, потребує втручання органів державної влади, зокрема суду, з метою забезпечення належних стосунків між дитиною й батьками, які є фундаментальними для благополуччя дитини. Дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків. Дитина є найбільш вразливою стороною під час будь-яких сімейних конфліктів.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції послався на те, що безперервне проживання дитини з батьком забезпечує його розвиток у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що є благополучним та не потребує зміни місця проживання дитини.

Проте, районним судом не надано оцінки тому, що 22 грудня 2020 року ОСОБА_2 самостійно і в односторонньому порядку, до вирішення цього спору по суті, змінив місце проживання дитини, що підтверджується зверненнями ОСОБА_1 до Служби у справах дітей Чернігівської міської ради, та ЧВП ГУНП в Чернігівській області. (а.с. 87, 88), і з цього часу не дав можливості бачитися дитині з матір`ю.

Матеріалами справи підтверджено, що з 22 грудня 2020 року і на теперішній час дитина припинила відвідування Чернігівського дошкільного навчального закладу № 54 Чернігівської міської ради. Під час розгляду справи апеляційним судом ОСОБА_2 пояснив, що не давав бачитися дитині з матір`ю і припинив відвідування сином дошкільного навчального закладу через побоювання, що ОСОБА_1 не поверне йому дитину.

Апеляційний суд виходить з того, що така поведінка ОСОБА_2 свідчить про надання відповідачем переваги своїм батьківськім інтересам над інтересами дитини. Колегія суддів вважає, що перешкоди відповідача у спілкуванні сина з матір`ю суперечать якнайкращим інтересам дитини, а відсутність можливості соціалізації дитини через припинення відвідування дошкільного навчального закладу без наявності поважних причин не сприяє її повноцінному розвитку.

Батько, перешкоджаючи ОСОБА_1 у спілкуванні із сином, позбавив його як належної опіки і виховання з боку матері, так і порушив їх право на прямі контакти, що суперечить найкращим інтересам дитини. Про наявність порушень прав ОСОБА_1 на зустрічі з дитиною свідчать звернення останньої до Служби у справах дітей Чернігівської міської ради та правоохоронних органів з приводу вжиття заходів щодо ОСОБА_2 та вчинення дій щодо повернення їй малолітньої дитини.

Доводи ОСОБА_2 про те, що між сторонами існувала домовленість про проживання дитини разом з матір`ю лише за певною адресою: АДРЕСА_3 , і згоди про проживання колишньої дружини і сина за іншою адресою він не надавав, не можуть бути підставою для самовільної зміни місця проживання дитини з огляду на наявність судового спору, та не повинні бути спрямовані на відсутність можливості для дитини спілкуватись з матір`ю до вирішення справи по суті.

Доводи зустрічного позову щодо фізичного насильства відносно малолітньої дитини з боку співмешканця позивачки наявними матеріалами справи не підтверджено, а за змістом ст. 81 ЦПК України доказування (а отже і рішення суду) не може грунтуватися на припущеннях. ОСОБА_2 , як законний представник дитини, мав право звертатися до правоохоронних органів з відповідними заявами у випадку загрози для життя та здоров`я дитини, проте докази таких звернень матеріали справи не містять.

Крім цього, за наявним у справі психологічним висновком Громадської організації «Чернігівська міська асоціація «Конкордія» від 16 листопада 2020 року за вих. № 67 встановлено, що нова сім`я ОСОБА_3 у складі вітчима ОСОБА_2 , який фактично виконує соціальну роль «батька» та психологічно впливає на його статевий і соціальний розвиток. Виявлено наявну позитивну ідентифікацію з чоловічою статтю та поводження з вітчимом ОСОБА_2 та його сином ОСОБА_8 , що вцілому відтворює позитивну модель повноцінної сім`ї та правил поводження в ній (а.с. 130-132). Протилежні докази ставлення дитини до вітчима у справі відсутні.

Психологами проводились обстеження стану дитини, за підсумками яких складено два висновки.

Психологічним висновком Громадської організації «Чернігівська міська асоціація «Конкордія» від 16 листопада 2020 року за вих. № 67 встановлено, що в сьогоднішньому житті ОСОБА_3 матір відіграє більш важливу роль, ніж батько, що обумовлено його місцем постійного проживання та постійною опікою з боку матері (а.с. 130-132).

Під час проживання дитини з батьком складено висновок психолога № 04/0221 від 16 лютого 2021 року, за яким встановлено, що на момент проведення психодіагностичних заходів ОСОБА_3 перебуває у стабільному доброму психоемоційному стані, має виражену прихильність до батька та без вагань зазначає про бажання проживати з ним. При цьому, не має негативного ставлення до матері та виявляє бажання бачитись із нею, хотів би об`єднання сім`ї (а.с. 122).

Отже, наявними у справі висновками психологів підтверджується прихільність дитини до обох батьків, відсутнє негативне ставлення як до матері, так і до батька.

За інформацією ПП «Тесли» від 14 червня 2022 року, наданої на запит апеляційного суду, ОСОБА_3 перебуває під наглядом лікаря педіатра ОСОБА_5 згідно з декларацією. Законним представником пацієнта в декларації зазначена ОСОБА_1 . При цьому, ОСОБА_2 звертався до лікаря педіатра щодо стану здоров`я дитини особисто та в телефонному режимі. Відповідно до графіку ОСОБА_3 проведені наступні щеплення: 1) БЦЖ (1 шт) - 09 лютого 2016 року; 2) Поліо (4 шт) - 17 березня 2016 року, 13 квітня 2016 року, 18 серпня 2016 року, 21 серпня 2017; 3) АКДП (4 шт) - 02 червня 2016 року, 13 липня 2016 року, 20 жовтня 2016 року, 21 серпня 2017 року; 4) КПК (1 шт) - 30 січня 2017 року; 5) Гепатит Б (3 шт) - 02 червня 2016 року, 30 вересня 2016 року, 01 серпня 2017; 6) Гемофільна інфекція (3 шт) - 13 липня 2016 року, 20 вересня 2016 року, 31 січня 2019 року. На даний час, згідно графіку, необхідно провести щеплення: 1 доза КПК, 1 доза Поліо, 1 доза АДП.

Таким чином, останнє щеплення малолітній ОСОБА_3 отримав у 2019 році і за період його перебування у батька жодного планового щеплення для дитини відповідного віку, ураховуючи, що відносно ОСОБА_3 ОСОБА_2 подано документи до школи, проведено не було. Наведене, в тому числі, спростовує доводи батька про належне виконання своїх батьківських обов`язків за час проживання з ним дитини.

Ураховуючи те, що з часу проживання з батьком малолітній ОСОБА_3 не зустрічався з матір`ю через позицію відповідача, припинив відвідувати дошкільний навчальний навчальний заклад, не має необхідних для віку дитини планових щеплень перед вступом до школи, апеляційний суд вважає передчасним висновок районного суду про те, що саме батько створить для дитини якнайкращі умови для її морального, духовного та фізичного розвитку.

Органом опіки та піклування розглянуто питання щодо визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з одним із батьків і, з урахуванням інтересів дитини, орган опіки та піклування вважав за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини з матір`ю ОСОБА_1 (а.с. 108).

Приймаючи висновок про визначення місця проживання дитини з матір`ю, орган опіки та піклування врахував умови проживання малолітньої дитини разом з матір`ю за місцем їх проживання (перебування) за адресою: АДРЕСА_1 , умови проживання батька дитини, ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, характеристику батьків за місцем роботи, психологічний висновок Громадської організації «Чернігівська міська асоціація «Конкордія», а також інтереси дитини.

У суді першої інстанції представник органу опіки та піклування підтримала висновок щодо визначення місця проживання дитини з матір`ю.

Відхиляючи наведений висновок органу опіку та піклування, суд першої інстанції виходив з того, що не було досліджено умови проживання дитини за місцем реєстрації позивачки та дитини по АДРЕСА_3 , де разом зареєстровано шість осіб.

Відповідно до абзацу 3 пункту 72 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866, працівник служби у справах дітей за місцем проживання (перебування) дитини проводить бесіду з батьками та відвідує дитину за місцем проживання, про що складає акт обстеження умов проживання за формою згідно з додатком 9, а також звертається до соціального закладу та/або фахівця із соціальної роботи для забезпечення проведення оцінки потреб сім`ї з метою встановлення спроможності матері, батька виконувати обов`язки з виховання дитини та догляду за нею.

Отже, проводячи обстеження умов проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за місцем його фактичного проживання (перебування), тобто за адресою: АДРЕСА_1 , орган опіки та піклування діяв з дотриманням чинного законодавства. Звертаючись з даним позовом, ОСОБА_1 просила визначити місце проживання малолітньої дитини саме за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому відповідач з сином наразі мешкає у кімнаті гуртожитку розміром 12 кв. м, отже переваги у житлово-побутових умовах ОСОБА_2 перед позивачкою не має.

За таких обставин, ураховуючи інтереси малолітньої дитини, його психологічний стан та особливості фізичного розвитку, права та інтереси на гармонійний розвиток та належне виховання, а також, дотримуючись балансу між його інтересами, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в інтересах дитини, взявши до уваги висновок органу опіки та піклування, житлово-побутові умови проживання кожного з батьків, відсутність виняткових обставин, які б вказували на неможливість проживання дитини разом матір`ю, колегія суддів вбачає підстави для задоволення первісного позову ОСОБА_1 щодо визначення місця проживання дитини із нею.

Батько дитини, який безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стан розвитку, незалежно від того, з ким дитина буде проживати.

Виходячи із обставин цієї справи, враховуючи, що батьки не змогли самостійно вирішити спір щодо визначення місця проживання дитини, апеляційний суд вважає, що визначення місця проживання малолітньої дитини сторін у цій справі з матір`ю буде відповідати якнайкращим інтересам дитини, сприятиме повноцінному її вихованню та розвитку.

Не встановлено обставин, які б давали підстави для висновку, що визначення місця проживання дитини з батьком буде більш сприятливим для дитини, ніж визначення місця проживання дитини з матір`ю, ураховуючи матеріальний, житловий стан сторін, їх характеристики та ставлення дитини до батьків.

У разі зміни обставин у відносинах сторін спору, а в першу чергу, відносин між батьками, визначене у цій справі місце проживання дитини може бути змінено як за згодою батьків, так і в судовому порядку.

Виходячи з наведеного вище та беручи до уваги допущення районним судом порушень у застосуванні норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд вважає необхідним скасувати рішення суду першої інстанції в цілому та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов ОСОБА_1 , визначивши місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 , а у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 - відмовити.

Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 при подачі позову і апеляційної скарги сплачено судовий збір у загальному розмірі 2 202,80 грн, що підтверджується відповідними квитанціями (а.с. 1, 205).

Оскільки апеляційний суд скасовує в цілому рішення суду першої інстанції і задовольняє апеляційну скаргу, належить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2 202,80 грн у рахунок відшкодування судового збору за розгляд справи в судах першої і апеляційної інстанції.

Керуючись ст. 141, 367, 374, п. 3, 4 ч. 1 ст. 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 25 листопада 2021 року - скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини - задовольнити.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 .

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 2202 (дві тисячі двісті дві) грн 80 коп. судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 червня 2022 року.

Головуючий: Судді: