Справа № 466/503/22 Головуючий у 1 інстанції: Зима І.Є.
Провадження № 22-ц/811/1277/22 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Цяцяка Р.П.,

суддів Ванівського О.МС. та Шеремети Н.О.,

за участю: секретаря Симця В.І.;

заявниці ОСОБА_1 та її представника адвоката Микуш Д.М.;

Павлика А.Я. та його представника адвоката Балуш М.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 12 квітня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

24 січня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про видачу заінтересованій особі, ОСОБА_2 , строком на 6 місяців обмежувального припису, що включає в себе: 1) заборону перебування в місці проживання заявниці ОСОБА_1 , а саме в квартирі АДРЕСА_1 (в подальшому «квартира») та 2) усунення перешкод у користуванні згаданою квартирою.

Заява обгрунтовувалася тим, що заявниця проживає за вищевказаною адресою разом з чоловіком, ОСОБА_2 , та донькою, 1990 року народження. Стверджувалося, що ОСОБА_2 протягом тривалого часу вчиняє у квартирі з дружиною та донькою сварки і скандали, залякує їх та погрожує, виражається нецензурною лайкою, за що і притягувався судом до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, а саме: постановами від 14.09.2018 року за ч.1 ст. 173-2 КУпАП, від 16.01.2019 року за ч.2 ст. 173-2 КУпАП та від 09.10.2019 року за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

У зв`язку з тим, що заявниця не може почувати себе безпечно у своїй квартирі, оскільки зазнає постійного психологічного тиску шляхом погроз та обмеження своїх прав з боку чоловіка, то змушена звернутись до суду з проханням про захист своїх прав шляхом винесення обмежувального припису (а.с. 1).

Оскаржуваним рішенням у задоволенні вище згаданої заяви відмовлено (а.с. 42-43).

Дане рішення оскаржила заявниця ОСОБА_1 .

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити вимоги її заяви, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи та на неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Вважає, що питання, коли саме ОСОБА_2 притягувався до адміністративної відповідальності і коли вона з даною заявою звернулася до суду, не мають значення для справи і посилання суду на це вважає неправомірним (а.с. 49-50).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта і її представника на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони ОСОБА_2 і його представника, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що:

- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81);

- суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13);

- обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82);

- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);

- належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77);

- жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частина 2 статті 89).

Вимоги заяви про видачу ОСОБА_2 обмежувального припису заявниця ОСОБА_1 обґрунтовує посиланнями на положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (в подальшому „Закон).

Згідно статті 24 вище згаданого Закону, „обмежувальний припис стосовно кривдника є спеціальним заходом щодо протидії домашньому насильству, а згідно статті 1 Закону - „кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Частиною 1 статті 26 Закону встановлено, що право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають (зокрема) постраждала особа або її представник, а статтею 350-4 ЦПК України що у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності), а у разі неможливості надати такі докази до заяви може бути додано клопотання про їх витребування.

Таким чином, як вбачається з вищенаведеного, при розгляді судом заяви ОСОБА_1 про видачу ОСОБА_2 обмежувального припису саме на згадану заявницю покладається обов`язок доведення за допомогою належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів (ст.ст. 76-80 ЦПК України) тих обставин, що вона є особою, яка постраждала від домашнього насильства, і її кривдником є ОСОБА_2 .

Як стверджується матеріалами справи, до заяви ОСОБА_1 про видачу ОСОБА_2 обмежувального припису не долучено клопотання про витребування судом доказів на підтвердження обставини про необхідність видачі судом обмежувального припису.

До заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису ОСОБА_2 в якості обґрунтування її вимог долучено ряд відповідей з органів поліції на звернення ОСОБА_1 , зі змісту яких вбачається, що дійсно ОСОБА_1 неодноразово (у 2008, 2018 та 2019 роках) зверталася до поліції з приводу домашнього насильства стосовно неї зі сторони ОСОБА_2 і поліцією за результатами проведених перевірок були складеними протоколи про адміністративне правопорушення, які були направленими до суду «для прийняття рішення згідно чинного законодавства України» (а.с. 5-6).

Однак, у матеріалах справи не має жодної постанови (її копії) про визнання судом ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення.

В той же час, судами встановлено та визнається самою заявницею ОСОБА_1 той факт, що між нею та ОСОБА_2 , як колишнім подружжям, тривалий час триває спір з приводу користування ними двохкімнатною квартирою, власником якої є ОСОБА_2 , однак яка є місцем проживання, як ОСОБА_2 , так і заявниці ОСОБА_1 , а також їхньої дорослої доньки. При цьому ОСОБА_2 проживає на кухні цієї квартири, а ОСОБА_1 та їхня доросла донька займають по одній з кімнат згаданої квартири.

Обмежувальний припис це спеціальний захід протидії домашньому насильству, встановлений у судовому порядку; захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (п.7 ч.1 ст.1, п.2 ч.1 статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству») та запобігання продовженню або завершенню заподіяної чи іншої шкоди.

Чинним законодавством встановлено, що обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців, оскільки передбачається, що протягом цього періоду спірна ситуація вирішиться.

На твердження самої заявниці, ОСОБА_2 останній раз притягався до адміністративної відповідальності 09.10.2019 року. В той же час, з заявою про видачу йому обмежувального припису заявниця звернулася до суду лише у січні 2022 року, тобто через 27 місяців, що (на переконання колегії суддів) суперечить правовій природі такого заходу протидії домашньому насильству, як «обмежувальний припис», який за своїм призначенням спрямований на запобігання продовженню домашнього насильства.

Як вбачається зі змісту розділу У „Спеціальні заходи щодо протидії домашньому насильству Закону України „Про запобігання та протидію домашньому насильству, обмежувальний припис стосовно кривдника є найбільш суворим та жорстким заходом з усіх передбачених Законом.

В той же час, інші, передбачені Законом спеціальні заходи, до ОСОБА_2 не застосовувалися (докази про це у матеріалах справи відсутні), оскільки заявниця питань про таке застосування не ставила.

За вищенаведених обставин в їх сукупності колегія суддів приходить до переконання про те, що у суду першої інстанції були відсутніми правові підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 про видачу ОСОБА_2 обмежувального припису з такими заходами, які зазначені у цій заяві.

Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 12 квітня 2022 року- без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 23 червня 2022 року.

Головуючий: Цяцяк Р. П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.