РІШЕННЯ

Іменем України

16.06.2022 року м.Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді - Мартинишин М.О.

з участю секретаря Максимович М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Оптимум», ОСОБА_2 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерджі плюс Україна» про захист прав споживача та стягнення грошових коштів -

встановив:

10.08.2021 року представник позивача ОСОБА_1 звернувся із позовом, який згодом уточнив до ТОВ «КУА «Оптимум», ОСОБА_2 , за участю третьої особи ТОВ «Енерджі плюс Україна» про захист прав споживача та стягнення грошових коштів.

Позовну заяву мотивував тим, що 30.01.2017р. між ТОВ «КУА «Оптимум» (Продавець), ОСОБА_1 (Покупець) та ТОВ «Енерджі плюс Україна» (Забудовник) було укладено попередній Договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Антоновою В.І., реєстровий №141.

Відповідно до п. 2.1. Договору від 30.01.2017р. предметом договору є укладення Сторонами в майбутньому договору купівлі-продажу об`єкта (Основного договору): 2-х кімнатної житлової квартири в будинку за будівельною адресою: АДРЕСА_1 , загальною проектною площею: 69,74 кв. м.

Сторони договору погодили, що Покупець зобов`язується сплатити Продавцю забезпечувальний платіж, що дорівнює сумі коштів, яка у національній валюті України гривні складає: 1 011 230,00 грн. (один мільйон одинадцять тисяч двісті тридцять гривень 00 копійок), що за курсом НБУ на день укладення Договору становило: 37 188, 18 доларів США (тридцять сім тисяч сто вісімдесят вісім доларів США 18 центів).

На виконання умов попереднього Договору купівлі-продажу квартири Покупцем у відділі продажу було передано на користь ОСОБА_2 30 800 Євро (тридцять тисяч вісімсот Євро 00 євроцентів), що в цей день становило: 910 107,00 грн. (дев`ятсот десять тисяч сто сім гривень 00 копійок), які ОСОБА_2 , як один із засновників ТОВ «КУА «Оптимум» зобов`язався внести на рахунок ТОВ «КУА «Оптимум».

Згодом, відповідач ОСОБА_2 видав позивачу розписку від 19.02.2021р., якою підтвердив те, що отримав від ОСОБА_1 кошти в сумі: 30 800 Євро (тридцять тисяч вісімсот Євро 00 євроцентів) по нотаріальному Договору купівлі-продажу квартири від 30.01.2017р. укладеного між ТОВ «КУА «Оптимум», ТОВ «Енерджі плюс Україна» та ОСОБА_1 .

Сторони погодили, що вони укладають Основний договір на умовах, передбачених попереднім Договором купівлі-продажу, протягом IV (четвертого) кварталу 2018 року, але не пізніше ніж 60 днів з моменту проведення державної реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за Продавцем на Об`єкт та за умови виконання Покупцем вимог розділу 4 попереднього Договору.

Однак, станом на день подання позову забудовники не виконали свого обов`язку із будівництва житлового будинку, основний договір укладено не було.

Разом з тим, оскільки між позивачем та відповідачами у справі не було укладено основного Договору купівлі-продажу квартири, то є підстави вважати, що грошові кошти у розмірі: 30 800,00 Євро могли бути не передані відповідачу-1, та зберігались у відповідача-2 без будь-якої правової підстави.

У зв`язку із невиконанням відповідачами взятих на себе зобов`язань із будівництва житлового будинку, наявності судових спорів щодо земельної ділянки на якій мало відбуватись будівництво, скасуванням містобудівних умов та обмежень, тому позивач вирішив звернутись за захистом своїх порушених прав та інтересів із позовом до суду.

Ухвалами судді від 13.08.2021 року у задоволенні клопотання представника позивача про відстрочення сплати судового збору відмовлено та залишено позовну заяву без руху.

13.08.2021 року ухвалою суду задоволено заяву представника позивача про забезпечення позову. Накладено арешт на все нерухоме майно, що належить на праві приватної власності ТОВ «КУА «Оптимум» та ОСОБА_2 в межах суми позовних вимог в розмірі: 1 170 469,91 грн.

Ухвалою суду від 22.09.2021 року відкрито провадження у справі, розгляд якої визначено здійснювати за правилами загального позовного провадження.

Під час розгляду справи в межах підготовчого засідання позивач заявами від 19.08.2021р. та від 08.11.2021р. уточняв позовні вимоги, до яких остаточно просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь грошові кошти в сумі: 30 800,00 Євро - основного боргу та 2 668,20 Євро - 3% річних.

Ухвалою суду від 08.02.2022 закрито підготовче провадження у справі та призначено до справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

06.04.2022р. на адресу суду надійшло клопотання від представника позивача адвоката Приймака В.О. про стягнення з відповідача витрат пов`язаних з розглядом справи в суді.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак подав 16.06.2022 року клопотання про заслухання справи у його відсутності, та в такій вказав, що позові вимоги підтримує повністю.

Відповідачі та треті особи у судове засідання не з`явились, про причини своєї неявки суд не повідомляли, хоча належним чином були повідомлені про день, час та місце слухання справи.

За таких обставин суд вважає, що справу слід слухати за відсутності представника позивача, відповідачів та представника третьої особи на підставі наявних у справі даних чи доказів, достатніх для постановлення рішення.

У відповідності до ч. 2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що уточнений позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завдання цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Згідно з ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

За вимогами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Суд встановив, що 30.01.2017р. між ТОВ «КУА «Оптимум», ОСОБА_1 та ТОВ «Енерджі плюс Україна» було укладено попередній Договір купівлі-продажу квартири за будівельною адресою: АДРЕСА_1 , проектною площею: 69,74 кв. м.

Сторони договору погодили, що Покупець зобов`язується сплатити Продавцю забезпечувальний платіж у сумі: 1 011 230,00 грн., що за курсом НБУ на день укладення Договору становило: 37 188, 18 доларів США.

На виконання умов попереднього Договору купівлі-продажу квартири Покупцем 30.01.2017р. у відділі продажу було передано на користь відповідача ОСОБА_2 кошти у сумі: 30 800 Євро, що в цей день становило: 910 107,00 грн., які ОСОБА_2 , як один із засновників ТОВ «КУА «Оптимум» зобов`язався внести на рахунок ТОВ «КУА «Оптимум».

19.02.2021р. відповідач ОСОБА_2 видав позивачу розписку, якою підтвердив те, що отримав від нього кошти в сумі: 30 800 Євро по нотаріальному Договору купівлі-продажу квартири від 30.01.2017р. укладеного між ТОВ «КУА «Оптимум», ТОВ «Енерджі плюс Україна» та ОСОБА_1 .

Сторони погодили, що вони укладають Основний договір на умовах, передбачених попереднім Договором купівлі-продажу, протягом 4-го кварталу 2018 року, але не пізніше ніж 60 днів з моменту проведення державної реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за Продавцем на Об`єкт та за умови виконання Покупцем вимог розділу 4 попереднього Договору.

Невиконання відповідачами взятих на себе зобов`язань із будівництва житлового будинку та не повернення забезпечувального платежу призвело до звернення позивача із зазначеним позовом до суду.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини (ст. 11 ЦК України).

За правилами ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Строк виконання зобов`язання встановлений ст. 530 ЦК України, згідно з якою якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За вимогами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Наслідки порушення договору позичальником встановлені ст. 1050 ЦК України, в якій зазначено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Стаття 625 ЦК України передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 610 ЦК України, передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності до ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільнює винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Із матеріалів справи вбачається, що між сторонами спору не було укладено основного договору купівлі-продажу квартири, розпискою від 19.02.2021р. встановлено факт передачі позивачем грошових коштів відповідачу ОСОБА_2 , який зберіг їх у себе без будь-якої правової підстави, оскільки не вніс їх на рахунок ТОВ «КУА «Оптимум».

Згідно зі статтею 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Згідно з ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

За ст. 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Отже, стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

У постанові Верховного Суду від 14.04.2020р. по справі №495/2442/16 висловлена правова позиція згідно якої під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Відповідач ОСОБА_2 всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, доказів на підтвердження того, що він виконував свої зобов`язання за договором суду не надав.

З огляду на вищенаведене, суд бере до уваги представника позивача розрахунок заборгованості, який складений у відповідності до вимог чинного законодавства, відповідач ОСОБА_2 обґрунтованих заперечень щодо розрахунку суду не надав, клопотання щодо неспівмірності витрат до суду не надходило.

А тому розрахунок суми боргу у розмірі визначений представником позивача правильно, що включає: 30 800 Євро сума основного боргу та 2 668,20 Євро 3 % річних.

Згідно із ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеного цим Кодексом.

З огляду на вищенаведене, оцінюючи докази в їх сукупності, суд вважає, що уточненні позовні вимоги підлягають до задоволення, тому з відповідача ОСОБА_2 підлягають стягненню на користь позивача кошти у сумі: 30 800 Євро(тридцять тисяч вісімсот Євро) - основного боргу та 2 668,20 Євро(дві тисячі шістсот шістдесят вісім Євро 20 євроцентів) - 3% річних, а всього разом: 33 468,20 Євро(тридцять три тисячі чотириста шістдесят вісім Євро, двадцять євроцентів).

Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Судові витрати на правничу допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу.

Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони.

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Проте, в порушенням вимог зазначеної норми Закону стороною позивача не подано детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, що не дає суду підстав для вирішення питання про розподіл даних витрат позивача між сторонами.

Відповідно до п. 1 ч. 2 та ч. 8 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) . Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

У додатковій постанові від 19 лютого 2020 року по справі 755/9215/15-ц ВП ВС роз`яснила, що положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» 536/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа.

На підтвердження витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, позивач надав копію договору про надання правової допомоги від 02.08.2021 року, акт приймання-передачі від 02.08.2021 року, ордер серія ВС №1090658 на надання правничої правової допомоги від 02.08.2021 року, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Серія ЛВ №000932 від 27.03.2018 року, актом приймання-передачі наданих послуг від 04.04.2022 року та іншими додатками долученими до клопотання про стягнення з відповідача витрат пов`язаних з розглядом справи у суді. Вартість робіт оцінено у сумі 27 000 гривень, а судовий збір за поданий позов до суду складає 10 454,20 гривень та заяви про забезпечення позову у розмірі 454 гривень, що підтверджується долученими квитанціями №ПН1293293 від 19.08.2021 року та №94411 від 06.08.2021 року.

Порядок розподілу судових витрат визначений ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

З огляду на зазначене, та на подане представником позивача клопотання про стягнення з відповідача витрат пов`язаних з розглядом справи, яке є законним та обґрунтованим суд вважає за доцільне також стягнути із відповідача на користь позивача понесені ним витрати пов`язані із розглядом справи в суді у розмірі 38 019,97 гривень (тридцять вісім тисяч дев`ятнадцять гривень, дев`яносто сім копійок).

Керуючись ст.ст. 4, 5, 10-13, 19, 76, 77, 79, 80, 83, 89, 95, 133, 137, 141, 158, 223, 259, 263-265, 268, 273, 353 ЦПК України -

вирішив:

позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 30 800 Євро(тридцять тисяч вісімсот Євро) - основного боргу та 2 668,20 Євро(дві тисячі шістсот шістдесят вісім Євро 20 євроцентів) - 3% річних, а всього разом: 33 468,20 Євро(тридцять три тисячі чотириста шістдесят вісім Євро, двадцять євроцентів).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані із розглядом справи в суді у розмірі 38 019,97 гривень (тридцять вісім тисяч дев`ятнадцять гривень, дев`яносто сім копійок).

Заходи забезпечення позову у вигляді арешту всього нерухомого майна, що належить на праві приватної власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Оптимум»(код ЄДРПОУ: 37567735) та ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) в межах суми позовних вимог в розмірі 1 170 469,91 гривень продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ;

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Оптимум», , місцезнаходження: м. Львів вул. Лисенка, буд. 38/8;

Відповідач: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 ;

Третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Енерджі плюс Україна», , місцезнаходження: м. Київ вул. Зоологічна, 4А, офіс 139.

Дата складення повного судового рішення - 27.06.2022 року.

Суддя Мартинишин М.О.