РІШЕННЯ

іменем України

27 червня 2022 рокуСправа №451/274/22
Провадження № 2/451/288/22

Радехівський районний суд Львівської області

в складі: головуючого судді Патинок О.П.

секретаря судового засідання Ференс І.І.

Справа № 451/274/22

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Радехів в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Моторне (транспортне) страхове бюро України про страхове відшкодування,

з участю представника позивача Огорілко Ю.В

в с т а н о в и в:

09.03.2022 р. до Радехівського районного суду Львівської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до МТСБУ про страхове відшкодування.

Позивач позовні вимоги обгрунтовує тим, що 15.07.2017 р. близько 23год.00 хв. водій ОСОБА_2 , житель АДРЕСА_1 керуючи автомобілем марки «Ауді А6», реєстраційний номер НОМЕР_1 (реєстрація Республіка Польща), рухаючись автодорогою Броди-Червоноград, в с. Поздимир по вул. Б. Хмельницького в напрямку м. Червонограда, грубо порушуючи вимоги п.п.10.1., 13.1. ПДР в темну пору доби скоїв наїзд на неповнолітнього ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 жителя с. Поздимир, який перебував на проїжджій частині дороги, штовхав квадроцикл, яким керував ОСОБА_3 житель с. Поздимир. Внаслідок вказаної ДТП неповнолітній ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості. Таким чином, 23.10.2020 р. ОСОБА_2 вручено обвинувальний акт за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 286 КК України. ОСОБА_2 свою вину у вчиненому визнав повністю. Ухвалою Буського районного суду Львівської області від 17.12.2020 р. ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до відповідальності на підставі ст. 49 КК України. Таким чином, ОСОБА_2 через порушення Правил дорожнього руху України які перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди, завдав йому середні тілесні ушкодження, вина його підтверджується обвинувальним актом та ухвалою Буського районного суду Львівської області від 17.12.2020р., якою звільнено ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав. В результаті завданих тілесних ушкоджень ОСОБА_1 змушений неодноразово стаціонарно лікуватись, зокрема: з 15.07.2017 р. до 31.07.2017 р. стаціонарно лікувався в Червоноградській ЦМЛ з діагнозом закритий полі фрагментарний перелом обох кінцівок гомілок зі зміщенням. З 14.02.2018 р. до 02.03.2018 р. стаціонарно лікувався КНП «Міська дитяча клінічна лікарня м. Львова» з діагнозом перелом кісток лівої гомілки. З 04.03.2018 р. до 16.03.2018 р. стаціонарно лікувався в КНП «Міська дитяча клінічна лікарня м. Львова» з діагнозом нагноєння післяопераційної рани, хронічний остемієліт лівої гомілки. З 31.05.2018р. до 05.06.2018р. стаціонарно лікувався КНП «Міська дитяча клінічна лікарня м. Львова» з діагнозом хронічний остемієліт. В період із 26.11.2018р. до 14.12.2018р. стаціонарно лікувався в КНП «Міська дитяча клінічна лікарня м. Львова» з діагнозом хронічний остеомієліт лівої великогомілкової кістки. З 25.02.2019р. до 07.03.2019р. стаціонарно лікувався в КНП «Міська дитяча клінічна лікарня м. Львова» з діагнозом хронічний остемієліт лівої великогомілкової кістки. В період із 24.05.2019р. до 07.06.2019р. лікувався в Червоноградській ЦМЛ із діагнозом хронічний остеомієліт лівої великогомілкової кістки, флегмона лівої гомілки. В результаті отриманих тілесних ушкоджень 30.10.2019 р. йому встановлено III групу інвалідності, що підтверджується довідкою серії І2ААБ №309998. У зв`язку із встановленням групи інвалідності йому надано індивідуальну програму реабілітації інваліда. Група інвалідності встановлена, тому що отримані ушкодження призвели до ураження опорно-рухового апарату. Незважаючи на велику кількість лікування на стаціонарі, він неодноразово проходив амбулаторне лікування. 06.04.2021 року ОСОБА_1 звернувся із заявою про виплату страхового відшкодування в МТСБУ. Відповідачем МТСБУ від 20.04.2021 р. відмовлено у виплаті страхового відшкодування. Основною підставою відмови було те, що ОСОБА_4 не подав заяву про відшкодування в страхову компанію. У зв`язку із тим, що автомобіль винуватця ДТП - ОСОБА_2 , марки Ауді А6, реєстраційний номер НОМЕР_1 (реєстрація Республіка Польща) був на іноземній реєстрації, тому звертається до МТСБУ із позовною вимогою про виплату страхового відшкодування. Розмір мінімальної заробітної плати станом на 16.07.2017 р. становив 3 200,00 грн., таким чином, йому як особі, яка внаслідок ДТП отримала III групу інвалідності підлягає виплата: 3200,00 * 18 = 57 600,00 грн, згідно статті 26.2 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». На момент ДТП, а це 16.07.2017 р. позивач був неповнолітній (16 років) та перебував у важкому стані, тому не повідомив страховика. Строк повідомлення МТСБУ сплив 16.07.2020 р., а ухвалою Буського районного суду Львівської області 17.12.2020 р. був закінчений розгляд справи, тому, у зв`язку із досягненням повноліття та вирішенням справи у судовому порядку (Ухвала Буського районного суду Львівської області від 17.12.2020 р.) він звернувся 02.04.2021 р. із заявою в страхову компанію про виплату страхового відшкодування. Повноліття ОСОБА_1 досяг ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто строк позовної давності обраховується із цього часу та закінчується 27.03.2022 р. Таким чином, на час настання страхового випадку він, позивач по справі самостійно не міг реалізувати своє право на звернення до страховика, через неповноліття та закриття кримінального провадження згідно постанови від 22.09.2017 р. Надалі після відновлення слідства та закінчення кримінальної справи в судовому порядку та досягнення повноліття позивач реалізував своє право та звернувся в страхову компанію із заявою від 02.04.2021 р. про виплату страхового відшкодування. Таким чином вважає, що його поведінка добросовісна та 3-х річний строк пропущений через поважні причини, тому він - позивач звертається в суд з позовом в межах строків позовної давності. Просить суд стягнути з Моторно (транспортного) страхового бюро України на його користь 57 600 грн. шкоди, пов`язаної зі стійкою втратою працездатності.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.03.2022 р. вищезазначену справу передано до розгляду судді Патинок О.П.

Ухвалою судді від 14.03.2022 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

13.04.2022 р. ухвалою суду судове засідання відкладено до 04.05.2022 р.

03.05.2022 р. на електронну адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, де представником відповідача вказано, що позивач ОСОБА_1 06.04.2021 р. звернувся до МТСБУ із заявою «Про виплату страхового відшкодування, за наслідками ДТП, що трапилася 15.07.2017р.» в результаті якої ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження. У відповідь МТСБУ, керуючись п.36.2 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» було повідомлено позивача, про прийняття вмотивованого рішення про відмову у здійсненні регламентної виплати. Така позиція МТСБУ грунтується на тому, що МТСБУ є некомерційним єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам та у своїй діяльності керується Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ не є страховиком, не здійснює страхову діяльність, не має відповідної ліцензії на страхування, а проводить лише регламентні виплати у випадках, передбачених законом). Однією з підстав для відмови у здійсненні регламентної виплати є зокрема: неподання заяви про страхове відшкодування впродовж трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. ДТП трапилось 15.07.2017 р., а із заявою позивач звернувся до МТСБУ лише 06.04.2021р., тобто після спливу трирічного терміну з моменту пригоди, що є самостійною підставою для відмови у задоволені вимог позивача. На думку МТСБУ, не обгрунтованими є доводи позивача, які полягають у тому, що ОСОБА_1 не мав можливості звернутися до МТСБУ в межах трирічного терміну через те, що був неповнолітньою особою, а також те, що перебував на лікуванні. Оскільки, як видно із тексту обвинувального акту від 23.10.2020р., у межах справи про ДТП, потерпілий діяв через свого представника, з яким було укладено договір про надання правничої допомоги ще 10.06.2019р., тому потерпілий об`єктивно не мав перешкод для подання заяви в межах визначеного Законом трирічного строку. Відповідно до наданої позивачем копії ухвали Буського районного суду Львівської області від 17.12.2020 р. по справі № 451/1685/20, якою суд звільнив від відповідальності винуватця ДТП - ОСОБА_2 , суд зазначає, що захисником обвинуваченого у судовому засіданні заявлено, що потерпілому була відшкодована шкода, завдана кримінальним правопорушенням, від сторони потерпілого не було заперечень з приводу такої заяви обвинуваченого, таким чином, на думку МТСБУ є усі підстави вважати, що потерпілій особі було відшкодовано усі заподіяні у ДТП збитки саме особою, яка ці збитки завдала. З врахуванням вищевикладеного, просить суд відмовити у задоволені позову ОСОБА_1 до МТСБУ.

04.05.2022 р. судове засідання відкладено через неявку учасників судового провадження.

08.06.2022 р. судове засідання протокольно відкладено, через неявку представника відповідача.

08.06.2022 р. на поштову адресу суду від представника позивача надійшли письмові пояснення, де, зокрема вказує, що через неповноліття заявника ОСОБА_1 він не мав можливості звернутися із вказаною заявою, так як така була подана після закінчення розгляду кримінального провадження 27.12.2020 р., де було встановлено вину обвинуваченого. Наявність у ОСОБА_1 представника під час розгляду кримінального провадження не може свідчити про можливість подачі ним заяви до МТСБУ, так як представництво було лише в межах вказаного провадження. Покликання на вказівки захисника щодо відшкодування шкоди в межах ухвали суду від 27.12.2020 р. не має правового значення для вирішення справи.

27.06.2022 р. в судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, та просив їх задовольнити. Вказав, що у даних правовідносинах слід застосувати позиції ВП ВС висловленій в постанові від 14.12.2021 року у справі № 47/66/17 так як у даному випадку судом слід застосувати загальні строки позовної давності, через неповнолітній вік позивача, який набув повноліття ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто строк позовної давності обраховується із цього часу та закінчується 27.03.2022 р., а позивач звернувся із заявою до відповідача 02.04.2021 р., крім того ухвалою Буського районного суду Львівської області 17.12.2020 р. був закінчений розгляд справи, де встановлено вину ОСОБА_2 у вчиненні ДТП. Покликання представника відповідача на відшкодування шкоди обвинуваченим в ухвалі суду, таке правового значення для вирішення справ не має.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився. 27.06.2022 р. на електронну адресу суду надійшло клопотання від представника відповідача Л. Приступи, де просить проводити розгляд справи за відсутності представника МТСБУ за матеріалами, які знаходяться у справі. Проти позову заперечують з мотивів, які наведені у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст. ст. 13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до положень частини першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що згідно копії обвинувального акту від 23.10.2020 р. ОСОБА_2 15.07.2017 р. близько 23.00 год. грубо порушуючи вимоги п.10.1 Правил дорожнього руху України, «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху» та п. 13.1. «Водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться і стану транспортного засобу повинен дотримуватися безпечної дистанції та безпечного інтервалу», вимоги п.1.1.2 (широка лінія) в частині терміну «Проїзна частина» та вимоги п.1.10 в частині терміну «узбіччя», керуючи автомобілем «Audi A6» реєстраційний номер республіки Польща НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі Т14-10, сполучення м. Броди - м. Червоноград по вул. Б. Хмельницького в с. Поздимир Радехівського району Львівської області, рухаючись в напрямку м. Червоноград Львівської області, здійснив наїзд на неповнолітнього пішохода ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який рухався по правій смузі руху, в напрямку руху до м. Червоноград Львівської області. Внаслідок даної ДТП неповнолітній ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 отримав тілесні ушкодження, які відносяться до середнього ступеня тяжкості. Таким чином дії ОСОБА_2 були кваліфіковані як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, тобто ОСОБА_2 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 286 КК України (а.с.9-10).

Згідно ухвали Буського районного суду Львівської області від 17.12.2020 р. ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 286 КК України у зв`язку із закінченням строків притягнення його до кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, кримінальне провадження за ч.1 ст. 286 КК України закрито (а.с.7-8).

Як видно із довідки до акта медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААБ №309998 від 30.10.2019 р. ОСОБА_1 під час огляду 30.10.2019 р. первинно встановлено 3 групу інвалідності, «причина інвалідності з дитинства з ураженням» (а.с.11).

Відповідно до індивідуальної програми реабілітації інваліда №1102 від 30.10.2019 р. ОСОБА_1 супутні захворювання опорно-рухового апарату, обмеження життєдіяльності помірно, в п. 5 «трудова реабілітація» - «робота не пов`язана з тривалим перебуванням на ногах» (а.с.12).

Згідно із Висновку експерта №210 від 01.06.2020 р., які провели комісійну судово-медичну експертизу за матеріалами кримінального провадження № 0000294 по факту спричинення тілесних ушкоджень гр. ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , експертиза розпочата 02.09.2020 р. та закінчена 28.09.2020 р. у ОСОБА_1 у липні 2017 р. була травма лівої ноги у вигляді закритого перелому великогомілкової та малогомілкової кісток лівої гомілки, яка ускладнилась хронічним остеомієлітом лівої великогомілкової кістки. Як наслідок перенесеної травми у гр. ОСОБА_1 є консолідовані (зрощені) переломи обох кісток лівої гомілки без порушення функції з хронічним остеомієлітом (запаленням кісткового мозку) лівої великогомілкової кістки в стадії ремісії, що складає 10 % стійкої загальної втрати працездатності та за цією ознакою відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості відповідно до п.2.2.2.1. г. «Правил судового-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 р. «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України» (а.с.13-18).

Відповідно до заяви про виплату страхового відшкодування ОСОБА_1 від 02.04.2020 р., останній звернувся до МТСБУ (м. Київ Русанівський бульвар, буд.8) та просить на підставі ст. 26.2. ЗУ «По обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виплатити шкоду пов`язану із стійкою втратою працездатності у розмірі 57 600 грн. та 38 487, 40 грн. коштів, витрачених на лікування (а.с.19-20).

У повідомленні МТСБУ «Про прийняте рішення по справі № 75420 вказано, що « ОСОБА_1 до МТСБУ впродовж трьох років не було подано заяву про відшкодування заподіяної шкоди, крім того вказують на обставину зазначену в ухвалі Буського районного суду Львівської області від 17.12.2020 р. про добровільне відшкодування ОСОБА_2 потерпілому шкоди. На підставі п.2 ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» через невизнання майнових вимог ОСОБА_1 відмовлено у здійсненні страхового відшкодування» (а.с.4).

Загальний порядок відшкодування шкоди, завданої особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом вказаної норми, за загальним правилом: по-перше, в повному обсязі; по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала, шкода підлягає відшкодуванню.

Проте із вказаних правил є винятки, передбачені законом. Одним з таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України "Про страхування" (далі - Закон №85/96-ВР)).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Питання страхування відповідальності власників транспортних засобів регулюється не тільки національним законодавством, а й міжнародними нормами, і Україна як держава, яка прагне вступу в Європейський союз, в Угоді про асоціацію України з ЄС зобов`язалась здійснити заходи до підвищення гарантій забезпечення прав потерпілих від ДТП відповідно до Директиви 2009/103/ЄС щодо страхування цивільної відповідальності по відношенню до використання автотранспортних засобів та забезпечення виконання зобов`язань щодо страхування такої відповідальності.

Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №1961-IV.

Згідно зі статтею 999 ЦК України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Саме на забезпечення таких зобов`язань було ухвалено ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №1961-IV.

ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №1961-IV визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП, відшкодування заподіяної шкоди.

Згідно з статтею 3 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до статті 5 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №1961-IV об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №1961-IV).

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 14 грудня 2021 р., справа № 147/66/17, вказує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми.

Водночас в ст. 3 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №1961-IV наголошено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Тобто Закон як спрямований насамперед на захист прав осіб потерпілих внаслідок ДТП, при цьому також забезпечує майнові інтереси винної особи, які полягають у відшкодуванні спричиненої шкоду не нею, а страховиком (страховою компанією) за певні страхові внески.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим замість завдавача шкоди в передбаченому Законом порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням (Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 14 грудня 2021 р., справа № 147/66/17).

Згідно пункт 22.1 статті 22 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Велика Палата Верховного Суду 14 грудня 2021 р., справа № 147/66/17 звертає увагу на те, що як право потерпілого на відшкодування заподіяної шкоди так і кореспондуючий обов`язок страховика (страхової компанії) здійснити його відшкодування виникає на підставі настання страхового випадку - ДТП.

Припинення цивільного права має бути передбачено законом, на відміну від чого припинення права на отримання відшкодування від певної особи не позбавляє особу цивільного права, а лише позбавляє її можливості отримати відшкодування від цієї особи (Велика Палата Верховного Суду 14 грудня 2021 р., справа № 147/66/17).

Відповідно до підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №1961-IV підставою для відмови страховиком (страховою компанією) у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є, зокрема, неподання потерпілою особою заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння ДТП.

Закон передбачає, що потерпілий, який володіє правом на майнове відшкодування заподіяної йому шкоди, повинен вчинити ряд активних дій, які б свідчили про його волевиявлення щодо здійснення цього права. Вказані активні дії потерпілого закон пов`язує, зокрема, із поданням заяви про страхове відшкодування впродовж визначеного законом строку (підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV), зі сприянням у визначенні характеру та розміру збитків (пункт 331.1статті 331 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №1961-IV).

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. У такому випадку договір про збільшення позовної давності укладається в письмовій формі та може бути оформлений як окремий договір, і як пункт основного договору (частина перша статті 259 ЦК України). При цьому закон не передбачає, що позовна давність, встановлена законом, може бути скорочена за домовленістю сторін, що свідчить про те, що позовна давність на звернення до суду за захистом порушеного права визначається законом і може бути тільки збільшена.

Відповідно до положень статей 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки.

Підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №1961-IV визначає наслідком пропуску потерпілою особою, трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди, право страховика на відмову у виплаті регламентних виплат.

Разом з тим, ані ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №1961-IV, ані ЦК України, ані будь-який інший закон не передбачає в цьому випадку припинення взагалі права потерпілою особи на отримання відшкодування або на задоволення позову як, наприклад, передбачено ЦК України при пропуску позовної давності.

Водночас ЦК України передбачається також поновлення, зупинення, переривання позовної давності (статті 263-264, стаття 267 ЦК України).

Сплив строку, протягом якого потерпіла особа може реалізувати своє регулятивне суб`єктивне право (у цьому випадку протягом одного року) за рахунок страховика (страхової компанії), призводить до неможливості отримання страхового відшкодування від особи, що застрахувала відповідальність винної в ДТП особи в позасудовому порядку. Однак, законодавством не передбачено в цьому випадку припинення взагалі права на відшкодування шкоди, ані у повному обсязі, ані в обсязі страхового відшкодування.

З огляду на те, що пропуск строку звернення із заявою до страховика (страхової компанії) не зазначений у законодавстві (стаття 12 ЦК України) як підстава для припинення матеріального права, цей строк не може бути розцінений як преклюзивний і такий, що припиняє існуюче право на отримання відшкодування шкоди в розмірі регламентних виплат взагалі.

Так, судом встановлено, що страховий випадок мав місце 15.07.2017 р., а саме відбулося ДТП за участі водія ОСОБА_2 , який керував автомобілем марки Ауді А6, реєстраційний номер НОМЕР_2 (реєстрація Республіка Польща), та неповнолітнього ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , внаслідок вказаної ДТП неповнолітній ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.

Позивач ОСОБА_1 набув повноліття ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Буського районного суду Львівська область 17.12.2020 р. звільнено ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 286 КК України з нереабілітуючих підстав.

Згідно ч. 1 ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу

Відповідно до ч. 1 ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч. 4 ст. 257 ЦК України, у разі порушення цивільного права або інтересу неповнолітньої особи позовна давність починається від дня досягнення нею повноліття.

Із досліджених в судовому засіданні доказів, видно, що повноліття ОСОБА_1 досяг ІНФОРМАЦІЯ_2 , отже строк позовної давності у даних правовідносинах обраховується із 27.03.2019р. та закінчується 27.03.2022 р.

06.04.2021 р. ОСОБА_1 звернувся із заявою про виплату страхового відшкодування в МТСБУ.

Законодавство у страхових правовідносинах передбачає здійснення прав та обовязків з дотриманням принципу добросовісності всіма учасниками цих правовідносин і не дотримання цього принципу може мати наслідком відмову в захисті порушеного права, зокрема в праві на відшкодування шкоди при недобросовісній поведінці особи взагалі, та звільняє страховика від обов`язку відшкодування шкоди при недобросовісній поведінці винної особи та потерпілого.

Разом з тим у порушення принципу пропорційності законом не встановлено механізму захисту права осіб (поновлення права), які добросовісно виконують покладені на них обов`язки, якщо шкода не відшкодована не з їхньої вини. Тому тлумачення права щодо відшкодування шкоди за наслідками страхового випадку за ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №1961-IV, має здійснюватися з огляду на добросовісне виконання зобов`язань та поведінки всіх учасників (добросовісна чи недобросовісна поведінка/дії) та пропорційність інтересів усіх учасників цих правовідносин.

Судом встановлено, що в результаті завданих тілесних ушкоджень позивачу, який на момент ДТП був неповнолітнім, останній був змушений неодноразово стаціонарно лікуватися, про що свідчать копії із виписок медичної картки хворого. Крім того, ОСОБА_1 30.10.2019р. було встановлено III групу інвалідності, «причина інвалідності з дитинства з ураженням».

Про добросовісність поведінки позивача свідчить і тривалий розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_2 , якого звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 286 КК України згідно ухвали Буського районного суду Львівської області від І7.І2.2020р.

Велика Палата Верховного Суду 14 грудня 2021 р.у справі № 147/66/17 вказує, що аналізуючи зазначене законодавство в сукупності з загальними принципами цивільного права, як то добросовісність поведінки та спрямованість на відновлення порушеного права, слід дійти висновку, що потерпіла особа при відмові страховика (страхової компанії) у виплаті регламентних платежів у зв`язку з пропуском річного строку, має право на пред`явлення вимоги до страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи про відшкодування шкоди в межах страхової суми протягом строку позовної давності.

Частиною 4 ст. 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд вважає, що наведені обставини справи, свідчать про добросовісність поведінки ОСОБА_1 на відновлення порушеного права, та приходить до висновку, що до вказаних правовідносин слід застосувати загальних строк позовної давності, який починається з часу набуття ОСОБА_1 повноліття ІНФОРМАЦІЯ_2 , а такий станом на час звернення до відповідача за страховими виплатами - 06.04.2021 р. не закінчився, що узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду 14 грудня 2021 р. у справі № 147/66/17.

Згідно зі ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

У відповідності до положення п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку, страховик, відповідно до лімітів відповідальності страховика, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Так, судом встановлено, що на момент скоєння ДТП, ОСОБА_2 не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, вказане сторонами не оспорюється, тому МТСБУ згідно ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відшкодовує шкоду позивачу.

Також, судом встановлено, та сторонами не спростовано, що в результаті ДТП та отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_1 - 30.10.2019р. встановлено III групу інвалідності, «причина інвалідності з дитинства з ураженням».

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» 26.1. Шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відшкодовується у розмірах, визначених відповідно до Цивільного кодексу України. 26.2. Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить: у разі визнання неповнолітньої (малолітньої) особи дитиною з інвалідністю - 18 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку.

Мінімальна заробітна плата це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може встановлюватися оплата за виконану працівником місячну норму робіт (Кодекс законів про працю України, Закон України "Про оплату праці"). Згідно п.5 ст.38 Бюджетного кодексу України розмір мінімальної заробітної плати визначається в Законі про Державний бюджет на відповідний рік.

Згідно ст. 8 ЗУ «Про державний бюджет України на 2017 р.» встановлено у 2017 році мінімальну заробітну плату: у місячному розмірі: з 1 січня - 3200 гривень, таким чином розмір шкоди пов`язаної із стійкою втратою працездатності внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відшкодовується у розмірі 57 600 грн (18*3200 грн) та підлягає стягненню з відповідача.

Враховуючи, що відповідно до п.2 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», позивача звільнено від сплати судового збору, відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України з відповідача Моторно (транспортного) страхового бюро України на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 992, 40 грн.

На підставі ст. 3, 4, 5, 10, 12, 13, 76, 77, 78, 79, 81, 82, 83, 89, 258, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до Моторне (транспортне) страхове бюро України про страхове відшкодування задовольнити.

Стягнути з Моторно (транспортного) страхового бюро України, , адреса: 02002 м. Київ Русанівський бульвар, 8 на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 57 600 (п`ятдесят сім тисяч шістсот) грн шкоди, пов`язаної зі стійкою втратою працездатності.

Стягнути з Моторно (транспортного) страхового бюро України, , адреса: 02002 м. Київ Русанівський бульвар, 8 на користь держави 992, 40 грн (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 коп.) судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 ;

Відповідач: Моторно (транспортне) страхове бюро України, , адреса: 02002 м. Київ Русанівський бульвар, 8.

Повний текст рішення складено 30.06.2022 року.

Головуючий суддяПатинок О. П.