Провадження № 22-ц/824/4559/2022 Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

30 червня 2022 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Ігнатченко Н.В., Мережко М.В.,

за участю секретаря Малашевського О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 17 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації, треті особи: Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району міста Києва», Національна дитяча спеціалізована лікарня «Охматдит» Міністерства охорони здоров`я України, ОСОБА_2 про захист права на житло шляхом визнання права користування житловим приміщенням та зобов`язання видати ордер,-

в с т а н о в и в:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом,який мотивував тим, що він із 1977 року перебуває у трудових відносинах із НДСЛ «Охматдит» МОЗ України, яке розташоване у м.Києві. У зв`язку з тим, що на момент початку роботи він був зареєстрований і мешкав у Київській області, внаслідок чого витрачав багато часу на дорогу до роботи і додому, він звернувся до керівництва НДСЛ «Охматдит» з проханням забезпечити його житлом. У 1979 році за розпорядженням керівництва лікарні йому було надано ліжко-місце у квартирі АДРЕСА_1 , яка поряд з рядом інших квартир використовувалася як гуртожиток. На момент його вселення видача ордеру на житлове приміщення законодавством передбачена не була. Він зареєстрований у гуртожитку і користується вказаним жилим приміщенням до цього часу, що підтверджується довідкою від 25 жовтня 2011 року № 1460, виданою НДСЛ «Охматдит», згідно якої він мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , де займає ліжко-місце, був зареєстрований у Журналі реєстрації співробітників ДСКЛ №14 м.Києва на вселення в гуртожиток АДРЕСА_3 у 1988 році під АДРЕСА_4 , вселення було проведено комендантом гуртожитку ОСОБА_3 за розпорядженням головного лікаря лікарні Новікової Т.П. Цією ж довідкою підтверджено, що ордери на вселення на ліжко-місце на той період часу в гуртожитку не видавались згідно Типового положення про гуртожитки. Згідно його паспорта він із 23 серпня 1990 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 . Окрім того, згідно довідки № 360 від 30 вересня 2020 року, виданої Оболонською районною у місті Києві державною адміністрацією, з 08 квітня 1985 року він перебуває на квартирному обліку.

- 2 -

Вказував, що 08 лютого 2001 року розпорядженням Радянської районної у м.Києві державної адміністрації № 137 затверджено спільне рішення адміністрації та профкому НДСЛ «Охматдит» МОЗ України про надання житлових приміщень в гуртожитку на АДРЕСА_5 32 сім`ям, проте квартира АДРЕСА_6 , якою він користується передана йому не була. Він не володіє інформацією коли та на якій підставі квартира АДРЕСА_1 набула статусу комунальної власності Оболонського району м.Києва та прийнята на баланс КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району міста Києва», проте йому відомо, що 01 березня 2001 року між Державним комунальним управлінням житлового господарства Мінського району м.Києва та НДСЛ «Охмадит» було укладено договір оренди житлового приміщення, згідно даного договору лікарнею було орендовано квартиру АДРЕСА_6 строком на один рік - до 01 березня 2002 року. Йому не відомо чи продовжувався зазначений договір оренди, проте в період з 2003 по 2015 роки квитанції за спожиті житлово-комунальні послуги направлялися безпосередньо мешканцям квартири АДРЕСА_6 , хоч і адресовані НДСЛ «Охматдит» МОЗ України.

Починаючи з 01 вересня 2008 року комунальні послуги надавалися згідно договору №1016, який укладений між КП «Служба замовника житлово-комунальних послуг» та НДСЛ «Охматдит». Останні роки квитанції за спожиті житлово-комунальні послуги позивачеві не виставлялися, оскільки між власниками квартир у будинку АДРЕСА_5 та надавачами послуг були укладені прямі договори, проте позивачеві в укладанні договорів було відмовлено, оскільки у нього відсутні документи на підтвердження права користування квартирою АДРЕСА_6 . Він звертався до НДСЛ «Охматдит» із заявою про видачу йому ордера на спірну квартиру. За його заявою 29 травня 2012 року НДСЛ «Охматдит» зверталося до Оболонської районної у м.Києві державної адміністрації з листом про зміну статусу кімнати № НОМЕР_1 з гуртожитку на житлове приміщення (квартиру) для подальшого оформлення і видачі ордеру на проживання ОСОБА_1 , але по суті поставлене питання вирішено не було.

У 2019 році він звертався до НДСЛ «Охматдит» як до організації, яка здійснила його вселення до квартири АДРЕСА_6 із заявою про визнання за ним пріоритетного права на зайняття вказаного житлового приміщення, проте, листом № 10 від 06 березня 2020 року, первинна профспілкова організація НДСЛ «Охматдит» повідомила позивача про те, що квартира АДРЕСА_6 на балансі або в оренді НДСЛ «Охматдит» МОЗ України не перебуває та порекомендувала звернутися для вирішення даного питання до суду. Звернувшись до Оболонської районної у м.Києві державної адміністрації з вимогою про видачу ордеру на спірне житло, отримав відмову, яка мотивована тим, що квартира АДРЕСА_6 залишається за НДСЛ «Охматдит» та за інформацією реєстру територіальної громади м.Києва у ній ніхто не зареєстрований.

Вважає, що його право на користування квартирою АДРЕСА_1 не визнається саме Оболонською районною у м.Києві державною адміністрацією, а відмова у видачі ордеру є необґрунтованою. У зв`язку з наведеним просив визнати за ним право користування квартирою АДРЕСА_1 та зобов`язати Оболонську районну у м.Києві державну адміністрацію видати йому ордер на жиле приміщення - квартиру АДРЕСА_1 .

Рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 17 листопада 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_1 в особі свого представника адвоката Ковальової О.О. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на невірне та неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального і

- 3 -

неправильне застосування норм матеріального права.

Скарга мотивована тим, що суд при розгляді справи встановивши, що право користування спірним приміщенням має і третя особа по справі ОСОБА_2 (до одруження ОСОБА_4 ), проігнорував доводи позивача про те, що рішенням профкому УДСЛ «Охматдит» (протокол № 12 від 20 грудня 2000 року) щодо поселення ОСОБА_2 в гуртожиток по АДРЕСА_5 - є нікчемним, оскільки при надані жилих приміщень не допускається заселення однієї кімнати особами різної статі, старшими за дев`ять років, крім подружжя, а між позивачем і третьою особою ОСОБА_2 відсутні родинні стосунки, що не заперечується третьою особою, рішення про її вселення до спірного приміщення прямо суперечить вимогам ст.50 ЖК УРСР. Судом першої інстанції безпідставно встановлено нібито правомірність заселення ОСОБА_2 на ліжко-місце у спірну квартиру АДРЕСА_6 та не доведено обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, що є підставою для скасування ухваленого рішення. Безпідставними є висновки суду про те, що ОСОБА_2 займає одну кімнату з позивачем, оскільки вважаючи зазначене встановленим фактом, суд першої інстанції посилався на наявну в матеріалах справи копію довідки форми № 3, проте, окрім того, що у вказаній довідці не зазначено номер квартири, яку нібито займають позивач та третя особа, довідка не містить дати її видачі та не була досліджена судом в оригіналі. Інші докази щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_2 та її дітей також не містять даних про те, що вона користується саме квартирою АДРЕСА_1 . Судом першої інстанції попри дослідження у судовому засіданні, не оцінено в якості доказу наявні в матеріалах справи документи, які підтверджують, що саме ОСОБА_1 одноосібно і тривалий час користується спірною квартирою АДРЕСА_6 , отже висновки суду про те, що ОСОБА_2 має право користуватися спірною квартирою суперечать обставинам справи, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вказав на те, що позивачем не надано доказів того, що спірне приміщення перебуває у власності чи в управлінні Оболонської РДА у м.Києві, за повідомленням відповідача спірна квартира обліковується за УДСЛ «ОХМАТДИТ», при цьому позовних вимог до лікарні позивачем не заявлено. Такі висновки суду є хибними і спростовуються наявними у справі письмовими доказами. В той час, як посилання відповідача на те, що квартира АДРЕСА_1 залишається за НДСЛ «Охматдит» МОЗ України не підтверджено жодним документом, проте, згідно з інформацією на сайті КМДА (https://www.municipal.kiev.ua/kiev) будинок АДРЕСА_7 перебуває у комунальній власності. Судом першої інстанції не взято до уваги пояснення представника третьої особи ОСОБА_2 про те, що у провадженні Шевченківського районного суду міста Києва перебувала цивільна справа № 2/761/3925/2013 за позовом Першого заступника прокурора Шевченківського району м.Києва в інтересах ОСОБА_2 до НДСЛ «Охматдит» про зобов`язання вчинити дії. При розгляді даної справи прокуратура просила зобов`язати НДСЛ «Охматдит» видати ОСОБА_2 ордер на займану житлову площу у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 . Рішенням від 23 травня 2013 року у задоволенні позову було відмовлено. Зазначена відмову суду мотивована тим, що будинок АДРЕСА_7 не зареєстрований як гуртожиток, а НДСЛ «Охматдит» МОЗ України не наділено правом видавати ордери на зайняття житлових приміщень. Враховуючи викладене, наполягав на тому, що висновки суду про те, що Оболонська районна у м.Києві державна адміністрація є неналежним відповідачем є необґрунтованими.

Представник третьої особи ОСОБА_2 адвокат Ільницький О.О.подав відзив на апеляційну скаргу, де вказав, що суд першої інстанції прийняв законне і обгрунтоване рішення і правомірно відмовив у задоволенні позову, а доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є безпідставними і надуманими, не грунтуються на вимогах закону, не спростовують

- 4 -

висновків суду щодо права ОСОБА_2 на користування спірною квартирою АДРЕСА_6 .

Відповідач - Оболонська районна у місті Києві державна адміністрація та треті особи - КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району міста Києва», НДСЛ «Охматдит» МОЗ України правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

В суді апеляційної інстанції представник позивача адвокат Ковальова О.О. подану апеляційну скаргу та викладені в ній доводи підтримала, просила задоволити та скасувати рішення Оболонського районного суду м.Києва як незаконне.

Відповідач - Оболонська районна у м.Києві державна адміністрація подала заяву про розгляд справи у відсутність її представника.

Представник третьої особи ОСОБА_2 адвокат Ільницький О.О. подав заяву про зупинення провадження у справі з огляду на його перебування у Збройних Силах України.

Колегія суддів відхилила клопотання ОСОБА_5 про зупинення провадження, оскільки п.2 ч.1 ст.251 ЦК України передбачає можливість зупинення провадження лише у випадку перебування у складі Збройних Сил України сторони чи третьої особи, а не їх представників.

Решта учасників належно повідомлекні про розгляд, не з`явилися, причин неявки не сповістили, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення відповідає не в повній мірі.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням виконавчого комітету Київської міської ради депутатів трудящих № 61/1 від 19 січня 1976 року відділу охорони здоров`я міськвиконкому дозволено тимчасово використати 33 однокімнатні квартири за номерами із АДРЕСА_8 включно у будинку для малосімейних на АДРЕСА_5 під гуртожиток для одинаків молодших і середніх медичних робітників і службовців дитячої лікарні № 14. Дозволено Управлінню внутрішніх справ міськвиконкому оформляти прописку на вказану жилу площу згідно з Положенням про гуртожитки.

Згідно довідки НДСЛ «Охматдит» № 1997 від 14 вересня 2020 року позивач ОСОБА_1 з 15 вересня 1977 року по теперішній час працює у НДСЛ «Охматдит» МОЗ України та станом на 14 вересня 2020 року обіймає посаду техніка-ортезиста-гіпсовиливальника травматологічного пункту.

Згідно довідки НДСЛ «Охматдит» від 25 жовтня 2011 року ОСОБА_1 мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , де він займає ліжко-місце, зареєстрований у Журналі реєстрації співробітників ДСКЛ №14 м.Києва на вселення у гуртожиток АДРЕСА_3 у 1988 році під №5. Вселення проведено комендантом гуртожитку ОСОБА_3

- 5 -

за розпорядженням головного лікаря лікарні Новікової Т.П. Ордери на вселення на ліжко-місце, на той період часу в гуртожитку не видавались згідно Типового положення про гуртожитки.

Згідно виписки з рішення профспілки УДСЛ «Охматдит» (протокол № 12 від 20 грудня 2000 року) щодо поселення у гуртожиток на АДРЕСА_5 , співробітників лікарні ОСОБА_4 та ОСОБА_1 вирішено поселити к кімнату № НОМЕР_1 на ліжко-місце №1 ОСОБА_4 (після одруження ОСОБА_2 ).

Згідно даних паспорту позивача, з 23 серпня 1990 року він зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_5 даних паспорту ОСОБА_2 , вона зареєстрована за адресою АДРЕСА_5 , гуртожиток з 20 березня 2001 року, що також підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи № 57861615 від 23 лютого 2021 року. Окрім того, разом з ОСОБА_2 в гуртожитку зареєстровані її діти ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,з 25 вересня 2010 року по теперішній час та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 31 січня 2006 року по теперішній час (довідка № 12346657 від 27 травня 2020 року, довідка № 12438916 від 06 червня 2020 року).

Як вбачається з довідки НДСЛ «Охматдит» ОСОБА_2 зареєстрована та проживає у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_5 , сусідом по квартирі є ОСОБА_1 .

Листом Головного управління житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації від 27 грудня 2000 року, Радянській РДА у м.Києві за зверненням керівництва УДСЛ «Охматдит» було доручено розглянути питання про видачу ордерів для постійного проживання на займані жилі приміщення співробітникам лікарні «Охматдит» у будинку АДРЕСА_5 , який використовувався лікарнею як гуртожиток з урахуванням терміну проживання співробітників у будинку та викладених обставин.

Позивач перебуває на квартирному обліку з 08 квітня 1985 року у складі сім`ї з 1 особи, порядок забезпечення житлом - загальна черга, облікова справа № 30609, що підтверджується довідкою відділу обліку та розподілу житлової площі № 360 від 30 вересня 2020 року.

ОСОБА_2 перебуває на квартирному обліку з 06 квітня 2006 року у складі сім`ї з трьох осіб, разом з двома дітьми, порядок забезпечення житлом - загальна черга, облікова справа № 4822, що підтверджується довідкою відділу обліку та розподілу житлової площі №144 від 10 березня 2021 року.

Розпорядженням Київської міської ради № 813 від 28 травня 1999 року «Про гуртожитки в житлових будинках» надано вказівку районним у місті Києві державним адміністраціям за місцем знаходження жилих будинків або квартир в жилих будинках, які використовувалися під гуртожитки, видати сім`ям та одиноким громадянам, які постійно проживають, прописані та перебувають на квартирному обліку ордери на займані жилі приміщення (п.2).

Згідно розпорядження Радянської РДА № 137 від 08 лютого 2001 року «Про затвердження спільних рішень адміністрації і профспілкових комітетів організацій, підприємств і установ Радянського району про надання жилих приміщень» з додатком до нього «Спільне рішення адміністрації та профспілкового комітету УДСЛ «Охматдит» про надання жилих приміщень працівникам лікарні, 32 сім`ям надано квартири за адресою: АДРЕСА_5 , із зобов`язанням відділу обліку та розподілу житлової площі адміністрації видати ордери. При цьому, з-поміж інших інформації про надання ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_6 не виявлено, що підтверджується листом Державного архіву м.Києва від 16 липня 2020 року.

01 березня 2001 року між Державним комунальним управлінням житлового господарства Мінського району міста Києва та НДСЛ «Охматдит» було укладено договір

- 6 -

оренди житлового приміщення, згідно з яким лікарнею було орендовано спірну квартиру строком на один рік до 01 березня 2002 року зі сплатою квартирної плати згідно діючих тарифів.

01 вересня 2008 року між КП «Служба замовника житлово-комунальних послуг» Оболонського району у м.Києві (виконавець) та НДСЛ «Охматдит» (споживач) укладено договір №1016 на надання комунальних послуг строком дії з 01.09.2008 по 31.12.2008, згідно якого виконавець зобов`язався надавати споживачу послуги з водопостачання, теплопостачання та водовідведення, а споживач зобов`язався здійснювати оплату за споживання і користування послугами на умовах цього договору за приміщення за адресою: АДРЕСА_2 .

НДСЛ «Охматдит» МОЗ України листом №829 від 12 травня 2012 року ставив питання у Оболонській РДА міста Києва про зміну статусу кімнати АДРЕСА_1 , з гуртожитку на житлове приміщення (квартиру) для подальшого оформлення та видачі ордеру на проживання ОСОБА_1 , який має на утриманні дружину-пенсіонерку, сина-інваліда ІІІ групи по зору, доньку мати-одиначку, яка ІНФОРМАЦІЯ_3 народила трійню.

Згідно відповіді Первинної профспілкової організації НДСЛ «Охматдит» від 06 березня 2020 року на балансі або в оренді лікарні кімната №225 у будинку АДРЕСА_7 не перебуває.

Згідно відповіді Оболонської РДА у місті Києві від 22 червня 2020 року на даний час квартира АДРЕСА_1 залишається за УДСЛ «Охматдит», за інформацією з Реєстру територіальної громади міста Києва у квартирі ніхто не зареєстрований. При цьому, зазначено, що позивач зареєстрований у будинку АДРЕСА_7 без зазначення номеру квартири. Підстави для надання позивачу спірної квартири для постійного проживання з видачею ордеру серії Б на вказане житлове приміщення відсутні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд обгрунтовував свої висновки тим, що позивачем не надано доказів перебування спірного жилого приміщення у комунальній власності чи в управлінні Оболонської РДА у м.Києві. При цьому суд виходив з того, що за повідомленням Оболонської РДА спірна квартира обліковується за УДСЛ «Охмадит», до якої позовних вимог позивачем не заявлено.

Окрім того, суд керувався відсутністю доказів того, що будинок зареєстрований як гуртожиток, спірна квартира орендується як гуртожиток у будинку для малосімейних, а тому підстави для надання позивачу спірної квартири для постійного проживання з видачею ордера серії Б на вказане житлове приміщення відсутні.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками, які є передчасними, оскільки суд першої інстанції у порушення вимог ст.ст.263-264 ЦПК України в достатньому обсязі не врахував предмет спору та характер спірних правовідносин, внаслідок чого не встановив коло осіб, прав та обов`язків яких стосуються заявлені позивачем вимоги.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч.ч.1 та 3 ст.13 ЦПК України).

Відповідачем у справі є фізична або юридична особа (ч.2 ст.48 ЦПК України) до якої звернуті матеріально-правові вимоги позивача і яка, за твердженням позивача, є або порушником його прав, або необґрунтовано, на думку позивача, оспорює його права, і на яку внаслідок цього може бути покладено обов`язки судовим рішенням.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який

- 7 -

виконується під час розгляду справи (аналогічні висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (п.41); від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (п.49); від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (п.50); від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (п.п.37,54); від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (п.31.4); від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (п.38), від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15-ц (п.31), від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц (п.63); від 11 вересня 2019 року у справі № 203/3682/17; від 23 червня 2020 року у справі № 680/214/16-ц (п.71)).

У справі, що переглядається,позивачем заявлені вимоги про визнання за ним права користування квартирою АДРЕСА_1 та зобов`язання Оболонської районної у м.Києві державної адміністрації видати йому ордер на цю квартиру.

Зміст і характер відносин між учасниками справи, засвідчують, що спір щодо права користування спірним жилим приміщенням виник та існує між позивачем і третьою особою ОСОБА_2 , оскільки їм обом як працівникам НДСЛ «Охматдит» надані ліжко-місця у квартирі, яка використовується під гуртожиток, і обоє мають право користування цією квартирою.

Це зокрема слідує із заяви ОСОБА_2 про залучення її до участі у справі та доданих до заяви документів, оскільки позовні вимоги безпосередньо стосуються прав її та дітей, бо вони мають право користування жилим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1 , яке їй виділене і де вони зареєстровані (а.с.89-90).

У поданих до суду письмових поясненнях ОСОБА_2 заперечує право позивача на користування спірним жилим приміщенням з огляду на наявність такого права у неї та її дітей і просить відмовити у позові (а.с.125-128).

Посилання позивача на існування спору між ним іОболонською районною у м.Києві державною адміністрацією за вимогами про визнання права користування квартирою не грунтуються на матеріалах справи, оскільки відповідач ніяким чином не порушує та не оспорює право позивача на користування спірною квартирою, зокрема не ставить питання про виселення позивача чи обмеження його у користуванні приміщенням. Як вбачається з матеріалів справи Оболонська районна у м.Києві державна адміністрація заперечує проти позовних вимог з тих підстав, що спірна квартира обліковується за НДСЛ «Охмадит», яка і має вирішувати житлові питання мешканців.

Отже, очевидно, що спір щодо права користування спірним жилим приміщенням існує між позивачем і третьою особою.

Щодо вимог позивач про зобов`язання Оболонської районної у м.Києві державної адміністрації видати йому ордер на спірну квартиру, то посилання суду на недоведеність факту перебування спірного жилого приміщення у комунальній власності чи в управлінні Оболонської РДА у м.Києві, помилкові, оскільки незалежно від власника житла, видача ордеру згідно ст.58 Житлового кодексу України належить до повноважень відповідного органу місцевого самоврядуавння або органу влади, що у свою чергу свідчить про належність відповідача за цими вимогами.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що позовні вимоги щодо видачі ордеру похідні від вирішення спору між позивачем і третьою особою ОСОБА_2 щодо права на користування спірною квартирою.

Також, колегія суддів не може погодитися із висновками суду про відсутність доказів статусу гуртожитку у спірного жилого приміщення.

Встановлено, що рішенням виконавчого комітету Київської міської ради депутатів трудящих № 61/1 від 19 січня 1976 року відділу охорони здоров`я міськвиконкому дозволено тимчасово використати 33 однокімнатні квартири за номерами із АДРЕСА_9 під гуртожиток для одинаків молодших і середніх медичних робітників і службовців дитячої лікарні № 14. Дозволено

- 8 -

Управлінню внутрішніх справ міськвиконкому оформляти прописку на вказану жилу площу згідно з Положенням про гуртожитки, що спростовує висновки суду про недоведеніть статусу гуртожитку.

В той же час колегія суддів вважає, що неправильність висновків суду щодо підстав відмови у позові не призвела до неправильного вирішення спору.

Позов ОСОБА_1 не підлягає до задоволенння з огляду на його необгрунтованість.

Судом встановлено, що позивач просить визнати за ним право користування квартирою АДРЕСА_1 та видати на неї ордер.

Тобто, позивач вважає, що лише він має право користування цим жилим приміщенням.

Проте судом встановлено, що згідно виписки з рішення профспілки УДСЛ «Охматдит» (протокол № 12 від 20 грудня 2000 року) у квартиру АДРЕСА_1 , дозволено вселити на ліжко-місце №1 ОСОБА_4 (після одруження ОСОБА_2 ), яка також має право на користування жилим приміщенням.

А відтак визнання права лише за позивачем призведе до порушення прав ОСОБА_2 .Це по-перше.

По-друге, ОСОБА_2 не залучена до участі у справі у якості відповідача, хоча даний спір безпосередньо стосується її прав та обов`язків. При цьому у спірном ужилому приміщенні зареєстровані її двоє неповнолітніх дітей, що у випадку задоволення вимог призведе до порушення їх прав.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 520/7281/15-ц зазначено, що позовні вимоги звертаються виключно до відповідачів у справі, а тому суд не може задовольняти позовну вимогу, яка звернута до іншої особи (п.55 постанови). Отже, якщо заявлені позивачем позовні вимоги, стосуються окрім відповідача ще й прав та законних інтересів інших осіб, які не залучені до участі у справі, підстави для задовлення таких вимог відсутні.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

По-третє, як в позові, так і в суді апеляційної інстанції представник позивача підтвердила, що позивач бажає використати право на приватизацію займаного ним жилого приміщення.

Відповідно до п.9 ст.11 Закону України«Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків»ліжко-місце - умовна частина площі жилого приміщення у гуртожитку (кімнати, жилого блоку чи секції), визначена та виділена для тимчасового проживання в ньому одночасно декількох одиноких осіб однієї статі, не пов`язаних між собою сімейними та/або родинними стосунками.

Відповідно до п.112 ст.3 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» громадяни, які на правових підставах вселені в гуртожиток та фактично проживають у ньому на умовах надання їм ліжко-місця, набувають право на приватизацію жилих приміщень у гуртожитку відповідно до цього Закону після їх розселення в окремі жилі приміщення в гуртожитку. У разі надання місцевою радою згоди на приватизацію жилих і нежилих приміщень у гуртожитку (або його частин), в якому жилі приміщення (або їх частини) використовуються для проживання громадян на умовах надання ліжко-місця, такі жилі приміщення можуть бути приватизовані лише після розселення громадян, які в них проживають на умовах надання ліжко-місця, в окремі жилі приміщення;

Судом встановлено, що позивач займає ліжко-місце в гуртожитку, як і ОСОБА_2 .

За таких обстаивин, з огляду на те, що позивач, який вселений в гуртожиток та

- 9 -

проживає у ньому на умовах надання йому ліжко-місця, відповідно до п.112 ст.3 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» може набути право на приватизацію жилого приміщення у гуртожитку лише після надання місцевою радою згоди на приватизацію та розселення в окремі жилі приміщення в гуртожитку, то підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Доводи апеляційної скарги про те, що встановивши, що право користування спірним приміщенням має і третя особа по справі ОСОБА_2 (до одруження ОСОБА_4 ), суд проігнорував доводи позивача про те, що рішенням профкому УДСЛ «Охматдит» (протокол № 12 від 20 грудня 2000 року) щодо поселення ОСОБА_2 в гуртожиток по АДРЕСА_5 - є нікчемним, оскільки при надані жилих приміщень не допускається заселення однієї кімнати особами різної статі, старшими за дев`ять років, крім подружжя, а між позивачем і третьою особою ОСОБА_2 відсутні родинні стосунки, що не заперечується третьою особою, рішення про її вселення до спірного приміщення прямо суперечить вимогам ст.50 ЖК УРСР колегія суддів відхиляє як необгрунтовані.

Поняття нікчемності стосується виключно вчинення правочинів. Рішення профспілки, органу місцевого самоврядування або органу влади за своїм правовим змістом не є правочином, а відтак поняття нікчемності до них незастосовне і не поширюється. Якщо особа вважає, що вказаним рішенням порушуються його права, то вона вправі оскаржити його до суду у встановленому законом порядку.

Це ж стосується посилань скаржника в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції безпідставно встановлено нібито правомірність заселення ОСОБА_2 на ліжко-місце у спірну квартиру АДРЕСА_6 та відсутність доказів її проживання у квартирі, які є безпідставними. Судом незаперечно встановлено, що третя особа ОСОБА_2 та її діти мають право користування спірним жилим приміщенням та відповідну реєстрацію (а.с.129-131). Третя особа та її діти не виселені із вказаного приміщення за рішенням суду або не визнані такими, що втратили право користування, а відтак мають право проживання в цій квартирі та користування нею.

Решта доводів апеляційної скарги не спростовують висновків суду про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норми матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

У відповідності до ч.4 ст.376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

З огляду на наведене мотивувальна частина рішення Оболонського районного суду міста Києва від 17 листопада 2021 року підлягає зміні в частині визначення правових підстав відмови у задоволенні позову, з урахуванням мотивів, викладених у цій постанові.

Даючи оцінку доводам сторін, викладеним у апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу, зогляду на низку тверджень сторін, що не стали предметом аналізу в даній постанові, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути

- 10 -

різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Колегія суддів враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування єдостатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону.

Оскільки апеляційний суд змінює рішення суду першої інстанції, але виключно у частині мотивів його прийняття, то новий розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст.259, 374, 375, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 17 листопада 2021 року змінити в мотивувальній частині, виклавши її в редакції цієї постанови, в іншій частині це рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий:

Судді: