Справа № 444/3131/21 Головуючий у 1 інстанції: Ясиновський Р.Б.
Провадження № 22-ц/811/1047/22 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Мікуш Ю.Р.

суддів: Приколоти Т.І.,Савуляка Р.В.

розглянувши у м.Львові в порядку спрощеного провадження без участі учасників справи цивільну справу № № 444/3131/21 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 -адвоката Цімури Яромира Володимировича на заочне рішення Жовківського районного суду Львівської області від 01 лютого 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики №Л230221-1 від 23.02.2021 року,-

в с т а н о в и в :

22 жовтня 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 .

Просить стягнути з ОСОБА_1 на його користь сукупну заборгованість за договором позики №Л230221-1 від 23.02.2021 року у розмірі 221572 (двісті двадцять одна тисяча п`ятсот сімдесят два) грн. 90 коп., з яких 91119 грн. 60 коп. - основна сума заборгованості, 129389 грн. 83 коп. - неустойка (пеня) за прострочення виконання зобов`язання; 1063 грн. 48 коп. - три відсотки річних за прострочення виконання зобов`язання та стягнути з відповідача на його користь судовий збір у розмірі 2215 грн. 73 коп.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що між ним та ОСОБА_1 23 лютого 2021 року укладено Договір позики №Л230221-1.

Відповідно до цього Договору, позикодавець передає у власність позичальнику, а позичальник приймає у власність від позикодавця грошові кошти в сумі 107688 гривень 00 копійок, що за курсом продажів доларів США в АТ КБ «Приватбанк» (1 долар США = 28,00 грн.) на день укладення цього Договору еквівалентно 3846 доларів США 00 центів, в свою чергу, позичальник зобов`язується повернути позику у визначений цим Договором строк, та згідно із визначеними цим договором умовами сторони домовились, що загальна сума в гривнях, яка підлягає поверненню у строки та в порядку передбаченому цим Договором буде відповідати еквіваленту 3846 доларів США 00 центів, за курсом продажів доларів США в АТ КБ «Приватбанк» на дату здійснення платежу, не пізніше ніж через 3 (три) місяці з моменту укладення даного Договору, тобто до 23.05.2021.

Зазначає, що позивач свої зобов`язання за договором позики №Л230221-1 від 23.02.2021 року виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу грошові кошти у розмірі та в строки, встановлені договором. На підтвердження виконання істотних умов договору позики №Л230221-1 від 23.02.2021 року, 23.02.2021 року відповідачем була власноручно складена та написана розписка.

Відповідач свої зобов`язання повернути грошові кошти у визначені договором позики №Л230221-1 від 23.02.2021 року виконав частково, зокрема повернув готівкою позивачу: 23.03.2021 року - 5096,00 гривень 00 копійок, що еквівалентно 182 доларів США; 23.04.2021 року - 5096,00 гривень 00 копійок, що еквівалентно 182 доларів США; 23.05.2021 року - 1400,00 гривень 00 копійок, що еквівалентно 50 доларів США.

Вказує, що в подальшому, відповідач умисно ухилився від повернення грошових коштів, у зв`язку із чим утворилась сукупна заборгованість у розмірі 221572, 90 гривень.Зазначає, що договір позики №Л230221-1 від 23.02.2021 року містить усі необхідні істотні умови відповідно до вимог ст. 638 ЦК України, зокрема у такому наявні умови про предмет договору грошові кошти у сумі 107688 гривень 00 копійок, що за курсом продажів доларів США в АТ КБ «Приватбанк» (1 долар США = 28,00 грн.) на день укладення цього Договору еквівалентно 3846 доларів США 00 центів, які були передані у власність відповідачу, містить зобов`язання відповідача повернути зазначену позику позивачу у визначені строки відповідно до Графіку повернення грошових коштів, а також передбачає наслідки прострочення виконання зобов`язання.

Заочним рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 01 лютого 2022 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сукупну заборгованість за договором позики №Л230221-1 від 23.02.2021 року у розмірі 221572 (двісті двадцять одна тисяча п`ятсот сімдесят два) грн. 90 коп., з яких 91119 грн. 60 коп. - основна сума заборгованості, 129389 грн. 83 коп. - неустойка (пеня) за прострочення виконання зобов`язання; 1063 грн. 48 коп. - три відсотки річних за прострочення виконання зобов`язання.

Стягнуто з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 2215 грн. 73 коп.

Ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 06 квітня 2022 року заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Цімури Я.В. про перегляд заочного рішення Жовківського районного суду Львівської області від 01 лютого 2022 року залишено без задоволення.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 - адвокат Цімура Яромир Володимирович.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду є незаконним,постановленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує, що відповідач не отримував копію позовної заяви,був позбавлений можливості висловити свою процесуальну позицію, а також подати заперечення по суті позову та не отримував копію заочного рішення. Зазначає, що за цим же договором було вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на транспортний засіб який належить на праві власності ОСОБА_1 ,який переданий під заставу ОСОБА_2 . Отже пред`являючи позов ОСОБА_2 вже знав про виконавчий напис,однак не повідомив про це суд. Відповідач також не згідний з сумою неустойки в розмірі 129 389,83 грн., яка виникла з 91 119,60 грн. основної суми боргу,оскільки зазначена сума є завищена та такою, що суперечить принципам розумності і справедливості. Також вважає, що судом першої інстанції не з`ясовано правову природу договірних відносин між сторонами. З огляду на вище зазначене просить скасувати заочне рішення суду та постановити нове,яким в позові відмовити.

Учасникам справи надіслано копію ухвали про відкриття апеляційного провадження , а позивачу копію апеляційної скарги,що стверджується довідками про доставку електронного листа, однак останній не скористався правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи те, що ціна позову у даній справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, апеляційна скарга підлягає розгляду без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч.5 ст.268 ЦПК України).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до ч.1-4 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено такі обставини.

23 лютого 2021 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено Договір позики №Л230221-1.

Відповідно до п. 1 Договору, позикодавець передає у власність позичальнику, а позичальник приймає у власність від позикодавця грошові кошти в сумі 107688 гривень 00 копійок, що за курсом продажів доларів США в АТ КБ «Приватбанк» (1 долар США = 28,00 грн.) на день укладення цього Договору еквівалентно 3846 доларів США 00 центів, в свою чергу, позичальник зобов`язується повернути позику у визначений цим Договором строк, та згідно із визначеними цим договором умовами сторони домовились, що загальна сума в гривнях, яка підлягає поверненню у строки та в порядку передбаченому цим Договором буде відповідати еквіваленту 3846 доларів США 00 центів, за курсом продажів доларів США в АТ КБ «Приватбанк» на дату здійснення платежу, не пізніше ніж через 3 (три) місяці з моменту укладення даного Договору, тобто до 23.05.2021.

Згідно із п. 5 Договору, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві суму позики, визначену в п. 1 Договору відповідно до Графіку повернення позичальником грошових коштів, а саме: 5096,00 (п`ять тисяч дев`яносто шість) грн. 00 коп., що еквівалентно 182 (сто вісімдесят два) доларів США 00 центів до «23» березня 2021 року включно; 5096,00 (п`ять тисяч дев`яносто шість) грн. 00 коп., що еквівалентно 182 (сто вісімдесят два) доларів США 00 центів до «23» квітня 2021 року включно; 97496,00 (дев`яносто сім тисяч чотириста дев`яносто шість) гривень 00 копійок, що еквівалентно 3482 (три тисячі чотириста вісімдесят два) долари США 00 центів до «23» травня 2021 року включно.

Встановлено, що позивач свої зобов`язання за договором позики №Л230221-1 від 23.02.2021 року виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу грошові кошти у розмірі та в строки, встановлені договором про що ОСОБА_3 23 лютого 2021 року власноручно написав розписку, що він отримав позику від позивача у сумі 107688 гривень 00 копійок, що за курсом продажів доларів США в АТ КБ «Приватбанк» (1 долар США = 28,00 грн.) на день укладення цього договору еквівалентно 3846 доларів США 00 центів, та зобов`язався повернути цю суму позивачу у строк до 23 травня 2021 року.

Відповідач свої зобов`язання повернути грошові кошти у визначені договором позики №Л230221-1 від 23.02.2021 року виконав частково, зокрема повернув готівкою позивачу: 23.03.2021 року - 5096,00 (п`ять тисяч дев`яносто шість) гривень 00 копійок, що еквівалентно 182 (сто вісімдесят два) доларів США; 23.04.2021 року - 5096,00 (п`ять тисяч дев`яносто шість) гривень 00 копійок, що еквівалентно 182 (сто вісімдесят два) доларів США; 23.05.2021 року - 1400,00 (одна тисяча чотириста) гривень 00 копійок, що еквівалентно 50 (п`ятдесят) доларів США.

В подальшому, відповідач ухилився від повернення грошових коштів, у зв`язку із чим утворилась сукупна заборгованість у розмірі 221572, 90 гривень, з яких:

-91 119, 60 грн., що за офіційним курсом продажу доларів США в АТ КБ «Приватбанк» становить 1 долар США = 26, 5500 гривень, та еквівалентно 3 432 долари США 00 центів основна сума заборгованості за Договором;

-129 389, 83 грн. неустойка (пеня) за прострочення виконання зобов`язання за договором позики №Л230221-1 від 23.02.2021 року. Неустойка (пеня) дорівнює 91 119, 60 (основна сума заборгованості) x 1 (розмір неустойки (пені), зазначений у договорі - 1% за кожний календарний день прострочення) x 142 (кількість днів у періоді прострочення грошового зобов`язання) / 100, що становить 129 389, 83 грн.;

- 1063,48 грн. три відсотки річних за прострочення виконання зобов`язання. Три відсотки річних становлять 91 119, 60 (основна сума заборгованості) x 3 (відсотки річних) x 142 (кількість днів у періоді прострочення грошового зобов`язання) / 365 / 100, що дорівнює 1063, 48 гривень 48 копійок.

Зокрема, відповідно до п. 11 Договору, у разі прострочення виконання зобов`язання (несвоєчасне повернення позики або її чергової частини за графіком) позичальником за даним договором, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю неустойку у розмірі 1% від загальної суми заборгованості, за кожний календарний день існування простроченої заборгованості, а також три відсотки річних від простроченої суми.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд виходив із вимог ст.1049 ЦК України,якою передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором та вимог ст.ст. 610,611 ЦК України, якими встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди,а також з вимог ст.625 ЦК України, яка передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд взяв до уваги наведений позивачем розрахунок заборгованості.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині стягнення суми позики та трьох процентів річних , а рішення суду в частині стягнення неустойки на думку колегії суддів, підлягає зміні в сторону зменшення, оскільки її розмір перевищує суму позики, що суперечить засадам розумності та справедливості .

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Вимогами ч. 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом правильно встановлено, що позичальник не в повній мірі виконав умови договору позики, зокрема повернув лише частину позики, а саме 23.03.2021 року - 5096,00 (п`ять тисяч дев`яносто шість) гривень 00 копійок, що еквівалентно 182 (сто вісімдесят два) доларів США; 23.04.2021 року - 5096,00 (п`ять тисяч дев`яносто шість) гривень 00 копійок, що еквівалентно 182 (сто вісімдесят два) доларів США; 23.05.2021 року - 1400,00 (одна тисяча чотириста) гривень 00 копійок, що еквівалентно 50 (п`ятдесят) доларів США, що в сумі становить лише 11592 грн. та еквівалентно 414 доларам США.

Однак стягуючи суму неустойки (пені), суд не врахував вимоги ч.3 ст.551 ЦПК України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Цивільні відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.11.2018 у справі № 913/89/18, від 04.12.2018 у справі № 916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі № 904/5830/18.

Враховуючи наведене, апеляційний суд доходить висновку, що розмір неустойки слід зменшити до розміру основного боргу, що буде відповідати засадам розумності і справедливості по відношенні до обох сторін договору позики.

З приводу доводів апеляційної скарги про те, що позивач приховав від суду інформацію щодо стягнення заборгованості шляхом видачі виконавчого напису нотаріуса, апеляційним судом з`ясовано, що рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 09 лютого 2022 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 25 серпня 2022 року визнано виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,а відтак право позивача підлягає захисту шляхом стягнення заборгованості за договором позики у даній справі.

Аргументи апеляційної скарги про не з`ясування правової природи договірних відносин між сторонами є голослівними, оскільки судом достовірно встановлено, що між сторонами укладено договір позики, що підтверджується власноручно написаною відповідачем розпискою.

За своєю суттю, розписка про отримання в борг коштів є документом, який видає боржник кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання певної грошової суми або речей.

Відповідач, жодним чином не заперечує, що уклав договір позики та написав розписку про отримання коштів в борг, а лише голослівно зазначає, що позивач під приводом надання позик під заставу транспортних засобів займається підприємницькою діяльністю автломбарду, однак такі твердження не підтверджені жодними належними та допустимим доказами.

Доказів повернення всієї суми позики відповідачем не надано.

Враховуючи наведене, рішення в частині стягнення заборгованості за договором позики та трьох процентів річних слід залишити без змін, а рішення в частині стягнення неустойки змінити, зменшивши таку до розміру неповернутої суми позики.

Згідно з ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Відповідно до пункту 4 ч.1, ч.2 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Керуючись ст. ст. 374 ч.1 п.п.1,2,375,376 ч.1 п.4,376 ч.2,383,384,389-391 ЦПК України , апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 -адвоката Цімури Яромира Володимировича задольнити частково.

Заочне рішення Жовківського районного суду Львівської області від 01 лютого 2022 року змінити, зменшивши розмір неустойки з 129 389грн.83 коп. до 91 119 грн.60 коп. та виклавши абзац перший та другий резолютивної частини рішення в такій редакції.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сукупну заборгованість за договором позики №Л230221-1 від 23.02.2021 року у розмірі 183 302,68 грн. (сто вісімдесят три тисячі триста дві грн..62 коп.) , з яких 91119 грн. 60 коп. - основна сума заборгованості, 91119 грн. 60 коп. - неустойка (пеня) за прострочення виконання зобов`язання; 1063 грн. 48 коп. - три відсотки річних за прострочення виконання зобов`язання.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст. ст. 389-391 ЦПК України.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк