Справа № 351/2025/21
Провадження № 22-ц/4808/1219/22
Провадження № 22-ц/4808/1220/22
Головуючий у 1 інстанції Калиновський М.М.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів: Пнівчук О.В., Луганської В.М.,

секретаря Кузів А.В.,

з участю представника ФОП ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції справу за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ТОВ «ТРЕВЕЛ ПРОФЕШНЛ ГРУП», про захист прав споживача в частині стягнення коштів за ненадані послугиза апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Снятинського районного суду від 08 вересня 2022 року та додаткове рішення Снятинського районного суду від 21 вересня 2022 року під головуванням судді Калиновського М.М. у м. Снятин,

в с т а н о в и в:

В листопаді 2021 року ОСОБА_2 звернувся в суд першої інстанції з позовом до ФОП ОСОБА_1 , третя особа: ТОВ «ТРЕВЕЛ ПРОФЕШНЛ ГРУП», про захист прав споживача і стягнення коштів за ненадані послуги.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що 19.07.2021 між ним та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 , яка діє від імені та в інтересах ТОВ «ТРЕВЕЛ ПРОФЕШНЛ ГРУП», укладено договір про надання туристичних послуг (на туристичне обслуговування). Туристам ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 було оформлено ваучер за №АЕ06081032, а позивачем було передано відповідачу кошти в сумі 49 000 грн за відпочинок цих трьох осіб у період з 06.08.2021 по 14.08.2021 в готелі Sheraton Jumeirah Beach Dubai 5* (OAE).

Під час перетину державного кордону 06.08.2021 ОСОБА_3 , яка є малолітньою донькою ОСОБА_4 , прикордонною службою було відмовлено у перетині кордону на виїзд з України, у зв`язку з відсутністю нотаріально посвідченої згоди другого з батьків. Унаслідок цього позивач не зміг скористатися туристичною послугою, так як відповідач не надав всієї необхідної інформації згідно Закону України «Про туризм», зокрема не повідомив позивача про необхідність оформлення згоди другого з батьків для виїзду за межі України дитини, яка не досягла 16 років.

Оскільки п. 5.2 договору про надання туристичних послуг від 19.07.2019 передбачено, що турагент зобов`язується відшкодувати власними силами та за власний рахунок будь-які збитки, завдані замовнику, ненаданням або наданням неповної та недостовірної інформації, визначеної договором, позивач просив стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на його користь збитки у розмірі 49 000 грн.

Рішенням Снятинського районного суду від 08 вересня 2022 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 . Витрати по сплаті судового збору віднесено за рахунок держави.

Додатковим рішенням Снятинського районного суду від 21 вересня 2022 року задоволено частково заяву ОСОБА_5 , який діє в інтересах ФОП ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення, щодо судових витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 судові витрати на професійну правову допомогу в розмірі 6 000 грн. В решті заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права, висновки викладені у рішенні не відповідають обставинам справи, у зв`язку з чим воно підлягає скасуванню.

Суд не врахував доводи позивача про невиконання умов договору, не звернув увагу на зацікавленість позивача та інших туристів у перетині державного кордону.

Він під час укладення договору надавав інформацію, яка цікавила відповідача для укладення туру та був впевнений, що звернувся до кваліфікованого спеціаліста, який надаватиме всю необхідну інформацію. Також відповідач не уточнював у нього чи являється неповнолітня ОСОБА_3 його рідною донькою.

Судом під час прийняття рішення не враховано покази свідка ОСОБА_6 , яка безпосередньо була присутня під час бронювання ним туристичного туру, а саме той факт, що відповідачем «було вказано, що для виїзду неповнолітньої дитини необхідно мати з собою свідоцтво про народження дитини, також клієнту вручено пам`ятку подорожуючим».

Вважає, що суд першої інстанції поверхово розглянув справу, вказавши на те, що позовні вимоги заявлено в своїх інтересах туристом ОСОБА_2 , який міг продовжувати подорож, оскільки відмова у перетині державного кордону України малолітній ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , не була забороною для здійснення ним туристичної подорожі.

Однак, він відповідно до договору про надання туристичних послуг (на туристичне обслуговування) від 19.07.2021 замовляв продукт, який передбачав саме подорож трьома особами, які були заявлені в Додатку №1 до договору, а не самостійно подорож, оплату відповідних послуг також здійснював він, тому висновки суду про можливість самостійної подорожі позивачем не відповідають дійсності, оскільки саме між позивачем та відповідачем наявні договірні зобов`язання, а не між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Тому відповідачем замовлений продукт повинен був бути наданий у відповідності до договору про надання туристичних послуг саме йому, а не третім особам, зазначеним у купівлі туристичного продукту.

Оскільки фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, та норма матеріального права, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин судом першої інстанції належним чином не встановлені, не досліджено наявності обставин, якими він обґрунтовував свої вимоги, оскаржуване рішення не відповідає вимогам щодо законності й обґрунтованості, тому є підстави для його скасування і ухвалення у відповідній частині нового рішення або його зміни.

Він має право на відшкодування вартості оплаченої туристичної послуги у розмірі 49 000 грн, яка не була йому надана у зв`язку з неналежним виконанням умов договору відповідачем.

Витрати у зв`язку з розглядом справи покладаються на сторони відповідно до вимог ч.2 ст. 141 ЦПК України.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов в частині стягнення коштів за ненадані послуги задовольнити та стягнути з ФОП ОСОБА_1 на його користь збитки у розмірі 49 000 грн. Скасувати додаткове рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення з позивача судових витрат на професійну правничу допомогу залишити без задоволення.

Представник ФОП ОСОБА_1 адвокат Яковишин В.Ю. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, а в задоволені апеляційної скарги слід відмовити.

Не погоджуючись з доводами апелянта, представник ФОП ОСОБА_1 , зазначає, що інформацію про порядок перетину кордону турист отримує перед підписанням договору, а не перед перетином кордону. ОСОБА_2 підтвердив, що отримав повну, актуальну та достовірну інформацію про умови надання туристичних послуг в обсязі, підписавши відповідний договір.

Про отримання повної інформації і обізнаність ОСОБА_2 з нею підтвердили і свідки, яких допитували в судовому процесі.

Зацікавленість апелянта у перетині кордону не звільняє його від обов`язку виконувати умови договору.

Відповідно до договору на туристичне обслуговування ОСОБА_2 зобов`язався до моменту оформлення документів та бронювання довести до відома турагенту інформацію про обставини, які перешкоджають здійсненню туру. Ці обставини перелічені в договорі.

Після того як ОСОБА_2 отримав інформацію про тур та документи, які потрібні для перетину кордону, він повинен був повідомити тур агента, що ОСОБА_4 потребує дозволу батька для виїзд за кордон ОСОБА_3 . Проте, позивач цього не зробив, стверджуючи при цьому, що ОСОБА_4 його дружина.

Тому, позивач намагається свій обов`язок щодо надання турагенту усієї інформації про групу туристів вважати обов`язком саме турагента витребувати цю інформацію у туриста. Це суперечить умовам договору про туристичне обслуговування та діям ОСОБА_2 .

Доводи апелянта не спростовують висновків суду, суперечать умовам договору і ґрунтуються на власному тлумаченні обставин справи та договору.

У скарзі ОСОБА_2 зазначає, що судом під час прийняття рішення не враховано покази свідка ОСОБА_6 , яка безпосередньо була присутня під час бронювання позивачем туристичного туру, а саме той факт, що відповідачем було вказано, що для виїзду неповнолітньої дитини необхідно мати з собою свідоцтво про народження дитини, а також те, що клієнту вручено пам`ятку подорожуючим.

Таким твердженням ОСОБА_2 не спростовує жоден з висновків суду, натомість визнає і підтверджує, що йому надали усю інформацію про тур.

У процесі розгляду справи свідки дали покази, що ОСОБА_2 представляв ОСОБА_4 своєю дружиною.

Зважаючи на різні прізвища цих туристів, працівники ФОП ОСОБА_1 повідомили ОСОБА_2 про необхідність надання свідоцтва про народження дитини. На виконання умов договору про туристичне обслуговування ОСОБА_2 мав повідомити працівників ФОП ОСОБА_1 , що він не є батьком дитини, але протягом 21 дня він цього не зробив.

Тому доводи ОСОБА_2 не спростовують законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

ОСОБА_2 особисто не мав перешкод у перетині державного кордону України і не скористався туристичним продуктом з власної ініціативи, діючи на власний розсуд. Тому, його вимоги про відшкодування збитків шляхом повернення вартості туристичного продукту є безпідставними, оскільки особисто його право на перетин кордону та неможливість скористатися туром не порушено.

Те, що договір про туристичне обслуговування передбачав подорож трьома особами не свідчить про те, що порушені права саме ОСОБА_2 і що він набув право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

ОСОБА_2 не зазначив, які норми матеріального чи процесуального права порушив суд. Інші ж твердження ОСОБА_2 висновків суду не спростовують.

Просить залишити рішення суду першої інстанції та додаткове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник ФОП ОСОБА_1 адвокат Яковишин В.Ю., який приймав участь у справі в режимі відеоконференції, вимоги апеляційної скарги заперечив, покликаючись на обґрунтованість висновків суду першої інстанції.

ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_1 , представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ТОВ «ТРЕВЕЛ ПРОФЕШНЛ ГРУП», в засідання апеляційного суду не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про день, час і місце слухання справи.

ОСОБА_2 подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив про розгляд справи за їхньої відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ФОП ОСОБА_1 , перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Встановлено, що 19 липня 2021 року між ФОП ОСОБА_1 , в особі ОСОБА_1 , який діє на підставі Агентського договору на реалізацію турпродукту, (далі Турагент), який діє від імені та в інтересах ТзОВ «ТРЕВЕЛ ПРОФЕШНЛ ГРУП» на підставі Агентського договору (далі - Туроператор), з одного боку, та ОСОБА_9 НОМЕР_1 , 10/11/16, 2619 (паспорт, серія , номер, коли та ким виданий), (далі Замовник), з другого боку, які разом надалі іменуються «Сторони» уклали Договір про надання туристичних послуг (на туристичне обслуговування). Згідно договору Турагент зобов`язується на підставі підтвердженої Туроператором заявки забезпечити надання Замовнику, сформованого Туроператором Турпродукту/Турпослуги, на умовах, визначених цим Договором та Додатком 1 до нього («Перелік замовлених послуг»), а Замовник зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплатити вартість Турпродукту /Турпослуги згідно з даним Договором (т.1 а.с. 11-18).

Відповідно Додатку 1 «Перелік замовлених послуг» до Договору про надання туристичних послуг №АЕ06081032 від 19.07.2021, туристичні послуги надаються ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Дата початку та закінчення Тура 06.08.21 по 14.08.21, країна ОАЕ. Вартість Туру 49 000,00 грн Офомлено ваучер №АЕ06081032 (т.1 а.с. 19).

Договір про туристичне обслуговування підписано позивачем ОСОБА_2 .

Встановлено, що туристи ОСОБА_2 та ОСОБА_7 на час укладення договору не перебували в зареєстрованому шлюбі між собою. Також позивач ОСОБА_9 не є батьком ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є донькою ОСОБА_7 .

Уповноваженою особою прикордонної служби України 06 серпня 2021 року в аеропорту «Бориспіль» у м. Києві прийнято рішення про відмову у перетині державного кордону України громадянину України, який не досяг 16-річного віку - ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка перетинала державний кордон у супроводі матері ОСОБА_7 , у зв`язку з відсутністю нотаріального посвідченої згоди другого з батьків (т.1 а.с. 22).

Згідно ст. 901 ЦК України договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 906 ЦК України передбачено, що збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 1 Закону України «Про туризм» визначено, що туристичний продукт - це попередньо розроблений комплекс туристичних послуг, який поєднує не менше ніж дві такі послуги, що реалізується або пропонується для реалізації за визначеною ціною, до складу якого входять послуги перевезення, послуги розміщення та інші туристичні послуги, не пов`язані з перевезенням і розміщенням (послуги з організації відвідувань об`єктів культури, відпочинку та розваг, реалізації сувенірної продукції тощо).

Відповідно до статті 5 Закону України «Про туризм» учасниками відносин, що виникають при здійсненні туристичної діяльності, є юридичні та фізичні особи, які створюють туристичний продукт, надають туристичні послуги (перевезення, тимчасового розміщення, харчування, екскурсійного, курортного, спортивного, розважального та іншого обслуговування) чи здійснюють посередницьку діяльність із надання характерних та супутніх послуг, а також громадяни України, іноземці та особи без громадянства (туристи, екскурсанти, відвідувачі та інші), в інтересах яких здійснюється туристична діяльність.

Суб`єктами, що здійснюють та/або забезпечують туристичну діяльність (далі - суб`єкти туристичної діяльності), є:

-туристичні оператори (туроператори) - юридичні особи, створені згідно із законодавством України, для яких виключною діяльністю є організація та забезпечення створення туристичного продукту, реалізація та надання туристичних послуг, а також посередницька діяльність із надання характерних та супутніх послуг і які в установленому порядку отримали ліцензію на туроператорську діяльність;

-туристичні агенти (турагенти) - юридичні особи, створені згідно із законодавством України, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, які здійснюють посередницьку діяльність з реалізації туристичного продукту туроператорів та туристичних послуг інших суб`єктів туристичної діяльності, а також посередницьку діяльність щодо реалізації характерних та супутніх послуг.

Згідно зі ст.20 Закону України «Про туризм» якість туристичних послуг повинна відповідати умовам договору, порядок і способи захисту порушених прав туристів визначаються законодавством про захист прав споживачів.

Пунктом 1 ч.4 ст.19-1, ч.2 ст.24, п.2 ч.1 ст.25 Закону України «Про туризм» визначено, що до укладення договору на туристичне обслуговування споживачеві туристичного продукту надається інформація про: основні вимоги до оформлення в`їзних/виїзних документів (паспорт, дозвіл (віза) на в`їзд/виїзд до країни тимчасового перебування), у тому числі строк їх оформлення.

Суб`єкти туристичної діяльності зобов`язані надавати туристам необхідну і достовірну інформацію про туристичні послуги, права, обов`язки та правила поведінки туристів (екскурсантів), умови страхування, порядок відшкодування завданих збитків, умови відмови від послуг, правила візового, митного режиму, перетинання державного кордону та іншу інформацію, передбачену цим Законом. Туристи і екскурсанти мають право на необхідну і достовірну інформацію про правила в`їзду до країни (місця) тимчасового перебування, а також виїзду з країни (місця) тимчасового перебування і перебування там, про звичаї місцевого населення, пам`ятки природи, історії, культури та інші об`єкти туристичного показу, що знаходяться під особливою охороною, стан навколишнього середовища.

За правилами ст. 20 цього ж Закону, визначено, що до договору на туристичне обслуговування застосовуються загальні положення договору про надання послуг, якщо інше не передбачено законом. Договір на туристичне обслуговування укладається в письмовій чи електронній формі відповідно до закону і у договорі на туристичне обслуговування зазначаються істотні умови договору.

Частиною 1 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію не вважається рекламою.

Відповідно до п. 3.3.4 f Договору, Замовник зобов`язується: довести до відома Турагента/Туроператора до моменту оформлення документів та здійснення ним бронювання інформацію про обставини, що перешкоджають здійсненню Туру, до яких в тому числі, але не обмежуючись, відносяться: необхідність отримання Туристом спеціальних дозволів або погоджень від третіх осіб або компетентних органів, в тому числі, але не виключно: згоди на виїзд дитини за кордон, а також будь-які інші заборони та/або обмеження, які перешкоджають Туристу здійснити виїзд/в`їзд з/в Україну, тощо.

Згідно п. 7.6 Договору, підписанням даного Договору Замовник підтверджує, що отримав повну, актуальну та достовірну інформацію про умови надання туристичних послуг в обсязі не меншому аніж передбаченому статтею 19-1 ЗУ «Про туризм» та відповідна інформація надана Замовником Туристу.

Відповідно до п.7.7 Договору замовник підтверджує ознайомлення з інформацією про необхідні для виїзду паспортні та візові документи та підстави відмови у в`їзді та підтверджує ознайомлення із зазначеною інформацією Турагентом туриста.

Факт підписання договору свідчить про інформування Замовником правил перетину державного кордону.

За змістом статті 30 Закону України «Про туризм» порушення законодавства в галузі туризму тягне за собою відповідальність згідно із законом. Порушеннями законодавства в галузі туризму є, зокрема ненадання, несвоєчасне надання або надання туристові інформації, що не відповідає дійсності; порушення умов договору між туристом і суб`єктом туристичної діяльності з надання туристичних послуг.

Частиною першою-другою статті 33 Закону України «Про туризм» передбачено, що суб`єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, що завдало шкоду, зобов`язаний відшкодувати туристу збитки у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Заподіяна туристу моральна (немайнова) шкода, якою порушені його законні права, відшкодовується суб`єктом туристичної діяльності в порядку, встановленому законом.

За неналежне виконання своїх зобов`язань туроператор, турагент, інші суб`єкти туристичної діяльності несуть майнову та іншу відповідальність, визначену в договорі відповідно до чинного законодавства. Розмір майнової відповідальності туроператора, турагента чи іншого суб`єкта туристичної діяльності не може перевищувати фактично завданих замовнику збитків з їх вини (частини перша та друга статті 32 Закону України «Про туризм»).

Отже майнову відповідальність несе суб`єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, тобто порушив умови договору між туристом і суб`єктом туристичної діяльності з надання туристичних послуг, та з вини якого замовнику завдано збитків.

Зазначене узгоджується з висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 03 липня 2013 року у справі № 6-42цс13, який підтверджено Верховним Судом у постанові від 30 жовтня 2019 року у справі № 201/17472/16-ц.

Відповідно до ч. 1, 2 та 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76, 77 ЦПК України).

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі.

Суд першої інстанції, оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Посилання апелянта у скарзі на те, що суд не врахував доводи позивача на невиконання відповідачем умов договору і не звернув увагу на зацікавленість у перетині державного кордону позивача та осіб з якими він бажав провести відпочинок, є необґрунтованими.

Суд першої інстанції було надав правильну оцінку укладеному договору про надання туристичних послуг, дослідив його умови і встановив згоду ОСОБА_2 з викладеними у договорі умовами, підписавши його.

Доводи апелянта, що судом не враховано покази свідка ОСОБА_6 , спростовуються таким. У суді першої інстанції свідок ОСОБА_6 вказала, що була присутня при бронюванні ОСОБА_2 туру для відпочинку. При розмові між ОСОБА_2 та іншим працівником, останньому було роз`яснено правила виїзду за кордон. Після бронювання туру між сторонами було підписано договір та видано документи для виїзду. Зокрема було вказано, що для виїзду неповнолітньої дитини необхідно мати з собою свідоцтво про народження дитини. Також клієнту було вручено пам`ятку подорожуючим. Свідок дала показання, що під час розмови ОСОБА_2 стверджував про ознайомлення з умовами поїздки.

У наданій ОСОБА_2 пам`ятці туриста ОАЕ відображено перелік документів необхідних для виїзду в ОАЕ. Також вказано на випадок, якщо в поїздку до ОАЕ вирушають неповнолітні діти (до 18 років) без батьків або з одним із батьків, на необхідність мати з собою нотаріально засвідчений дозвіл від батьків, виданий на ім`я особи, яка супроводжує дитину. Якщо дитина подорожує з одним із батьків, рекомендують мати такий дозвіл від другого з батьків (т. 1 а.с. 46).

Відповідно до п. 4 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.95 № 57 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25.08.2010р. № 724), виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється:

1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску;

2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: за наявності довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері).

Згідно положень п.5.11g Договору Турагент/Туроператор не відповідають перед Замовником за негативні наслідки й збитки, що виникли в результаті подій і обставин, що знаходяться поза межами компетенції Турагента/Туроператора, а також за дії (бездіяльність) третіх осіб, а саме: за наслідки, які настали у зв`язку з неможливістю перетину туристом кордону будь-якої держави внаслідок визнанням документів туриста нечинними та/або такими, що не відповідають діючим законодавчим вимогам, та/або у разі відсутності будь-яких документів туриста, необхідних для здійснення перетину кордону.

Тому в цьому випадку відповідач не несе відповідальності за негативні наслідки які виникли при перетині державного кордону України малолітньою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки ОСОБА_2 було надано інформацію про перелік документів для виїзду за кордон малолітньої дитини.

Колегія суддів апеляційного суду звертає свою увагу на те, що посилання суду першої інстанції на можливість ОСОБА_2 самостійно продовжувати подорож є необґрунтованим. Відповідно до договору про надання туристичних послуг від 19.07.2021 останній замовляв продукт, який передбачав подорож трьома особами, які були заявлені в Додатку №1 до цього договору. Позивач оплатив такий продукт особисто, поніс витрати на оплату відпочинку для трьох осіб і звернувся з вимогою про відшкодування збитків, завданих йому відповідачем неналежним виконанням умов договору. Тому посилання суду першої інстанції на можливість продовження позивачем подорожі одноособово не може бути додатковою підставою для відмови йому у задоволенні позову.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення у відповідності з вимогами ч.1 ст. 376 ЦПК України є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків,викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ураховуючи вищенаведене колегія суддів приходить до переконання, що рішення суду першої інстанції слід змінити, виключивши з мотивувальної частини посилання суду, що ОСОБА_2 міг сам продовжувати подорож.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції частково задовольнив заяву представника ФОП ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат на професійну допомогу у розмірі 6 000 грн. Колегія суддів апеляційного суду вважає, що судом обґрунтовано ураховано критерії реальності адвокатських витрат, а також критерії розумності такого розміру, виходячи з конкретних обставин та фінансового стану обох сторін. Суд прийшов до правильного висновку про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 6 000 грн. Розмір цих витрат відповідає критеріям розумності, виваженості та справедливості, а заявлені заявником витрати у розмірі 11 000 грн є значно завищеними. Доводи апелянта про скасування додаткового рішення є необґрунтованими і не стверджуються відповідними доказами, які можуть бути підставою для зміни чи скасування рішення про стягнення таких витрат, тому його слід залишити в силі.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.

Частиною першою зазначеної статті встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на апелянта.

Керуючись ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Снятинського районного суду від 08 вересня 2022 року змінити, виключивши з мотивувальної частини посилання, що ОСОБА_9 міг одноособово продовжувати подорож.

В решті рішення суду залишити без змін.

Додаткове рішення Снятинського районного суду від 21 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 08 грудня 2022 року.

Суддя-доповідач: І.В. Бойчук

Судді: О.В. Пнівчук

В.М. Луганська