КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2022 року

м. Київ

справа №753/8006/20

провадження № 22-ц/824/5389/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А. (суддя-доповідач)

суддів - Желепи О.В., Шкоріної О.І.

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «МТБ БАНК»

відповідачі - ОСОБА_1 , Міністерство юстиції України

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - ОСОБА_2

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_2

на протокольну ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 18 листопада 2021 року у складі судді Лужецької О.Р.

у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» до ОСОБА_1 , Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2020 року представник ПАТ «МТБ Банк» - Сердюк К.В. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_2 , в якому просив витребувати з незаконного володіння у ОСОБА_1 користь ПАТ «МТБ Банк» нерухоме майно - квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов`язати Міністерство юстиції України та органи державної реєстрації прав на нерухоме майно, державних реєстраторів прав на нерухоме майно, в тому числі осіб, які виконують функції реєстраторів, здійснити державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за ПАТ «МТБ Банк» у зв`язку з витребуванням майна з незаконного володіння; стягнути на користь ПАТ «МТБ Банк» судовий збір у розмірі 4 204 грн.

30 вересня 2021 року третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_2 подав до позовну заяву про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора, в якій просив залучити його до участі у справі № 753/8006/20 в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, прийняти до розгляду позовну заяву та розглянути її у порядку, передбаченому ЦПК України.

У мотивування вимог зазначав, що, на його думку, аналізуючи обставини та матеріали справи, зміст позову та відповіді представників позивача, матеріали реєстраційної справи №0, його цивільні права можуть бути порушені.

Протокольною ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 18 листопада 2021 року позовну заяву ОСОБА_2 повернуто та роз`яснено право звернутись з окремим позовом.

Не погоджуючись з указаною протокольною ухвалою, 15 січня 2022 року ОСОБА_2 звернувся безпосередньо до Київського апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить процесуальне рішення суду від 18 листопада 2021 року про повернення заяви від 30 вересня 2021 року скасувати, зобов`язати суд вирішити питання щодо відкриття провадження у справі стосовно позовної заяви ОСОБА_2 відповідно до приписів статей 185-188 ЦПК України та постановити відповідну ухвалу.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що в постанові ВП ВС від 28 травня 2018 року, справа №826/19487/14 роз`яснено, що за потреби ОСОБА_2 не позбавлений права захисту своїх прав у загальному суді.

Зазначає, що не погоджується з твердженнями представника ПАТ «МТБ БАНК» адвоката Семенюта О.В., викладеними у відповіді на пояснення третьої особи щодо позову, про те, що посилання ОСОБА_2 на обставини щодо незаконного набуття права власності на квартиру 06 серпня 2014 року за ПАТ КБ «Центр», не стосуються предмету спору.

Уважає, що метою позовної заяви ПАТ «МТБ БАНК» від 18 травня 2021 року є умисне порушення прав та інтересів не тільки добросовісного набувача ОСОБА_1 , а і його цивільних прав та інтересів, які можуть бути порушені під час розгляду справи №753/8006/20 та які ОСОБА_2 має захистити не тільки заперечуючи позовну заяву ПАТ «МТБ БАНК», а й шляхом подання до суду позовної заяви у порядку, передбаченому статтями 52, 195 ЦПК України, як третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору.

Зазначає, що 10 червня 2021 року звернувся до суду із заявою № б/н про зміну процесуального статусу у даній справі, проте вона не була розглянута.

30 вересня 2021 року повторно подав заяву вх. № 67766 (яка також не була розглянута судом першої інстанції), до якої подав позовну заяву від 30 вересня 2021 року (яка була вручена учасникам судового засідання 30 вересня 2021 року).

Вказує, що, на його думку, 18 листопада 2021 року головуючий суддя прийняв незаконне процесуальне рішення про повернення позовної заяви ОСОБА_2 без винесення відповідної ухвали, вказавши на те, що він має право звернутись до суду з окремим позовом.

На переконання ОСОБА_2 дані дії головуючого судді порушують порядок відкриття провадження у справі та порушують порядок повернення позовної заяви позивачу, які встановлені статтями 185, 187, 195 ЦПК України.

Звертає увагу на те, що зі змісту протоколів судових засідань від 30 вересня 2021 року та 18 листопада 2021 року вбачається, що суд не встановив обставин, передбачених статтею 185 ЦПК України, вийшов за межі процесуального закону,та з власних міркувань прийняв незаконне рішення про повернення позовної заяви.

Зазначає, що суд на протязі п`яти днів не виніс та не надіслав йому ухвалу про залишення позовної заяви без руху (ч. 1 ст. 185 ЦПК), а також не виніс ухвалу про відкриття провадження, що зобов`язаний вчинити з огляду на приписи ч. 1 ст. 187 ЦПК України.

Повідомляє, що суд першої інстанції передчасним рішенням про закриття підготовчого провадження позбавив позивача повторно подати позовну заяву в силу обмежень, встановлених ч. 1 ст. 52 ЦПК України, згідно яких третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору може вступити у справу, а саме лише до закінчення підготовчого провадження.

Інші учасники справи не скористалися своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направили.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до частини другої статті 369 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Повертаючи позовну заяву третьої особи ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 має право звернутись з окремим позовом.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмежене, особливо щодо умов прийнятності скарги. Проте право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати легітимну мету та гарантувати пропорційність між їх використанням і такою метою (mutatis mutandis, рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мельник проти України» («Melnyk v. Ukraine» заява № 23436/03, § 22, від 28 березня 2006 року).

Виходячи з приписів статей 55, 129 Конституції України застосування та користування правами на судовий захист здійснюється у випадках та в порядку, встановлених законом.

Верховний Суд за таких міркувань відзначає, що реалізація конституційного права, зокрема, на судовий захист ставиться у залежність від положень процесуального закону, в даному випадку - норм ЦПК України.

У процесі розгляду судом спору між позивачем і відповідачем інша особа (третя особа) з метою захисту свого права може заявити самостійні вимоги щодо предмета спору, якщо вважає, що саме їй належить право на предмет спору чи його частину.

За змістом ч. 1 ст. 52 ЦПК України треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, можуть вступити у справу до закінчення підготовчого провадження або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, подавши позов до однієї або декількох сторін.

Згідно з ч. 3, 4 ст. 52 ЦПК України треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, користуються усіма правами і несуть усі обов`язки позивача. Після вступу у справу третьої особи, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору, справа за клопотанням учасника справи розглядається спочатку.

Як роз`яснено у п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ в суді першої інстанції», судам слід мати на увазі, що, оскільки від належного вирішення питання про прийняття зустрічного позову, позову третьої особи із самостійними вимогами та об`єднання і роз`єднання позовів залежить своєчасний і правильний розгляд заявлених вимог, то ці процесуальні дії необхідно провадити у точній відповідності з правилами, встановленими статтями 123 - 126 ЦПК.

Позовні вимоги кількох осіб до одного й того ж відповідача або позивача до кількох відповідачів можуть бути об`єднані в одне провадження, якщо ці вимоги є однорідними, зокрема такі, які нерозривно пов`язані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших, таке об`єднання не допускається, коли відсутня спільність предмета позову.

До позовів третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору у справі, в якій відкрито провадження, застосовуються положення статей 193 і 194 ЦПК України, тобто як до вимог щодо подачі зустрічного позову.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом.

Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним. Недоцільно розглядати первісний позов і зустрічний позов, якщо це затягне розгляд справи, істотно розширить предмет доказування.

Таким чином, для того, щоб набути статус третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, повинно бути дотримано декілька критеріїв:

1) матеріально-правовий (наявність єдиного предмету спору);

2) суб`єктний (позовні вимоги можуть бути пред`явлені як одній стороні, так і декільком сторонам );

3) часовий (вступ у справу відбувається до закінчення підготовчого провадження або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження).

Дотримання цих критеріїв підлягає оцінці та з`ясуванню під час прийняття рішення щодо вступу у справу третьої особи з самостійними вимогами (аналогічний висновок наведено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09 вересня 2019 року у справі №910/12463/18, від 27 вересня 2019 року у справі №904/323/19, від 05 грудня 2019 року у справі №911/3132/17, від 11 листопада 2020 року у справі №912/2751/16).

Отже, право на пред`явлення позовної заяви третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору не є абсолютним, подаючи позовну заяву заявник повинен дотримуватись вимог ГПК України щодо форми, змісту, строку подання, а також порядку її подання.

Ознаками зустрічного позову є його взаємопов`язаність із первісним позовом і доцільність його спільного розгляду з первісним позовом, зокрема коли позови виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом можуть різнитися з вимогами первісного позову, але вони об`єднуються в одне провадження з первісним позовом ухвалою суду.

Взаємна пов`язаність зустрічного та первісного позовів може виражатись у підставах цих позовів або поданих доказах, вимоги за зустрічним і первісним позовами можуть зараховуватись. Водночас подання зустрічного позову, задоволення якого виключатиме повністю або частково задоволення первісного позову, має на меті довести відсутність у позивача матеріально-правової підстави на задоволення первісного позову через відсутність матеріальних правовідносин, з яких випливає суб`єктивне право позивача за первісним позовом.

Аналогічний правовий висновок викладений у Постановах Великої Палати Верховного Суду у справах від 13 березня 2019 року №916/3245/17 та від 12 червня 2019 року №916/542/18.

З аналізу наведених норм процесуального закону та відповідних роз`яснень Постанови пленуму Верховного суду України від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», слідує, що процесуальний закон вказує на певні умови прийняття судом позову третьої особи із самостійними вимогами щодо предмету позову: 1) взаємний зв`язок первісного позову та позову третьої особи; 2) однорідність вимог та нерозривна пов`язаність вимог між собою; 3) від вирішення однієї вимоги залежить вирішення інших; 4) доцільність спільного розгляду цих позовів.

Також, Велика палата Верховного суду у справах від 13 березня 2019 року №916/3245/17 та від 12 червня 2019 року №916/542/18 дійшла висновку про те, що позов третьої особи, поданий, згідно приписів ст. 52 ЦПК України, може бути прийнятий судом до розгляду у процесі, що вже розпочався, у тому випадку, коли така самостійна вимога заявлена саме щодо предмета спору, що вже виник між сторонами. А вимога, спрямована на те, що знаходиться поза цим предметом, чи спрямована до третіх осіб, не може бути розглянута судом як вимога третьої особи в розумінні наведеної вище статті. Водночас така позовна вимога може бути заявлена у самостійному позові.

Аналізуючи вказану норму закону, слід зробити висновок, що для набуття статусу третьої особи із самостійними вимогами щодо предмета спору, повинен мати місце такий критерій, як наявність єдиного предмету спору.

Таким чином, на відміну від зустрічного позову, який повинен бути лише взаємопов`язаним з первісним, позовна заява третьої особи, в силу ч. 1 ст. 52 ЦПК України, повинна містити самостійні вимоги саме щодо предмета спору у справі, якщо вважає, що саме їй належить право на предмет спору чи його частину.

Як убачається з матеріалів справи, спір між сторонами за первісним віндикаційним позовом виник із правовідносин щодо витребування майна з незаконного, на думку позивача, володіння ОСОБА_3 та зобов`язання здійснити державну реєстрацію права власності на квартиру за позивачем, тобто щодо права власності на спірну квартиру, яке зареєстровано за відповідачем ОСОБА_3 , та з яким не погоджується ПАТ «МТБ Банк», і не стосується прав і обов`язків третьої особи ОСОБА_2 , який не є власником спірного нерухомого майна.

Водночас, позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, ОСОБА_2 щодо визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора Сидорчука А.В. №14965353 від 06 серпня 2014 року обґрунтовано порушенням його прав як колишнього власника квартири за адресою: АДРЕСА_1 , тобто спір виник не із правовідносин за негаторним позовом щодо витребування квартири та вчинення реєстраційних дій щодо права власності на квартиру, а з правовідносин, за якими ОСОБА_2 , як колишній власник, не погоджується з вчиненням банком реєстраційних дій щодо набуття права власності на вказану квартиру за іпотечним договором ще у 2014 році, тобто щодо різних предметів спору: за первісним позовом - щодо витребування майна з незаконного володіння та вчинення реєстраційних дій, а за позовом третьої особи - щодо незаконності реєстраційних дій, вчинених у 2014 році, коли власником вищевказаної квартири був ОСОБА_2 .

Оскільки заявлений фізичною особою - учасником позов не взаємопов`язаний з первісним позовом, адже вимоги за цим позовом виникли з інших правовідносин, його спільний розгляд з первісним позовом є неможливим. Позовна заява третьої особи має містити самостійні вимоги саме на предмет спору у справі, якщо вважає, що саме їй належить право на предмет спору чи його частину. При цьому як предмет спору слід розуміти матеріально-правовий об`єкт, з приводу якого виник правовий конфлікт між позивачем і відповідачем.

Разом з тим, як убачається з позовної заяви ОСОБА_2 , останній не обґрунтовує свій позов тим, що має будь-яке право на предмет спору, та такі обставини не вбачаються з матеріалів справи.

Таким чином, вимога третьої особи, спрямована на будь-що поза предметом спору між позивачем та відповідачем, не може бути визнана вимогою третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору. Водночас така позовна вимога може бути заявлена у самостійному позові за наявності відповідних підстав.

Зважаючи на викладене, колегія вважає правильним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для повернення позовної заяви ОСОБА_2 з роз`ясненням останньому права на звернення до суду з окремим позовом.

Відповідно до ч. 2 ст. 52 ЦПК України, про прийняття позовної заяви та вступ третьої особи у справу суд постановляє ухвалу.

За змістом пункту 1 частини першої статті 258 ЦПК України судовими рішеннями є, серед іншого, ухвали.

Процедурні питання, пов`язані з рухом справи в суді першої інстанції, клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення або закриття провадження у справі, залишення заяви без розгляду, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом шляхом постановлення ухвал (частина друга статті 258 ЦПК України).

Згідно частин 4, 5 та 8 ст. 259 ЦПК України ухвали суду, які оформлюються окремим документом, постановляються в нарадчій кімнаті, інші ухвали суд може постановити, не виходячи до нарадчої кімнати.

Ухвали суду, постановлені окремим документом, підписуються суддею (суддями) і приєднуються до справи. Ухвали, постановлені судом, не виходячи до нарадчої кімнати, заносяться до протоколу судового засідання.

Усі судові рішення викладаються письмово у паперовій та електронній формах.

Постановлення судом першої інстанції ухвали про повернення позовної заяви не виходячи до нарадчої кімнати, із занесенням до протоколу судового засідання, не призвело до порушення прав третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_2 , оскільки не змінює вимоги пункту 28 частини першої статті 353 ЦПК України про те, що такий вид ухвал підлягає апеляційному оскарженню окремо від рішення суду та не може бути перешкодою у реалізації однієї з основних засад судочинства - забезпечення апеляційного оскарження судового рішення.

За таких обставин, решту аргументів апеляційної скарги колегія суддів визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі, не спростовують правильних висновків суду щодо повернення позовної заяви третьої особи, а також не свідчать про порушення судом норм матеріального та процесуального права, які б могли бути підставою для скасування ухвали суду.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду першої інстанції - без змін як такої, що є законною та обґрунтованою.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Протокольну ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 18 листопада 2021 року - залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.В. Желепа

О.І. Шкоріна