Номер провадження: 22-ц/813/4204/22
Головуючий у першій інстанції Чернявська Л. М.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.06.2022 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,

за участю секретаря - Чепрас А.І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Телекомунікаційні технології»,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 червня 2021 року у складі судді Чернявської Л.М.,

в с т а н о в и в:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ТОВ «Телекомунікаційні технології» про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позову зазначив, що 14 серпня 2017 року його було прийнято на посаду монтажника радіоелектронної апаратури та приладів цеху зборки до ТОВ «Телекомунікаційні технології». Повідомленням від 24.09.2020 №7 про заплановане вивільнення, роботодавцем було попереджено позивача про наступне звільнення з посади на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України, яке відбудеться 25.11.2020 з виплатою вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку. Так, 25.11.2020 відповідно до наказу № 563 ТР від 16.11.2020 ОСОБА_1 було звільнено у зв`язку зі скороченням чисельності штату на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України. Позивач вважає таке рішення незаконним у зв`язку з тим, що питання щодо переважного права на залишення його на роботі відповідачем взагалі не розглядалося, що є порушенням ст. 42 КЗпП України. Таким чином, порушення відповідачем законних трудових прав позивача, спричинило останньому моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв`язку з чим, просив визнати протиправним та скасувати наказ № 563 ТР від 16.11.2020 про звільнення ОСОБА_1 ; поновити на посаді монтажника радіоелектронної апаратури та приладів цеху зборки до ТОВ «Телекомунікаційні технології» та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 14 червня 2021 року в задоволені позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та прийняти нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що при звільненні ОСОБА_1 було порушено його переважне право на залишення на роботі, що полягає у не проведенні оцінки рівня кваліфікації працівників та продуктивності праці.Вказав на те, що скороченню підлягали не лише посади монтажника РЕАП, а інші посади, функціональні обов`язки яких потребують більш кваліфікованих навиків, ніж посада, яку займав позивач є недоцільним та в ніякому разі не є аргументом щодо рівня кваліфікації та навичок позивача, адже порівняльний аналіз проводився між 39-ма особами, які займали таку ж посаду, як і позивач. Тому, вирішення питання про переважне право на залишення на роботі цікавить сторону позивача в частині порівняння рівня кваліфікації та продуктивності праці саме між тими особами, які займали однакову посаду.Будь-яких даних та документів, на підставі яких надавалась певна кількість балів кожному працівнику - до протоколу надано не було, що дає підстави вважати проведену оцінку функціональності робітників, та загалом і оцінку рівня кваліфікації та продуктивності праці монтажників РЄАП цеху зборки на виробничому комплексі №2 - неправильною, зробленою на власний розсуд роботодавця та такою, що не відповідає реальній функціональності робітників. Позивач не просив суд провести оцінку рівня кваліфікації та продуктивності праці, а лише дослідити реальність проведення такої оцінки, тобто встановити чи взагалі така оцінка проводилась та на підставі яких документів. Однак, судом не здійснено повне з`ясування обставин, що мають значення для справи, що спричинило ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення.

20.06.2022 року від представника відповідача надійшло клопотання про розгляд справи без його участі. В клопотанні відповідач просив рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Позивач та його представник в судове засідання 21.06.2022 не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи не заявили.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку про можливість розгляду справи без участі сторін.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 30.06.2022.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що наказом №563 ТР від 16.11.2020 припинено трудовий договір із ОСОБА_1 , виплачено вихідну допомогу у розмірі середнього місячного заробітку та звільнено його з 25.11.2020 року.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що скорочення чисельності посад у ТОВ «Телекомунікаційні технології» відбулося внаслідок зменшення виробництва та продажів товарів, що мало наслідком зменшення доходів компанії. Наявність вакантних посад, які б відповідали кваліфікації позивача і які не було йому запропоновано, судом не встановлено. Відповідачем було створено комісію, яка розробила об`єктивні критерії оцінки працівників та провела оцінку згідно цих критеріїв. Позивач отримав передостанній результат серед монтажників РЕАП, тому не мав переважного права залишитись на роботі порівняно із іншими працівниками з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Так як вимоги позивача про стягнення на його користь середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу є похідними від вимог про поновлення на роботі, в задоволенні позову в цій частині відмовлено.

З вказаними висновками апеляційній суд погоджується в повній мірі.

Відповідно до пункту 1 частини першої, частиною другою статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Звільнення з передбаченої пунктом 1 частини першої статті цієї статті підстави допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Порядок вивільнення працівників у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці та порядок врахування переважного права працівника на залишення на роботі встановлено статтями 42,49-2 КЗпП України.

Про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації (стаття 49-2 КЗпП України).

Стаття 42 КЗпП України встановлює, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, та містить перелік категорій працівників, які мають переваги в залишенні на роботі.

За змістом статті 42 КЗпП України коло працівників, серед яких визначаються особи, які мають переважне право на залишення на роботі, та які не мають такого права, стосується всіх працівників, які займають таку ж посаду.

Визначальним критерієм для визначення наявності переважного права на залишення на роботі при скороченні чисельності штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці є саме рівень кваліфікації працівника та продуктивність праці.

При визначенні працівників з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, використовуються ознаки, які в сукупності характеризують виробничу діяльність працівників: наявність певної освіти, стаж і досвід роботи, ставлення до роботи, якість виконуваної роботи тощо.

Вбачається, що ОСОБА_1 з 14.08.2017 був прийнятий на посаду монтажника радіоелектронної апаратури та приладів (РЕАП) цеху зборки виробничого комплексу ТОВ «Телекомунікаційні технології» на підставі наказу №278/ТР від 11.08.2017.

Відповідно до наказу №510 ТР від 21.09.2020 ТОВ «Телекомунікаційні технології» прийняло рішення про скорочення чисельності посад за результатами господарської діяльності та створило комісію для визначення працівників, які мають переважне право залишитися на роботі.

Згідно Наказу №510 ТР від 21.09.2020 вирішено з 25.11.2020 вивести зі штатного розпису у наступних підрозділах: посаду (професію) монтажника РЕАП цеху ручного монтажу друкованих плат на виробничому комплексі №1 5 штатних одиниць; посаду (професію) монтажника РЕАП цеху ручного монтажу друкованих плат (хвиля) на виробничому комплексі №1 1 штатну одиницю; посаду (професію) інженера 1 категорії цеху автоматичного монтажу друкованих плат на виробничому комплексі №1 4 штатні одиниці; посаду (професію) провідного монтажника РЕАП цеху автоматичного монтажу друкованих плат на виробничому комплексі №1 4 штатних одиниць; посаду (професію) комірника на складі комплектації виробничого комплексу №1 1 штатну одиницю; посаду (професію) монтажника РЕАП цеху зборки на виробничому комплексі №2 5 штатних одиниць; посаду (професію) монтажника РЕАП на ділянці повірки на виробничому комплексі №2 1 штатну одиницю.

Рішенням комісії, оформленим протоколом від 23.09.2020, було встановлено критерії для оцінки кваліфікації і продуктивності праці монтажників РЕАП та проведено їх оцінку.

В постанові Верховного Суду від 27 вересня 2021 року у справі N 452/2056/18 зазначено, що "...роботодавець повинен зробити порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишилися на роботі, і тих, які підлягають звільненню. Такий аналіз може бути проведений шляхом виготовлення довідки у довільній формі про результати порівняльного аналізу з наведенням даних, які свідчать про переважне право одного перед іншим на залишення на роботі. Тобто ці обставини повинен з`ясовувати сам роботодавець, приймаючи відповідне рішення".

В постанові Верховного Суду від 20 серпня 2018 р. у справі N 537/1621/17 зроблено висновок, що при визначенні працівників з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці використовуються ознаки, які в сукупності характеризують виробничу діяльність працівників: наявність певної освіти, стаж і досвід роботи, ставлення до роботи, якість виконуваної роботи тощо. Доказами більш високої продуктивності праці можуть бути: виконання значно більшого обсягу робіт порівняно з іншими працівниками, які займають аналогічні посади чи виконують таку ж роботу, накази про преміювання за високі показники у роботі тощо.

При визначенні рівня кваліфікації та продуктивності праці позивача відповідачем було проведено аналіз рівня кваліфікації кожного працівника та продуктивність їх праці.

За аналізом роботи відповідачем було зроблено висновок, що продуктивність праці у позивача була передостанньою серед 39 працівників, які обіймали ідентичні посади, а саме - посади монтажника РЕАН цеху ручного монтажу друкованих плат на виробничому комплексі №1 (а. с. 44).

Згідно Додатку №1 (монтажники РЕАП) до протоку комісії від 23.09.2020 ОСОБА_1 отримав загальну оцінку 73,5, що є передостаннім результатом серед співробітників.

Встановивши, що ОСОБА_1 має передостанню продуктивність праці, роботодавцем правомірно, з урахуванням всіх вимог чинного законодавства, видано наказ про звільнення позивача із займаної посади на підставі пункту 1статті 40 КЗпП України.

Суд не наділений правами та не володіє достатньою інформацією для визначення продуктивності праці будь-якого працівника, оскільки це є прерогативою виключно роботодавця, який володіє повною інформацією про результативність праці, що характеризує ефективність її витрат у виробництві та сфері послуг. Визначення працівників з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці є компетенцією роботодавця.

Вищевказане узгоджується з правовою позицією, викладеною в Постанова Верховного Суду від 01 жовтня 2018 року у справі N 569/1607/17-ц, від 07 серпня 2019 року в справі №367/3870/16-ц.

Доводи апелянта про те, що відповідач фактично не здійснював оцінку рівня кваліфікації та продуктивності праці зводяться до непогодження останнього з результатом отриманої ним оцінки та спростовуються протоколом комісії від 23.09.2020 року, додатком №1 до нього та Випискою з протоколу засідання комісії від 23.09.2020 року.

Інші доводи апеляційної скарги вірність висновків суду не спростовують.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складений 30.06.2022.

Головуючий:

Судді: