УХВАЛА

21 грудня 2022 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі

головуючого судді Кучиної Н.Г.,

секретар судового засідання Добровчан К.Ю.,

за участю представника заявника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 26 жовтня 2017 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задоволено. Шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції 04 червня 2014 року, актовий запис №577 - розірвано. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 640 грн ( шістсот сорок ) 00 коп. Посилається на те, що справу розглянуто в його відсутність. Зазначає, що ніколи не погрожував ОСОБА_3 , не ганьбив і не знущався над нею, як про це вона заначила у позовній заяві весь час підтримував та підтримує свою сім`ю, ніколи не відмовлявся надавати кошти для задоволення матеріальних потреб родини, також вказав, що ніколи не відмовлявся від матеріального утримання сина, купував йому необхідні речі, одяг, відповідно позов не визнає та заперечує проти розірвання шлюбу.

Крім того у вказаній заяві просить суд поновити строк на подання заяви про перегляд заочного рішення.

ОСОБА_3 подано заперечення на заяву про перегляд заочного рішення, згідно з якими остання просить суд вказану заяву залишити без задоволення. Зазначила, що ніколи із заявником не вела спільного господарства, сімейного бюджету, жодного дня у своєму житті вона не жила, не живе та не буде жити з ОСОБА_2 . Вважає, що усі наміри заявника націлені на її майно. Крім того, на дату розгляду цієї заяви вона перебуває в цивільному шлюбі з іншим чоловіком, якого кохає і в неї давно своя сім`я.

Представник заявника у судовому засіданні заяву про перегляд заочного рішення підтримав у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 одночасно із запереченнями поданими нею на заяву про перегляд заочного рішення суду просить про розгляд справи без її участі.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що в задоволенні заяви слід відмовити, з огляду на таке.

Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 284 ЦПК України, заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Оскільки, в матеріалах справи відсутні докази отримання відповідачем копії заочного рішення суду, тому суд вважає причини пропуску строку для подання заяви про перегляд заочного рішення поважними та вважає за необхідне поновити їх.

Судом встановлено, що заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 26 жовтня 2017 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задоволено.

Шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції 04 червня 2014 року, актовий запис № 577 розірвано. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 640 грн ( шістсот сорок ) 00 коп.

Згідно відомостей відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Рівненській області від 27.07.2017 року ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 18.09. 2001 року.

Із заяви позивача від 13.09.2017 року вбачається, що їй стало відомо, що ОСОБА_2 може мешкати за адресою: АДРЕСА_2 .

Судом були надіслані повістки з рекомендованим повідомленням відповідачу за адресою його місця реєстрації, а також за адресою ймовірного його місця проживання.

Так, 06.10.2017 року (а.с. 16), 04.10.2017 року (а.с.18-20) та 30.10.2017 (а.с. 31-32) року до суду повернулися не врученими судові повістки для відповідача на 13 вересня 2017 року на 02 жовтня 2017 року (за адресою місця реєстрації та за адресою місця ймовірного проживання відповідача) та на 26 жовтня 2017 року (за адресою місця реєстрації та за адресою місця ймовірного проживання відповідача) з довідками поштового відділення про причини повернення/досилання, де вказані причини повернення - за закінченням терміну зберігання.

Як вбачається з матеріалів, судом вживалися заходи щодо повідомлення відповідача про дату, час та місце проведення судових засідань.

Крім того, суд зауважує, що заочне рішення відповідачу також надсилалося за адресою його місця реєстрації та за адресою ймовірного місця проживання, які повернуті до суду з довідками поштового відділення про причини повернення/досилання, де вказані причини повернення - за закінченням терміну зберігання (а.с. 33,34).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Цивільне процесуальне законодавство України передбачає можливість перегляду заочного рішення та підстави його скасування.

Відповідно до ст. 232 ЦПК України (в редакції, чинній на час постановлення судового рішення за наслідками розгляду заяви про перегляд заочного рішення) заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Отже, для скасування заочного рішення необхідно встановити не лише поважність причин неявки відповідача в судове засідання, в якому було ухвалене заочне рішення, а й те, що його аргументи щодо обставин справи впливали на правильне її вирішення. Лише за сукупності двох умов можна вважати, що наявні підстави для скасування заочного рішення і призначення справи до розгляду у загальному порядку.

Судом встановлено, що справу було розглянуто у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів.

Так, заявник позов не визнає та заперечує проти розірвання шлюбу.

Разом із тим суд зазначає, що докази, на які посилається заявник у заяві про перегляд заочного рішення не мають істотного значення для правильного вирішення справи.

При цьому суд враховує ту обставину, що питання про скасування заочного рішення порушено ОСОБА_2 через п`ять років після його ухвалення.

Водночас слід зазначити, що очевидним є те, що спір між сторонами виник з приводу особистих немайнових відносин, і відновлення реєстрації шлюбу без наміру не ґрунтується на нормах СК України.

Так, відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Згідно частини 1статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частинами 3, 4 статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з частиною 2 статті 104, частиною 3 статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України.

Частиною 3 статті 109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Відповідно до частини 1 статті 110, статті 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Отже, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в частині 1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання».

Позивачка звернулася до суду із позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що шлюб фактично припинив існування та подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечать інтересам позивачки. При цьому, позивачка категорично заперечує проти скасування заочного рішення, вказує про те, що жодного дня у своєму житті вона не жила, не живе і ніколи не буде жити з ОСОБА_2 . Зазначає, що на дату розгляду цієї заяви вона перебуває в цивільному шлюбі з іншим чоловіком, якого кохає і в неї давно своя сім`я.

Судом встановлено, що за час розгляду справи, після винесення рішення суду та до часу розгляду заяви про перегляд заочного рішення суду сторони не помирилися, що свідчить про небажання позивачки зберегти сім`ю.

Суд вважає, що незгода відповідача на розірвання шлюбу не може бути підставою для скасування заочного рішення суду, оскільки це буде суперечити інтересам позивача.

Вирішуючи питання про перегляд заочного рішення, суд також враховує принцип правової визначеності, який застосовується Європейським судом з прав людини при вирішенні звернень відповідно до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та підлягає застосуванню судами України відповідно до статті 9 Конституції України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, зокрема, право на справедливий судовий розгляд. При цьому ключовим принципами, які мають скеровувати тлумачення статті 6 Конвенції, є верховенство права, правова певність і належне відправлення правосуддя.

Принцип правової певності є одним з основних аспектів верховенства права вимагає, серед іншого, щоб остаточні рішення судів не могли бути поставлені під сумнів.

У його основі лежить відоме з римського права положення res judicata (лат. «вирішена справа»), відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, як вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися. Іншим словами, цей принцип гарантує остаточність рішень («що вирішено - вирішено і не має переглядатися до безмежності»).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Христов проти України» (рішення від 19 лютого 2009 року, заява № 24465/04) наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. справу «Брумареску проти Румунії»). Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Водночас скасування рішення суду, яке вже частково виконано, може (поряд з іншими обставинами) свідчити про зведення принципу res judicata нанівець (пункт 35 Рішення ЄСПЛ від 02 листопада 2004 року у справі «Трегубенко проти України» (заява № 61333/00)).

Враховуючи наведене і прецеденти Європейського суду з прав людини, перегляд заочного рішення та його скасування через значний проміжок часу є правомірним випадком обмеження права на доступ до суду. Більше того, встановлення в судовій практиці зворотного принципу призведе до порушення принципу верховенства права через викривлення таких його складників, як правова визначеність правовідносин і res judicata.

Таким чином, судом враховано, що скасування судового рішення через значний проміжок часу (через п`ять років) дестабілізує приватні відносини.

Слід також зважати на те, що вимога добросовісності є загальною для усі суб`єктів права, у тому числі - для усіх суб`єктів цивільних правовідносин, включаючи правовідносини сімейні.

Ця вимога ґрунтується на приписах статей 3 та 13 ЦК України, відповідно до яких дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними (пункт і статті З ЦК). Тобто такі дії мають відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоді довкіллю або культурній спадщині (частина друга статті 13 ЦК України). Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (частина третя статті 13 ЦК України).

Зазначені норми цивільного права постають як загальні принципи, які є, по суті нормами прямої дії.

У свою чергу, порушення учасником правовідносин вимог добросовісності під час здійснення своїх суб`єктивних прав має наслідком відмову у їх захисті та сприянні у їх реалізації. Зазначене стосується і процесуальних прав, зловживати якими неприпустиме (статті 2, 44 ЦПК України).

За приписами п. 1 ч. 3 ст. 287 ЦПК Україниу результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою залишити заяву без задоволення.

Відповідно до ч. 4 ст. 287 ЦПК України у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Отже, враховуючи те, що відповідачем не були надані докази, які б мали істотне значення для правильного вирішення справи судом, суд приходить до висновку, що заяву про перегляд заочного рішення слід залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 260, 287-288 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_2 строк на подання заяви про перегляд заочного рішення.

Заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу залишити без задоволення.

Заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Н.Г. Кучина