ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 372/4578/21
Провадження № 2/362/1623/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.11.22 року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Лебідь-Гавенко Г.М.,

з участю секретаря Берковської Д.С.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без фіксування технічними засобами на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України в м. Василькові Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування витрат, сплачених за житлово-комунальні послуги,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2021 року представник Наканзи ОСОБА_3 звернулася до суду з позовомдо ОСОБА_2 про відшкодування витрат, сплачених за житлово-комунальні послуги.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що позивачу до 17.08.2021 року на праві власності належав житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 (далі будинок). Право власності на зазначений будинок позивач набув на підставі рішення Солом?янського районного суду в м. Києві від 23.04.2018 року в порядку поділу спільного майна подружжя (справа № 760/19209/17-ц). У вказаному будинку позивач - власник цього будинку ніколи не проживав та комунальними послугами не користувався.

З 04.08.2015 року до 13.08.2021 року в будинку була зареєстрована та проживала ОСОБА_2 зі своїми малолітніми дітьми. Право відповідача на користування будинком закріплено рішенням Солом?янського районного суду м. Києва від 22.02.2019 року, яким у задоволенні позову Наканзи Джеррі про виселення ОСОБА_2 та її дітейвідмовлено. Таким чином, відповідач являлась наймачем зазначеного житлового приміщення будинку та носієм прав і обов?язків наймача. З 2015 по травень 2021 року відповідач виконувала свої зобов`язання та своєчасно вносила плату за комунальні послуги. З 13.08.2021 року відповідач знялась з реєстраційного обліку та переїхала на постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 в будинок, кошти на придбання якого надав позивач.

Після виселення відповідача та її дітей з будинку за адресою: АДРЕСА_1 , позивач продав належний йому на праві власності будинок. Під час продажу зазначеного будинку з?ясувалось, що ОСОБА_2 не здійснила відповідних платежів за спожиті нею комунальні послуги, в зв?язку з чим утворився борг, який станом на серпень 2021 року склав 16 545 грн. Зокрема, за послугу з розподілу природного газу за спожитий газ в розмірі 2 299, 02 грн, за послугу постачання природного газу 10 723,13 грн, за послугу постачання електроенергії в сумі 1876 грн, за послугу з централізованого водопостачання та водовідведення 1 647,26 грн.

Оскільки несвоєчасна сплата за комунальні послуги може призвести до застосування санкцій, позивач був вимушений сплатити борг за комунальні послуги, що утворився внаслідок несплати його відповідачем. Таким чином, позивач поніс збитки, та відповідно до ст. 22 ЦК України, має право на їх відшкодування. У зв?язку з цим, відповідачу був направлений лист з вимогою відшкодувати зазначені витрати, однак остання цю вимогу проігнорувала. Витрати за спожиті комунальні послуги відповідач у добровільному порядку не відшкодувала. За таких обставин, позивач звернувся до суду з позовом за захистом своїх прав.

Посилаючись на викладені обставини, представник позивача просила стягнути з відповідача на користь позивача грошову суму 16 545 грн в якості відшкодування збитків, сплачених за комунальні послуги та судовий збір.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25 липня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження в даній цивільній справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними в справі матеріалами (а.с.50).

Не погоджуючись з даним позовом, ОСОБА_2 подала відзив, у якому зазначила, що в 2015 році позивач перебуваючи в шлюбі з ОСОБА_4 придбали житловий будинок АДРЕСА_1 , який був оформлений на ОСОБА_4 . Даний будинок вони купували для проживання сина ОСОБА_4 ОСОБА_5 та членів його сім?ї, а саме відповідача - дружини ОСОБА_5 та дітей ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , які в 2015 році вселилися в цей будинок та були в ньому зареєстровані з дозволу єдиного власника на той момент ОСОБА_4 . У 2017 році чоловік відповідача ОСОБА_5 помер, а вона разом з дітьми продовжувала проживати в цьому будинку по 2021 рік. При цьому, після смерті її чоловіка позивач - власник будинку, який набув право власності на будинок в порядку поділу спільного майна подружжя згідно з судовим рішенням у справі №760/19209/17 намагався виселити її разом з дітьми з будинку. Проте, судовим рішенням у справі № 760/13901/18 було закріплено її право на проживання разом з дітьми в цьому будинку. З 2017 року від моменту смерті чоловіка, по 2021 рік вона одноосібно сплачувала всі комунальні послуги, при цьому будь-яких договорів про надання житлово-комунальних послуг з постачальними підприємствами, організаціями вона не укладала. Договори про надання житлово-комунальних послуг були укладені спочатку з власником житла ОСОБА_4 , а пізніше з позивачем - Наканзи Джеррі, які будь-яких витрат по утриманню будинку та прибудинкової території та обов?язків по сплаті коштів за житлово-комунальні послуги не здійснювали. Крім того, між нею відповідачем та власниками будинку відповідні договори також не укладались. Позивач не надав жодних доказів того, що наявна заборгованість утворилася в період її проживання разом з дітьми в будинку. Надана позивачем довідка про реєстрацію відповідача з серпня 2021 року за іншою адресою підтверджує лише факт реєстрації. Вважаючи вимоги позивача необгрунтованими, оскільки вони не підтверджені будь-якими доказами, просила в задоволенні позову відмовити (а.с. 62-64).

Представник позивача - ОСОБА_8 подала до суду відповідь на відзив, у якому зазначила, що позивач з дружиною постійно проживали на території Австалійського союзу, в спірному будинку не проживали, комунальними послугами не користувалися, отже вони не повинні сплачувати за послуги, якими користуються інші особи. Саме відповідач фактично та постійно проживала та була зареєстрована в зазначеному будинку, і цей факт встановлено судовим рішенням у справі №760/19209/17 та ніким не оспорюється. Право користування житловим приміщенням не може бути відділено від обов?язків, які Закон покладає на користувачів. Таким чином, відповідач є носієм не тільки права, а й обов?язків наймача житлового приміщення в розумінні ст. ст. 65, 68 ЖК України та ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». У зв?язку з тим, що відповідач виконувала свої обов?язки не сумлінно, внаслідок чого утворилася заборгованість за спожиті нею комунальні послуги в сумі 16 545 грн. Крім того, відсутність письмового договору не є підставою для звільнення відповідача як фактичного споживача комунальних послуг від обов?язку сплати за надані та спожиті послуги саме відповідачем. Оскільки позивач сплатив власними коштами створений відповідачем борг за комунальні послуги, і має право на їх відшкодування, отже наявні законні підстави для задоволення позову. Просила позов задовольнити (а.с.72).

На відповідь на відзив відповідач надіслала до суду заперечення, у якому просила відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що виклад пояснень, міркувань та аргументів наведених представником позивача у відповіді на відзив не підтверджені жодним вагомим для даної справи документом. Надані докази щодо сплати комунальних послуг не містять навіть розрахунків, за який період вони були нараховані. Щодо стягнення з неї витрат зі сторони позивача, заперечує (а.с. 75).

Інших клопотань від жодної із сторін до суду не надходило, тому відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними в справі матеріалами.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, враховуючи відзив, відповідь на відзив, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до наступного висновку.

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Солом?янського районного суду м. Києва від 23 квітня 2018 року в справі №760/19209/17-ц за позовом Наканзи Джеррі до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя за позивачем визнано право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

25 травня 2018 року Наканзи Джеррі звернувся до Солом?янського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_7 в інтересах яких діє ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , третя особа: Служба у справах дітей Солом?янської районної в м. Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном шляхом виселення.

Рішенням Солом?янського районного суду м. Києва від 22 лютого 2019 року в справі №760/13901/18 у задоволенні позову Наканзи Джеррі до ОСОБА_2 , ОСОБА_7 в інтересах яких діє ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , третя особа: Служба у справах дітей Солом?янської районної в м. Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном шляхом виселення відмовлено (а.с.15-17).

Вказаним судовим рішенням встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_1 (далі будинок) придбано ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 24.04.2015 року, посвідченого нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шпитковською С. В., реєстровий №215.

Зазначений будинок ОСОБА_4 придбала за час перебування у шлюбі з Наканзи ОСОБА_9 .

Крім того, встановлено, що в зазначеному будинку з 28.05.2015 року була зареєстрована ОСОБА_4 (власник особового рахунку), а 04.08.2015 року в ньому були зареєстровані: ОСОБА_2 (дружина сина (невістка), ОСОБА_7 (онук) та ОСОБА_6 (онук).

ОСОБА_2 з 03.10.2012 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 (сином ОСОБА_4 ), який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Також судом встановлено, та сторони не заперечували того факту, що відповідачі зареєстровані та проживають у спірному будинку з 04.08.2015 року.

Відмовляючи в задоволенні позову Наканзи Джеррі суд виходив із того, що відносини, що склалися між власником житла та членами його сім?ї є сервітутом. Припинення сімейних відносин з власником помешкання не припиняє житлового сервітуту, тобто не позбавляє колишніх членів його сім?ї права користування займаним приміщенням. Крім того, суд зазначив, що факт поділу майна між ОСОБА_4 і Наканзи ОСОБА_9 та зміна власника житлового будинку не є підставою для задоволення позову.

Відповідно до наданої представником позивача розписки від 02.08.2021 року ОСОБА_2 взяла у громадянина Австралії Наканзи ОСОБА_9 гроші в сумі 18 000 дол. США з цільовим призначенням купівлі житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , для її проживання та неповнолітніх дітей, зобов?язуючись до 13.08.2021 року зареєструватись разом з дітьми в зазначеному будинку знявшись з реєстрації по АДРЕСА_1 (а.с.20).

Згідно з довідкою про реєстрацію місця проживання від 13.08.2021 року №6286, виданою Відділом з питань реєстрації місця проживання виконавчого комітету Васильківської міської ради ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 з 13.08.2021 року (а.с. 21).

17 серпня 2021 року Наканзи Джеррі, від імені якого на підставі довіреності, посвідченої Джудіт Літл, Державним нотаріусом в Булару, Новий Південний Уельс, Австралія, 09 липня 2021 року, апостильованої Департаментом закордонних справ та торгівлі у Паспортному офісі Сіднея 14 липня 2021 року за № UPPT-N5-134759, діяла громадянка України ОСОБА_8 , уклав з ОСОБА_10 договір купівлі-продажу житлового будинку, згідно з яким відчужив на користь останньої житловий будинок АДРЕСА_1 , який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скляр О. С. та зареєстрований в реєстрі за № 2506 (а.с.13-14).

Із вказаного договору, зокрема, абз. 6 п. 1.3., вбачається, що заборгованості за комунальними послугами та іншими платежами щодо відчужуваного нерухомого майна немає.

На підтвердження наявності боргу за комунальні послуги за адресою: м. Київ, вул. Молодіжна, буд 16, позивач надав рахунки від:

- ПрАТ «АК «Київводоканал» на сплату комунальних послуг за серпень 2021 року за послуги з централізованого постачання холодної води та централізованого водовідведення, борг на 01.08.2021 1580,54, нараховано за 08.2021- 66,72, загальна сума до сплати - 1 647,26, з наявним дописом власноруч + 280,12 та разом до сплати 1, 927,48;

- Київгаз за послугу розподілу природного газу за вересень 2021, борг станом на 01.09.2021- 2 194,02, нараховано 105,55, разом до сплати, грн. у т. ч. ПДВ 20% - 2 299,57;

- ТОВ «Київські Енергетичні послуги» за електричну енергію за серпень 2021, заборгованість на 01.08.2021 1308,16 грн, нараховано у серпні 2021 567,84, до сплати за фактичне споживання 1876,00 грн, очікуване споживання у вересні 567,84 грн, рекомендовано до сплати (у т.ч. ПДВ) 2 443,84 грн;

- Енерджи Київгаз за послугу постачання природного газу за серпень 2021, нараховано у серпні 0, 00, об?єм спожитого газу за серпень 2021 0,00, разом до сплати, грн. у т.ч. ПДВ 20% - 10723,13 (а.с. 22-25).

Разом з цим, вищезазначені рахунки не містять даних за який саме період утворився борг за комунальні послуги.

Крім того, представник позивача надала квитанції відділення «Третє столичне №29» АТ КБ Приватбанку від 15.09.2021 року на загальну суму 16, 545 грн, згідно з якими позивач здійснив оплату за комунальні послуги за вищевказаними рахунками (а.с. 26).

29.09.2021 року представник позивача ОСОБА_11 надіслала ОСОБА_2 лист-вимогу про сплату боргу з проханням добровільно відшкодувати сплачені позивачем кошти за комунальні послуги в розмірі 16 826,18 грн, що підтверджується накладною Укрпошти № 569 від 29.09.2021 року (а.с.30-31).

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 2 ст. 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення.

Згідно з ч.ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Предметом позову є відшкодування відповідачем витрат, сплачених позивачем за комунальні послуги в житловому будинку, що належав на праві приватної власності позивачу.

Правовідносини з приводу користування та утримання будинку, що належать громадянам на праві власності регулюються, зокрема, Житловим кодексом України, (далі ЖК України) Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно зі ст. 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням і за комунальні послуги в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Пунктом 2 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що до комунальних послуг належать: послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Як зазначено в п. 6 ч.1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач, це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

У ч.1 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здіи?снюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першоі? статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідноі? якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначении? п. 5 ч.3 ст. 20 вказаного Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Такого ж самого висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 06 листопада 2019 року в справі №642/2858/16 та від 26 вересня 2018 року в справі № 750/12850/16-ц.

У заявлених позовних вимогах до відповідача про відшкодування витрат, сплачених позивачем за комунальні послуги, представник позивача посилалась на те, що з 04.08.2015 до 13.08.2021 року відповідач зі своїми малолітніми дітьми були зареєстровані та проживали в житловому будинку, власником якого був позивач. Під час продажу зазначеного будинку з?ясувалось, що відповідач не здійснила відповідних платежів за спожиті нею комунальні послуги, в зв?язку з чим утворився борг, який станом на серпень 2021 року склав 16 545 грн.

Заперечуючи проти позову відповідач у відзиві зазначала, що вона разом з чоловіком та дітьми дійсно в 2015 році вселилися в цей будинок та були в ньому зареєстровані з дозволу єдиного власника на той момент ОСОБА_4 . Після смерті в 2017 році її чоловіка вона разом з дітьми продовжувала проживати в цьому будинку по 2021 рік, та відповідно по 2021 рік сплачувала всі комунальні послуги.

Так, пунктом 1 частини 1 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини 3 статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Поряд із цим обов`язок споживача виникає лише у разі отримання споживачем певних послуг.

Отже, питання щодо фактичного користування житлово-комунальними послугами входить до предмета доказування у справі та має істотне значення для і?і? правильного вирішення.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 26 вересня 2018 року в справі № 750/12850/16-ц.

Так, надані позивачем розписка від 02.08.2021 року та довідка про реєстрацію місця проживання від 13.08.2021 №6286, як і рішення Солом?янського районного суду м. Києва від 22 лютого 2019 року в справі №760/13901/18 на яке посилається позивач у позові, не містять інформації щодо фактичного проживання відповідача зі своїми малолітніми дітьми в житловому будинку АДРЕСА_1 та користування ними комунальними послугами в цьому будинку саме до 13.08.2021 року (а.с. 15-17, 20-21).

При цьому, сама по собі реєстрація відповідача за певною адресою не підтверджує її фактичного проживання саме до 13.08.2021 року та користування комунальними послугами в зазначеному позивачем будинку до даного часу.

Інших доказів, що підтверджують факт проживання відповідача зі своїми малолітніми дітьми в житловому будинку АДРЕСА_1 та фактичне користування ними комунальними послугами в цьому будинку до 13.08.2021 року, та доказів того, що наявна заборгованість по комунальним послугам утворилася саме в період проживання відповідача разом з дітьми в будинку, позивач суду не надав.

Крім того, за який саме період утворився борг у розмірі 16 545 грн за комунальні послуги у позові не зазначено, а надані на підтвердження наявності цього боргу розрахунки також таких даних не містять (а.с. 22-25).

Що стосується доводів представника позивача про те, що про наявність боргу за комунальні послуги з?ясувалось під час продажу зазначеного житлового будинку, то вони спростовуються абз. 6 п. 1.3. договору купівлі-продажу житлового будинку від 17 серпня 2021 року, згідно з яким заборгованості за комунальними послугами та іншими платежами щодо відчужуваного нерухомого майна немає (а.с.13-14).

Виходячи з викладених обставин, оцінюючи всі зібрані і досліджені судом докази у справі, враховуючи вищезазначені норми матеріального права, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Наканзи Джеррідо ОСОБА_2 про відшкодування витрат, сплачених за комунальні послуги не підлягають задоволенню в зв?язку з їх недоведеністю.

Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі ст.141 ЦПК України і в зв`язку з відмовою в задоволенні позову судові витрати не підлягають стягненню з відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтею 162 ЖК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», статтями 2, 4, 12, 13, 76-78, 81, 89, 141, 258-259, 263-265, 273, 274-279 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

У задоволенні позову Наканзи Джеррідо ОСОБА_2 про відшкодування витрат, сплачених за житлово-комунальні послуги - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.М. Лебідь-Гавенко