Справа № 169/211/18
Провадження № 2/169/28/22
ТУРІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
29 грудня 2022 року смт Турійськ
Турійський районний суд Волинської області в складі:
головуючого судді Хвіц Г.Й.
за участю секретаря судового засідання Мисюка П.З.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором
Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», (далі - Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 23 листопада 2012 року між сторонами у справі був укладений договір (без номера), згідно з умовами якого Банк надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Вказуючи, що у зв`язку з невиконанням відповідачем належним чином умов договору у неї станом на 28 лютого 2018 року виникла заборгованість в розмірі 78 235.96 гривень, Банк просив стягнути з відповідача суму заборгованості та судові витрати.
Суддя своєю ухвалою прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі та розгляд справи постановив проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Позивач подав заяву від 05 лютого 2021 року про зменшення розміру позовних вимог, у якій просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість станом на 31 січня 2021 року в розмірі 9 507.41 гривень, що складається із заборгованості за тілом кредиту 699.67 гривень, відсотків за користування кредитом 1 244.07 гривень, пені 7 563.67 гривень.
Представник позивача Ткач Я.О. у вказане судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи була належним чином повідомлена, до позовної заяви додала клопотання, в якому вказала, що не заперечує проти заочного розгляду справи та просила справу розглядати за її відсутності
Відповідач ОСОБА_1 не з`явилася у судове засідання і від неї не надійшло повідомлення про причини її неявки. Про дату, час і місце розгляду справи в контексті положень частини восьмої статті 128 ЦПК України була належним чином повідомлена за зареєстрованим місцем проживання, відзив на позов не подавала.
Враховуючи, що в судове засідання учасники судового розгляду не з`явилися, то відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Суд своєю ухвалою від 29 грудня 2022 року постановив проводити заочний розгляд справи.
Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав.
Як установив суд, що 23 листопада 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 був укладений договір (без номера) шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.7).
На виконання умов договору відповідачу було видано картку № НОМЕР_1 , на яку 23 листопада 2012 року встановлено кредитний ліміт у розмірі 300 гривень, який того ж дня збільшено до 700 гривень, а 07 листопада 2019 року - зменшено до 0 гривень (а.с. 60).
Банк, надавши відповідачу кошти, свої зобов`язання виконав.
Отримання відповідачем кредитних коштів та користування ними підтверджується випискою по картковому рахунку (а.с. 56-59).
З наданого Банком розрахунку, що доданий до заяви про зменшення розміру позовних вимог, видно, що заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором (без номера) від 23 листопада 2012 року станом на 31 січня 2021 року становить 9 507.41 гривень, та складається із заборгованості за тілом кредиту 699.67 гривень, відсотків за користування кредитом 1 244.07 гривень, пені 7 563.67 гривень (а.с. 86).
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У розглядуваному випадку умови договору приєднання розроблені позивачем по справі АТ КБ «ПриватБанк», тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші, і споживач послуг Банку приєднується саме до тих умов, з якими він ознайомлений.
З матеріалів справи видно, що Банком, як доказ укладення договору з відповідачем, надано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку.
Звертаючись до суду, Банк просив стягнути заборгованість за тілом кредиту, за відсотками за користування кредитом та пеню.
При цьому, у матеріалах справи відсутні докази, що саме з цим Витягом ознайомилася і погодилася відповідач, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, пені та штрафів та саме у зазначеному в цьому документі, що додані Банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (Банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).
У розглядуваному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг та враховуючи відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про розмір та порядок нарахування відсотків за користування кредитом, сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.
Наведена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі № 342/180/17.
У заяві позичальника від 23 листопада 2012 року розмір тіла кредиту, процентів за користування кредитом, умови про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру відсутні.
Крім того, вказаний документ, як і Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», не містить підпису відповідача, а тому його не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 23 листопада 2012 року шляхом підписання анкети-заяви.
За змістом частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою вказаної статті процесуального закону передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Враховуючи, що сторони по справі не обумовили у письмовому вигляді розмір та порядок сплати процентів за користування кредитом, відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення строків виконання договірних зобов`язань, то суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову Банку в частині стягнення на його користь з відповідача процентів та пені.
Разом із тим, з наданої позивачем довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки відповідача ОСОБА_1 і виписки по рахунку видно, що відповідачу 23 листопада 2012 року встановлено кредитний ліміт у розмірі 300 гривень, який того ж дня збільшено до 700 гривень, а 07 листопада 2019 року - зменшено до 0 гривень (а.с. 56-59, 60).
Виходячи з того, що відповідач фактично отримала та використовувала кошти, надані Банком на кредитну картку, але не повернула їх, суд вважає, що вимоги Банку про стягнення з відповідача суми заборгованості за тілом кредиту в розмірі 699.67 гривень, що нею фактично отримано і на час розгляду справи не повернуто, є підставними і підлягають до задоволення.
У відповідності до вимог частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (7.36%) підлягає стягненню судовий збір в розмірі 129.68 гривень (1 762 гривні * 7.36 % / 100% = 129.68 гривень).
На підставі викладеного, статей 526, 530, 549, 610, 612, 625, 629, 634, 1054 ЦК України та керуючись статтями 141, 263 - 265, 268, 273, 279, 280, 282, 354 ЦПК України, суд
Позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 в користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором (без номера) від 23 листопада 2012 року в розмірі 699 (шістсот дев`яносто дев`ять) гривень 67 (шістдесят сім) копійок.
У решті позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 129 (сто двадцять дев`ять) гривень 68 (шістдесят вісім) копійок.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо учасниками справи не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до Волинського апеляційного суду через Турійський районний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.
Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Ім`я представника позивача Ткач Яна Олегівна, місце перебування: вул. Набережна Перемоги, 50, м. Дніпро, реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомий, паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий Бабушкінським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 15 лютого 2008 року.
Ім`я відповідача ОСОБА_1 , жительна: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_4 , виданий Турійським РВ УМВС України у Волинській області 22 серпня 2002 року.
Повне заочне рішення складено 29 грудня 2022 року.