Провадження № 2/352/468/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2022 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області

у складі: головуючої судді Хоминець М. М.

з участю секретаря Гундич Г. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Микулич Ігор Володимирович, до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору державний нотаріус Монастириської державної нотаріальної контори Тернопільської області Войташек Василь Іванович, Угринівська сільська рада Івано-Франківського району Івано-Франківської області, про визнання майна особистою приватною власністю,

у с т а н о в и в:

Представник позивача в листопаді 2021 р. звернувся до суду з позовом до відповідачки про визнання майна особистою приватною власністю, у якому просив визнати особистою приватною власністю позивача таке нерухоме майно: земельну ділянку площею 0,1019 га для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером :11:152:0735; земельну ділянку площею 0,1201 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд з кадастровим номером :11:153:2016; земельну ділянку площею 0,04 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд з кадастровим номером :11:153:2017.

Вказана справа передана у провадження судді Хоминець М.М. 31.05.2022.

Заявлений позов обґрунтовував тим, що позивач у 2005 р. звернувся до Угринівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області із заявою щодо приватизації земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та земельної ділянки для ведення ОСГ. Рішенням від 29.08.2006 «Про передачу земель у власність» Угринівська сільська рада затвердила матеріали земельно-кадастрової інвентаризації та передала йому у власність земельну ділянку площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та земельну ділянку площею 0,3596 га для ведення ОСГ, які розташовані по АДРЕСА_1 . На підставі рішення сільської ради позивач 16.06.2007 отримав державний акт серії ЯД № 858979 на право власності на земельну ділянку площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 та державний акт серії ЯД № 858980 на право власності на земельну ділянку площею 0,3596 га для ведення ОСГ по АДРЕСА_1 . У подальшому 21.07.2007 позивач на підставі нотаріально посвідчених договорів купівлі-продажу земельної ділянки відчужив частину присадибної земельної ділянки площею 0,0899 га та частину земельної ділянки для ведення ОСГ площею 0,2577 га, залишивши у своїй власності земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1601 га та земельну ділянку для ведення ОСГ площею 0,1019 га. 14.03.2011 позивач отримав державні акти на ті земельні ділянки, що залишились у його власності, а саме: державний акт серії ЯЛ № 468885 на присадибну земельну ділянку площею 0,1601 га з кадастровим номером :11:152:0734 та державний акт серії ЯЛ № 468884 на земельну ділянку для ведення ОСГ площею 0,1019 га з кадастровим номером :11:152:0735. Після поділу присадибної земельної ділянки площею 0,1601 га позивач 12.02.2019 зареєстрував право власності на дві присадибні земельні ділянки: площею 0,1201 га з кадастровим номером :11:153:2016 та площею 0,04 га з кадастровим номером :11:153:2017. Маючи намір відчужити належні йому земельні ділянки, позивач звернувся до нотаріуса Монастириської державної нотаріальної контори Тернопільської області Войташека В. І., який повідомив йому про неможливість вчинення відповідних нотаріальних дій, оскільки земельні ділянки набуті ним у власність 14.03.2011, коли він перебував у шлюбі з відповідачкою ОСОБА_2 , яка не надала згоди на відчуження земельних ділянок. Однак, належні позивачу земельні ділянки є його особистою приватною власністю, він став їх власником у червні 2007 р. Згідно норм СК України лише в період з 08.02.2011 до 12.06.2012 земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, в тому числі приватизації, визнавалась спільною сумісною власністю подружжя.

Представник позивача адвокат Микулич І. В. у судове засідання не з`явився, у поданих суду заявах просив справу розглянути у відсутності сторони, позов підтримав і просив його задоволити, не заперечував щодо заочного розгляду справи.

Відповідачка не з`явилася в судове засідання, про дату, час і місце судового засідання повідомлялася належним чином за адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку та за адресою фактичного місця проживання, не повідомила суду про причини неявки, не подала відзиву. За наявності сукупності умов, передбачених ч.1 ст.280 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд справи.

Треті особи в судове засідання не з`явилися, у поданих суду заявах просили справу розглянути без їх участі.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з таких підстав.

Установлено, що Угринівська сільська рада Тисменицького району Івано-Франківської області рішенням від 29.08.2006 «Про передачу земель у власність» затвердила матеріали земельно-кадастрової інвентаризації земельних ділянок та передала у власність позивачу ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і земельну ділянку площею 0,3596 га для ведення ОСГ, які розташовані по АДРЕСА_1 (а.с.12).

На підставі рішення органу місцевого самоврядування позивач 16.06.2007 отримав державний акт серії ЯД № 858979 на право власності на земельну ділянку площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд з кадастровим номером :11:152:0399 по АДРЕСА_1 (а.с.21) та державний акт серії ЯД № 858980 на право власності на земельну ділянку площею 0,3596 га для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером :11:152:0453 по АДРЕСА_1 (а.с.17).

Відповідно до вимог ст.125 чинного ЗК України (у редакції станом на час ухвалення рішення органом місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність та видачі державного акта) право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цього права.

Згідно ч.1 ст.126 чинного ЗК України (у редакції станом на час ухвалення рішення органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність та видачі державного акта) право власності на земельну ділянку посвідчувалося державним актом.

Таким чином, право власності позивача на присадибну земельну ділянку площею 0,2500 га та на земельну ділянку для ведення ОСГ площею 0,3596 га виникло після отримання ним у червні 2007 р. державних актів, які посвідчували відповідне право, та їх державної реєстрації. Державний акт серії ЯД № 858979 зареєстровано у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 64 (а.с.21); державний акт серії ЯД № 858980 зареєстровано у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 65 (а.с.17).

У подальшому 21.07.2007 позивач на підставі нотаріально посвідчених договорів купівлі-продажу земельної ділянки відчужив частину належної йому присадибної земельної ділянки площею 0,0899 га та частину належної йому земельної ділянки для ведення ОСГ площею 0,2577 га, залишивши у своїй власності земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1601 га та земельну ділянку для ведення ОСГ площею 0,1019 га, що підтверджується засвідченими копіями нотаріальних справ по посвідченню договорів купівлі-продажу (а.с.120-144, 145-168).

На підставі вказаних договорів відчуження земельних ділянок позивач 14.03.2011 отримав державні акти на земельні ділянки, які залишились у його власності, а саме: державний акт серії ЯЛ № 468885 на присадибну земельну ділянку площею 0,1601 га з кадастровим номером :11:152:0734 (а.с.20) та державний акт серії ЯЛ № 468884 на земельну ділянку для ведення ОСГ площею 0,1019 га з кадастровим номером :11:152:0735 (а.с.16).

Після поділу присадибної ділянки площею 0,1601 га позивач 12.02.2019 зареєстрував право власності на дві присадибні земельні ділянки, а саме: земельну ділянку площею 0,1201 га з кадастровим номером :11:153:2016 та земельну ділянку площею 0,04 га з кадастровим номером :11:153:2017, що підтверджується відповідними витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.18-19).

Вартість земельної ділянки площею 0,1019 га становить 1851 грн, вартість земельної ділянки площею 0,1201 га 94043 грн, вартість земельної ділянки площею 0,04 га 21710 грн, що підтверджується витягами з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки (а.с.22-23) та висновком про ринкову вартість земельної ділянки (а.с.24).

Як вбачається з Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб (а.с.13-14) позивач ОСОБА_1 18.08.2010 зареєстрував шлюб з відповідачкою ОСОБА_2 .

У відповідності з вимогами ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

За загальним правилом закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплено у ч.1 ст.58 Конституції України та ст.5 ЦК України, згідно якої дію акту цивільного законодавства в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності. До події або факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Законом України від 11.01.2011 «Про внесення змін до статті 61 Сімейного кодексу України щодо об`єктів права спільної сумісної власності подружжя», що набрав чинності 08.02.2011, вказану норму СК України доповнено частиною 5, згідно якої об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації.

До внесення вказаних змін у ст.61 СК України щодо об`єктів права спільної сумісної власності подружжя земельна ділянка, одержана одним з подружжя у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, була його особистою приватною власністю, а не спільною власністю подружжя.

Вказане положення підтверджується п. 18-2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (зі змінами, внесеними постановою ВСУ від 19.03.2010 № 2), згідно якого окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду.

Суд зазначає, що вказана норма частини 5 статті 61 СК України діяла до 13.06.2012, коли набрав чинності Закон України від 17.05.2012 «Про внесення змін до Сімейного кодексу України щодо майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка», згідно якого частину 5 статті 61 виключено, а частину першу статті 57, яка містить перелік майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка, доповнено, зокрема, п.5, у відповідності з яким особистою приватною власністю дружини, чоловіка є земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Отже, з урахуванням змін до СК України правовий режим приватизованої земельної ділянки змінювався. Виключно протягом періоду з 08 лютого 2011 р. до 13 червня 2012 р. приватизована одним із подружжя земельна ділянка вважалася обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Вказані висновки викладені у постановах Верховного Суду від 10 травня 2018 року в справі № 158/1016/16-ц (провадження № 61-4238св18), від 23 січня 2019 року в справі № 352/1974/15-ц (провадження № 61-4313св18), від 24 квітня 2020 року в справі № 622/999/16-ц (провадження № 61-1260св19) та інших аналогічних постановах Верховного Суду, які згідно вимог ч.4 ст.263 ЦПК України враховуються судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

З огляду на те, що спірні земельні ділянки площею 0,1201 га і площею 0,04 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд у складі земельної ділянки площею 0,2500 га та площею 0,1019 га для ведення ОСГ у складі земельної ділянки площею 0,3596 га передані у власність позивача безоплатно відповідно до вимог ЗК України на підставі рішення органу місцевого самоврядування від 29.08.2006, право власності на земельні ділянки у позивача виникло після отримання ним у червні 2007 р. державних актів та їх державної реєстрації, тобто до внесення зазначених змін у ст.61 СК України, суд приходить до висновку, що режим спільного сумісного майна подружжя на земельні ділянки не поширюється. Спірні земельні ділянки є особистою приватною власністю позивача.

Крім того, суд зазначає, що відповідачка не має жодного стосунку до спірних земельних ділянок, оскільки шлюб між сторонами зареєстровано 18.08.2010. Та обставина, що позивач 14.03.2011 отримав державні акти на земельні ділянки, які залишились у його власності після відчуження частини земельних ділянок, ніяк не впливає на статус земельних ділянок як особистої приватної власності позивача.

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку про обґрунтованість заявленого позову.

На підставі наведеного, відповідно до ст. 125, 126 ЗК України, ст. 57, 60, 61 СК України, керуючись ст. 263-265, 282 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Микулич Ігор Володимирович, до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору державний нотаріус Монастириської державної нотаріальної контори Тернопільської області Войташек Василь Іванович, Угринівська сільська рада Івано-Франківського району Івано-Франківської області, про визнання майна особистою приватною власністю задоволити.

Визнати особистою приватною власністю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , таке нерухоме майно:

-земельну ділянку площею 0,1019 га для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером :11:152:0735, яка розташована на АДРЕСА_1 , вартістю 1851 грн;

-земельну ділянку площею 0,1201 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд з кадастровим номером :11:153:2016, яка розташована на АДРЕСА_1 , вартістю 94043 грн;

-земельну ділянку площею 0,04 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд з кадастровим номером :11:153:2017, яка розташована на АДРЕСА_1 , вартістю 21710 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 ,реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Представник позивача: ОСОБА_3 , АДРЕСА_3 ,реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідачка: ОСОБА_2 ,зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 .

Треті особи: державний нотаріус Монастириської державної нотаріальної контори Тернопільської області Войташек Василь Іванович, вул. Шевченка, 12а, м. Монастириська Тернопільської області;

Угринівська сільська рада Івано-Франківського району Івано-Франківської області, вул. Польова, 1, с. Угринів Івано-Франківського району Івано-Франківської області, .

Повне судове рішення складено 26.12.2022.

Суддя Марія ХОМИНЕЦЬ