Справа № 282/848/21 Головуючий у 1-й інст. Носач В. М.
Категорія 71 Доповідач Миніч Т. І.
У Х В А Л А

27 червня 2022 р. м. Житомир

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Миніч Т.І.

суддів: Трояновської Г.С.,

Павицької Т.М.

вирішуючи питання відповідно до вимог ст.359 ЦПК України про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

на ухвалу судді Любарського районного суду Житомирської області від 23 жовтня 2021 року

у цивільній справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 , Любарський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Хмельницький) про встановлення батьківства, -

в с т а н о в и в :

Ухвалою судді Любарського районного суду Житомирської області від 23 жовтня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 , Любарський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Хмельницький) про встановлення батьківства-залишено без розгляду.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції 25.11.2021 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 через відділення поштового зв`язку надіслала апеляційну скаргу. В поданій скарзі вказує, що ухвалу суду від 23.10.2021 року представник позивача отримала 22 листопада 2021 року.

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 06 грудня 2021 року апеляційну скаргу залишено без руху, а скаржнику надано строк - десять днів з дня вручення копії даної ухвали, для звернення до суду апеляційної інстанції із заявою про поновлення строку на апеляційне оскарження. Одночасно із цим, в ухвалі також було роз`яснено наслідки, що у випадку невиконання вимог ухвали у встановлений строк, судом буде відмовлено у відкритті апеляційного провадження.

Вказана ухвала направлена ОСОБА_1 та його представнику ОСОБА_2 за адресами, вказаними в апеляційній скарзі.

Зі змісту рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення вбачається, що копію вказаної ухвали ОСОБА_1 отримав 25 грудня 2021 року. Однак, копія вказаної ухвали представнику ОСОБА_1 - ОСОБА_2 не вручено, оскільки відповідно до довідки «Укрпошта» вказаний лист повернувся по причині закінчення встановленого строку зберігання.

Повторно апеляційним судом 25 січня 2022 року направлено представнику ОСОБА_1 - ОСОБА_2 копію вказаної ухвали. Остання повернута до суду апеляційної інстанції 05.04.2022 року у зв`язку із закінченням терміну зберігання, що підтверджується довідкою «Укрпошта».

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 ухвала суду апеляційної інстанції вручена 25.12.2021 року, то заява про поновлення строку на апеляційне оскарження мала бути подана скаржником у строк до 04 січня 2022 року включно, оскільки ОСОБА_1 ухвала суду апеляційної інстанції вручена 25.12.2021 року. У цей же строк скаржником мали бути усунуті недоліки апеляційної скарги.

Однак, скаржник у встановлений строк вимоги ухвали апеляційного суду від 06 грудня 2021 року не виконав, обґрунтовану заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції не подав, недоліки апеляційної скарги не усунув. Також, згідно з інформації із автоматизованої системи документообігу Житомирського апеляційного суду будь-яких заяв чи клопотань від ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 станом на 27 червня 2022 року на адресу суду у даній справі не надходило, що перешкоджає суду апеляційної інстанції дійти висновку про поважність причин пропуску скаржником строку подачі апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 357 ЦПК України, якщо заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому ст. 358 цього Кодексу.

При цьому, апеляційним судом враховано висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 28 квітня 2021 року у справі №640/3393/19. Так, на переконання Великої Палати суду касаційної інстанції, до поданої з пропуском строку скарги(без клопотання про його поновлення чи з визнанням судом вказаних у ньому підстав неповажними), яка, крім цього, має інші недоліки, і ці недоліки скарги після залишення її судом без руху не усунуто, слід застосовувати імперативні приписи процесуального закону, які зобов`язують суд, у разі якщо особою у визначений строк не буде подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або у поданій заяві будуть наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження, визнані судом неповажними, відмовити у відкритті апеляційного провадження.

Такий підхід обумовлений тим, що право на оскарження судового рішення обмежене встановленим у законі строком на апеляційне оскарження, покликаним на дотримання принципу правової визначеності як одного з елементів верховенства права.

Відповідно до статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Статтею 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

У статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод представлено право на суд, разом із правом на доступ до суду. Між тим, Європейський суд з прав людини у рішенні від 18 лютого 2011 року в справі «Мушта проти України» зазначив, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватися, зокрема для дотримання правил судової процедури, і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року).

Тобто, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

За вимогами п.4 ч.1 ст. 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .

Керуючись ст.ст. 357, 358 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу судді Любарського районного суду Житомирської області від 23 жовтня 2021 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: