23.06.2022 Справа № 363/905/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2022 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючогосудді Чіркова Г.Є.,

при секретарі Гриб Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліменти,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила стягнути з відповідача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 63 581 грн. 87 коп., що виникла за період з 01 вересня 2019 року по 26 липня 2021 року.

Свої вимоги мотивувала тим, що рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 22 лютого 2021 року відповідача визнано батьком ОСОБА_3 , з якого стягнуто аліменти на її утримання в розмірі 1/4 від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця починаючи з 13 серпня 2019 року. Однак, відповідач відмовлявся утримувати доньку, посилаючись на те, що він не являється її офіційним батьком, за період з серпня 2019 року по травень 2021 року аліменти не сплачував. Лише після набрання рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 22 лютого 2021 року у справі законної сили та звернення із заявою про примусове виконання вказаного рішення суду, відповідач почав сплачувати аліменти на доньку.

Відповідач подав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що рішення Вишгородського районного суду Київської області щодо визнання батьківства прийнято 22 лютого 2021 року, отже і обов`язок сплачувати аліменти у відповідача виник після встановлення рішенням суду факту його батьківства щодо малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та набрання таким рішенням законної сили. Оскільки обов`язок сплачувати аліменти, як грошове зобов`язання, у відповідача виник тільки з 25 березня 2021 року (день набрання рішення суду законної сили), відповідно до цього часу у нього не було визначеного грошового зобов`язання, яке б він несвоєчасно виконував, та за невиконання якого настає цивільна відповідальність.

Крім того зазначив, що від сплати аліментів не ухилявся, неодноразово намагався з`ясувати, де перебуває виконавче провадження по стягненню аліментів з метою оплати одним платежем всієї суми заборгованості, яку повинен був розрахувати виконавець відповідно до рішення суду, починаючи з 13 серпня 2019 року, оскільки самостійно її розрахувати не міг. У зв`язку з тим, що розрахунку суми заборгованості, яку він мав сплатити згідно рішення суду, станом не було, 03 травня 2021 року та 20 липня 2021 року він в добровільному порядку перерахував на банківську картку позивачки аліменти в розмірі 20 000 грн. Виконавче провадження з примусового стягнення з нього аліментів відкрито 26 липня 2021 року, а суму заборгованості по аліментам приватним виконавцем розраховано 29 липня 2021 року, яка повністю сплачена ним 30 липня 2021 року. Оскільки своєї вини у виникненні заборгованості по сплаті аліментів не вбачав, просив в задоволенні позову відмовити.

Позивачка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, просила про задоволення позову з викладених у ньому підстав.

Відповідач подав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову заперечив з підстав викладених у відзиві.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 22 лютого 2021 року встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин України, є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України. Внесено зміни до складеного Виконавчим комітетом Демидівської сільської ради Вишгородського району Київської області актового запису №15 від 06 травня 2015 року про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначивши в графі «батько» - ОСОБА_2 , громадянин України», а також змінивши по батькові дитини, зазначивши « ОСОБА_4 » замість « ОСОБА_5 ». Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1/4 від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, до досягнення дитини повноліття, починаючи з 13 серпня 2019 року.

25 березня 2021 року вказане рішення набрало законної сили.

09 квітня 2021 року на виконання рішення Вишгородського районного суду Київської області від 22 лютого 2021 року видано виконавчий лист №363/3394/21 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліментів в розмірі 1/4 від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, до досягнення дитини повноліття, починаючи з 13 серпня 2019 року.

Як вбачається з дублікатів квитанцій №Р24АС5945 від 03 травня 2021 року та №Р24АС8469 від 20 липня 2021 року відповідач сплатив на користь позивачки 20 000 грн. в рахунок погашення заборгованості по аліментам.

26 липня 2021 року постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Пилипчука В.Г. відкрито виконавче провадження №66285104 з примусового виконання виконавчого листа №363/3394/21 виданого 09 квітня 2021 року Вишгородським районним судом Київської області.

Згідно довідки-розрахунку від 29 липня 2021 року складеної приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Пилипчуком В.Г., заборгованість ОСОБА_2 по аліментам за період з 13 серпня 2019 року по 26 липня 2021 року становить 50 833 грн.

На наступний день після складання приватним виконавцем довідки-розрахунку, тобто 30 липня 2021 року, відповідач повністю погасив заборгованість по аліментам на утримання дочки, перерахувавши на картку позивачки грошові кошти в розмірі 58 143 грн., що вбачається з Інформації про рух коштів на рахунку ОСОБА_1 за 30 липня 2021 року.

Відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Як передбачено ч. 2 і 3 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Згідно ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Як передбачено ч. 1, 3, п. 1 ч. 4, 13 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до частини першої цієї статті. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разінадходження виконавчого документа на виконання від стягувача.

Довідка про наявність заборгованості зі сплати аліментів видається органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем на вимогу стягувача протягом трьох робочих днів у випадках, встановлених законом.

Згідно п. 4 Інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29вересня 2016 року №2832/5), виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця (додаток 15) та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника.

Сума заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому статтею 195 Сімейного кодексу України.

Статтею 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.

Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості.

Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).

Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.

На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.

Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).

Згідно зі статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Тлумачення статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 24 листопада 2021 року в справі № 278/725/20.

Відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи, а не у всіх випадках, крім несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками (правова позиція Верховного Суду України викладена в постанові від 14 грудня 2020 року в справі №661/905/19).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Проте, належних, допустимих та достатніх доказів, на підтвердження того, що заборгованість зі сплати аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виникла саме з вини відповідача ОСОБА_2 суду не представлено.

Суд зазначає, що заборгованість зі сплати аліментів в цій справі виникла у зв`язку із тривалим розглядом справи в суді, видачею і направленням для виконання виконавчого листа, а не внаслідок вини відповідача.

Судом при розгляді вказаної справи встановлено, що вина відповідача у простроченні сплати аліментів відсутня, які з нього стягнуто починаючи з 13 серпня 2019 року рішенням суду, що набрало законної сили 25 березня 2021 року, а заборгованість по аліментах повністю сплачена відповідачем наступного ж дня після визначення її розміру приватним виконавцем в порядку передбаченому Інструкцією з організації примусового виконання рішень, Законом України «Про виконавче провадження» та Сімейним кодексом України.

Крім того, суд звертає увагу й на те, що відповідачем, ще до відкриття виконавчого провадження зі стягнення з нього аліментів в добровільному порядку сплачено на користь позивачки 20 000 грн. (03 травня 2021 року та 20 липня 2021 року), що свідчить про бажання ОСОБА_2 погасити заборгованість по аліментах, ще до визначення її остаточного розміру виконавцем, а не про ухилення від їх сплати, як про це твердить у своєму позові ОСОБА_1 .

Таким чином, порушених прав позивачки, які б підлягали захистові в цій справі, судом не встановлено, а в задоволенні позову слід відмовити за необґрунтованістю та недоведеністю.

На підставі викладеного та керуючись статтями 259, 265, 268, 279 ЦПК України,

вирішив:

в задоволенні позову відмовити.

Повне судове рішення складено 28 червня 2022 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання повного рішення шляхом подання в зазначений строк апеляційної скарги.

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт серії НОМЕР_1 виданий 21 лютого 1997 року Вишгородським РВ ГУ МВС України в Київській області, РНОКПП - НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя