УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/2960/15-ц

30 грудня 2022 року

Костопільський районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя Грипіч Л.А.

секретар судового засідання Вознюк Ю.В.

за участю:

заявника не з`явився

представника заявника не з`явився

заінтересована особа відділ ДВС не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Костопільського районного суду Рівненської області заяву ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Костопільського районного суду Рівненської області зі заявою про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Заява мотивована тим, що ухвалою Костопільського районного суду Рівненської області від 20.09.2022 у справі №564/2960/15-ц задоволено подання головного державного виконавця Костопільського відділу державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Никончука О.А. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа та тимчасово обмежено у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 до виконання зобов`язань, покладених на неї виконавчим листом №564/2960/15-ц, виданим 26.01.2017 року Костопільським районним судом Рівненської області про стягнення залишку боргу в сумі 171636 грн. 99 коп. в межах виконавчого провадження ВП №65653184.

Вказує, що під час розгляду подання було встановлено, що заявнику належать земельні ділянки, які передані в оренду Фермерському господарству «СНОВМІЛК» та зазначає, що на вказані земельні ділянки накладений арешти державним виконавцем і може бути зверненостягнення шляхом їх продажу на відкритих торгах із спрямуванням отриманої виручки відпродажу земельних ділянок у рахунок погашення заборгованості по даному виконавчомупровадженню.

Також вказує, що 16.02.2022 заявник перетнула державний кордон України, але 20.05.2022 повернулася в Україну, а 01.07.2022 потрапила в ДТП в Україні біля с.Данчиміст Рівненськогорайону Рівненської області на автодорозі Рівне-Старокостянтинів, де була збита автомобілем на автодорозі, в результаті чого отримала ЗЧМТ: струс головного мозку; забійно-рвані рани тім`яної ділянки голови; розрив ключно-акроміального з`єднання праворуч з вивихом акроміальної кістки; забійні зсадини спини; забій нижніх кінцівок. В результаті отриманих травм знаходилася на лікуванні в хірургічному відділенні КНП «Костопільська БЛІЛ» КМР з 01.07.2022 по 08.07.2022. На даний час продовжує курс лікування відповідно до рекомендацій лікарів і орієнтовно через 3 місяці заявниці мають бути зняти металеві пластини, які встановлені для фіксації ключиці. В результаті того, що вона потрапила у ДТП, остання витратила та продовжує витрачати значні кошти та своє лікування, не мала змоги погашати заборгованість по ВП №65653184. Проте 11.10.2022 нею було перераховано на рахунок ДВС 1000 грн. у рахунок погашення заборгованості по вказаному вище виконавчому провадженню і в подальшому в міру фінансових можливостей буде продовжувати погашати наявну заборгованість. Крім того, державний виконавець має можливість звернути стягнення на належне їй на праві власності майно земельні ділянки сільськогосподарського призначення та погасити частково наявну заборгованість через продаж такого майна з публічних торгів. Вказує, що на сьогоднішній день для заявника єдиним доступним джерелом доходу є робота за кордоном, оскільки в Україні з 24.02.2022 йде війна і знайти роботу у цей час для жінки її віку є проблемою, а тому підстави для продовження дії встановленого судом тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон для неї є недостатньо вмотивованими як нормативно, так і фактично. Також вказує, що заявник не ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї судовим рішенням по справі №564/2960/15-ц, але сплачує таку надмірну заборгованість по мірі наявності фінансових можливостей, а також таку заборгованість може бути частково погашено в рахунок продажу належного їй на праві власності арештованого майна (земельних ділянок). Зазначає, що факт ухилення від виконання рішення має підтверджуватись сукупністю доказів, які державний виконавець зазначає у поданні і наявність лише самої заборгованості за рішенням суду не є свідченням умисного ухилення боржникавід виконання рішення суду.

Просить скасувати тимчасове обмеження у праві її виїзду за межі України, яке встановлене ухвалою Костопільського районного суду Рівненської області від 20.09.2022 по праві №564/2960/15-ц.

У поданій заяві просить розгляд справи проводити у відсутності заявника у порядку письмового провадження.

Костопільський відділ державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) не забезпечив явку представника в судове засідання 30.12.2022.

Відповідно до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд дослідивши подану заяву та додані до неї документи дійшов таких висновків.

Так, ухвалою Костопільського районного суду Рівненської області від 20.09.2022 у справі №564/2960/15-ц задоволено подання головного державного виконавця Костопільського відділу державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Никончука О.А. та тимчасово обмежено у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительку АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_1 до виконання зобов`язань, покладених на неї виконавчим листом №564/2960/15-ц, виданим 26.01.2017 Костопільським районним судом Рівненської області про стягнення залишку боргу в сумі 171636 грн. 99 коп.

Ухвала мотивована тим, що боржником ОСОБА_1 не виконане рішення суду у справі №564/22960/15-ц на сьогоднішній день, декларацію не надано, яку останнього було зобов`язано подати постановою державного виконавця від 02.06.2021 у виконавчому провадженні №65653184, будь-яких дій спрямованих на його виконання не здійснено, що суперечить вимогам ч.5 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження».

При цьому судом також було встановлено, що згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №309791635 від 14.09.2022 боржнику ОСОБА_1 на праві приватної власності належать земельні ділянки, які передані в оренду.

Факт належності ОСОБА_1 земельних ділянок також підтверджується наданою заявником до заяви про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України копії державного акта на право приватної власності на землю серії І-РВ №036659 від 10.12.2000.

Судом також встановлено в період з 01.07.2022 по 08.07.2022 ОСОБА_2 перебувала на лікуванні в хірургічному відділенні КПН «Костопільська БЛІЛ» КМР, що підтверджується долученим заявником епікризом №1711.

Крім того, 11.10.2022 ОСОБА_1 перераховано до Костопільського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції кошти в сумі 1000 грн. з призначенням: оплата за заборгованість по виконавчому провадженню, що підтверджується квитанцією установи банку №63328673.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

Відповідно до пункту 91 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Хлюстов проти Росії", у справі Гочева проти Росії Суд коротко узагальнив принципи стосовно оцінки необхідності заходів, що обмежують свободу пересування, наступним чином: "49. Стосовно співрозмірності обмеження, накладеного через несплату боргів, Суд нагадує, що обмеження обґрунтоване лише поки переслідує законну ціль забезпечення погашення вказаних боргів (див. Napijalo v. Croatia, №66485/01, §§ 78 по 82, 13 листопада 2003 р.). Більше того, навіть будучи обґрунтованим початково, захід обмеження свободи пересування особи може стати співрозмірним і порушувати право особи, якщо автоматично поширюється на тривалий строк (див. Luordo V. Italy, №32190/96, § 96, ECHR 2003-IX; Foldes and Foldesne Hajlik v. Hungary, № 41463/02, § 35, ECHR 2006".

Рішенням ЄСПЛ від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» визначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути почуті, тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів і доказів, поданих сторонами.

При цьому суд враховує, що відповідно до ч.4 ст.441 Цивільного процесуального кодексу України, суд негайно розглядає подання про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Відтак, особа, щодо якої розглядається таке подання, фактично позбавлена можливості висловити свою позицію чи заперечення щодо розгляду питання щодо обмеження її права та подати на його підтвердження відповідні докази та висловити свої доводи, що позбавляє суд можливості з`ясувати усі обставини справи.

При цьому суд погоджується, що сам факт наявності невиконаного рішення суду зі сплати коштів без дослідження природи виникнення такої заборгованості, не може бути самостійною підставою для застосування тимчасового обмеження права особи на виїзд за межі України.

Відповідно до ч.3 ст.441 Цивільного процесуального кодексу України, суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Згідно п.5 ч.1 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» Право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Із аналізу вказаних норм вбачається можливість тимчасового обмеження права громадянина України на виїзд за межі України застосовується у разі, якщо останній саме ухиляється від виконання рішення суду, тобто, має місце свідома поведінка такого громадянина, яка направлена на свідоме ухилення від виконання, у даному випадку, рішення суду, про яке такому громадянину відомо.

Суд також враховує, що заходи, які обмежують встановлені права громадян, є обґрунтованими лише тоді, коли переслідують законну мету щодо забезпечення погашення заборгованості.

Разом з тим, як встановлено судом, ОСОБА_1 періодично сплачувала кошти на виконання рішення суду, а 11.10.2022 сплачено в рахунок погашення боргу за рішенням суду 1000 грн, що підтверджує той факт, що остання не ухиляється від його виконання.

Докази вчинення ОСОБА_1 будь-яких дій спрямованих на ухилення чи свідомої її бездіяльності з метою ухилення від сплати коштів за рішенням суду судом не здобуто.

Окрім того, застосований захід забезпечення погашення заборгованості у вигляді тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа, позбавляє ОСОБА_1 можливості мати заробіток, з якого остання матиме змогу сплачувати кошти на виконання рішення суду.

Відповідно до ч.1 ст.2 Цивільного процесуального кодексу України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст.4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ч.ч.1, 5, 6 ст.81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За результатами розгляду заяви, суд дійшов переконливого висновку, що ОСОБА_1 доведено відсутність ухилення останньої від виконання рішення суду щодо стягнення з неї коштів, а також, доведено, що застосоване тимчасове обмеження не лише не може забезпечити своєї мети, тобто не здатне вплинути на виконання рішення суду, але й погіршує її матеріальне становище та шкодить її інтересам.

Відтак, суд дійшов переконливого висновку, що заява ОСОБА_1 підлягає до задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.211, 247, 260, 261, 353, 450, 451 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України задоволити.

Скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянці України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жительці АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , яке встановлене ухвалою Костопільського районного суду Рівненської області від 20 вересня 2022 року по праві №564/2960/15-ц.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з моменту її проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи або якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення , зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 30 грудня 2022 року.

СуддяЛ. А. Грипіч