Провадження № 2-з/537/26/2022
Справа № 537/310/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.02.2022 року м. Кременчук

Суддя Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області Мурашова Н.В. розглянувши заяву представника ОСОБА_1 адвоката Браташа Юрія Павловича про забезпечення позову, -

в с т а н о в и в :

Представник ОСОБА_1 адвоката Браташа Ю.П. звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 .

Одночасно з позовом представник заявника ОСОБА_4 подав заяву про забезпечення позову, в якій просить вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру загальною площею 32,2 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:04) до ухвалення судом рішення у справі. Заяву обґрунтовано тим, що предметом позову, поданим ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 є визнання за позивачем права власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 . Однак ОСОБА_1 позбавлений можливості належним чином оформити право власності на належну йому частку у зазначеній квартирі та розпорядитися нею, оскільки на даний час право власності на вказану квартиру неправомірно (на підставі скасованого судового рішення) зареєстровано за відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які можуть вчинити дії направлені на подальшу передачу спірної квартири іншим особам. Тому вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду, призведе до суттєвого порушення прав позивача та погіршення його матеріального становища.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Частиною 1 ст.2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч.1 ст.10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Відповідно до ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Отже, за змістом цієї норми обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Згідно з п. п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

При цьому за змістом наведеної норми під час розгляду заяви про застосування такого заходу забезпечення позову як накладення арешту на майно або грошові кошти суд має виходити із того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватися та розпоряджатися грошовими коштами або майном, тому може застосуватись у справі, в якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, грошових коштів або про стягнення грошових коштів.

Сума підданих арешту грошових коштів обмежується розміром позову та можливими судовими витратами, а арешт майна має стосуватися майна, належного до предмета спору (подібна за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 15.01.2019 року у справі № 915/870/18 та від 05.09.2019 року у справі № 911/527/19).

Аналіз положень ст. ст. 149, 151 ЦПК України, вказує на те, що особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

У кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Забезпечення позову - це, по суті, обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача. Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

У п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 року визначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Тобто, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Разом з тим, забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Співмірність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачу вчиняти певні дії.

Суд зазначає, що обрання належного, відповідного предмету спору, заходу забезпечення позову сприяє дотриманню принципу співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, що, зрештою, дає змогу досягти збалансованості інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичного виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Європейський Суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Судом встановлено, що предметом спору у даній справі є визнання права власності за позивачем ОСОБА_1 на ј частину квартири АДРЕСА_1 .

Як вбачається з матеріалів справи позивачу ОСОБА_1 належала ј частина квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину серії ННС 499908, виданим 30.05.2018 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Марченко Н.А. та зареєстрованим в реєстрі за №1425, спадкова справа №22/2015. Іншим співвласником квартири була ОСОБА_6 .

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 09.10.2018 року у справі №524/2579/18, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 12.03.2019 року, припинено право власності ОСОБА_1 на зазначену частку квартири та визнано за ОСОБА_6 право власності на неї.

Ухвалою Верховного Суду від 07.06.2019 року у справі №524/2579/18 відкрито касаційне провадження. Зупинено виконання рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 09.10.2018 року, залишеного без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 12.03.2019 року до завершення розгляду касаційної скарги.

Незважаючи на наведене, 20 березня 2021 року ОСОБА_6 подарувала ОСОБА_2 , ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується Договором дарування квартири, посвідченим приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Ганночкою О.В. та зареєстрованого в реєстрі за №25.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27.04.2021 року скасовані рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 09.10.2018 року, додаткове рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 17.12.2018 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 12.03.2019 року та справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Таким чином, з наведених у заяві про забезпечення позову фактів та обґрунтувань вбачається, що предмет заяви забезпечення позову в даній справі є взаємопов`язаним із способом забезпечення позову, а саме накладення арешту на майно, на яке позивач ОСОБА_1 просить суд визнати за ним право власності, а невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Представником заявника обґрунтовано наявність зв`язку між заходами забезпечення позову та предметом позовних вимог, оскільки застосування таких заходів забезпечення позову спроможне забезпечити ефективний захист порушеного права та поновлення порушених прав та інтересів позивача.

Тому суд вважає, що застосування такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на ј частину квартири, на яку позивач просить визнати за ним право спільної часткової власності, є обґрунтованим та співмірним заявленим позовним вимогам.

Крім того, суд приходить до висновку про те, що невжиття заходів забезпечення позову утруднить можливість для позивача вчиняти дії, направлені на відновлення стану, який існував до порушення його прав. Тобто, існує обґрунтоване припущення про реальну та дійсну загрозу невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду, оскільки у разі, якщо до закінчення розгляду справи майно повторно буде відчужене на користь інших осіб, позивач не зможе захистити або поновити свої права в межах одного судового провадження без нових звернень до суду, що істотно ускладнить ефективний захист та поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, що призведе до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав.

Враховуючи вказане, заява представника заявника ОСОБА_7 про забезпечення позову - підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1-18, 149-153, 154, 157 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Заяву представника ОСОБА_1 адвоката Браташа Юрія Павловича про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності задовольнити частково.

Накласти арешт на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 , на яку ОСОБА_1 просить визнати за ним право власності з врахуванням виданого йому свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 30 травня 2018 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Марченко Н.А. та зареєстрованого в реєстрі за №1425. Право власності на вказану квартиру зареєстровано за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на підставі договору дарування квартири, посвідченого 20.03.2021 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночкою О.В.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення її повного тексту відповідно до вимог, встановлених ст. 353-356 ЦПК України.

Повний текст ухвали складений 17.02.2022 року.

Суддя Крюківського районного суду

м. Кременчука Полтавської області Мурашова Н.В.