КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2022 року м. Київ

Справа № 755/2619/19

Апеляційне провадження №22-ц-вп/824/10248/2022

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.

за участю секретаря Федорчук Я.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 та апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва ухваленого під головуванням судді Яровенко Н.О. 20 липня 2022 року у м. Києві, повний текст рішення складений 29 липня 2022 року, у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Гаражно-будівельного кооперативу «Лівобережний», треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Онищенко Марія Олександрівна про визнання незаконним та скасування рішення загальних зборів, визнання незаконним набуття права власності, визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію, скасування запису про право власності,

В С Т А Н О В И В

У лютому 2019 року позивач, з урахуванням заяви про доповнення позовних вимог, звернувся до суду з позовом про визнання незаконним та скасування рішення загальних зборів, визнання незаконним набуття права власності, визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію, скасування запису про право власності.

Позовні вимоги обгрунтовував тим, що ОСОБА_3 є членом Гаражно-будівельного кооперативу «Лівобережний». Позивач та ОСОБА_4 згідно списку членів ГБК «Лівобережний» станом на 31 березня 2015 року, були власниками 1/3 гаражів № НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 . В процесі будівництва гаражів № НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 позивачем було укладено договір підряду з Установою «28 Управління начальника робіт». Загальна сума витрат на будівництво гаражів складала 2034686,20 грн. Виходячи з списку членів ГБК «Лівобережний» станом на 31 березня 2015 року, затвердженого Загальними зборами кооперативу, ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 належало по 1/3 частині від гаражів НОМЕР_1 .

26 вересня 2017 року позивач звернувся до державного реєстратора з метою зареєструвати право власності на належний ОСОБА_3 гараж № НОМЕР_3 у вказаному кооперативі. Однак, подавши всі необхідні документи, отримав рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень. Мотивацією відмови було те, що за адресою АДРЕСА_1 гараж № НОМЕР_2 право власності на об'єкт незавершеного будівництва (гараж) готовністю 93% зареєстрований за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 27 листопада 2016 року. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, ОСОБА_2 вказаний гараж № НОМЕР_2 був відчужений ОСОБА_1 .. В подальшому, позивачу стало відомо, що відповідно до довідки №66-67 від 07 травня 2012 року за підписом голови правління ГБК «Лівобережний» Надточія В.В., виданої ОСОБА_1 , члену ГБК «Лівобережний», за останньою закріплений гараж № НОМЕР_2 , який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Також у вказаній довідці зазначено, що гараж № НОМЕР_2 будувався господарчим способом згідно Декларації про початок виконання будівельних робіт, зареєстрованої в Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві №ВК 0 від 30 листопада 2011 року. Тобто, вказана у довідці декларація неможлива у зв`язку з наявністю в номері неіснуючої серії ВК, а дата декларації випереджає дату видачі зазначених Державних актів на землю, що також неможливо згідно вимог чинного законодавства. Крім того, у наведеному вище списку членів ГБК «Лівобережний» станом на 31 березня 2015 року відсутня особа на ім`я ОСОБА_6 , яка 07 травня 2012 року за зазначеною довідкою була членом кооперативу. Враховуючи зазначене, позивач зазначає, що вказана довідка є підробленою Головою правління ГБК «Лівобережний» ОСОБА_7 . Отже, і договір купівлі-продажу від 27 листопада 2016 року суперечить ЦК України, загальним засадам цивільного законодавства, укладення наведеного договору про відчуження нерухомого майна здійснено відповідачем-1 без наявності на то необхідних повноважень. Отже такий договір купівлі-продажу від 27 листопада 2016 року не може створювати та не створює цивільні права і обов`язки для його сторін оскільки укладений при недодержанні приписів ч.ч. 1, 2 ст. 203 ЦК України та підлягає визнанню недійсним в порядку приписів ст. 215 ЦК України.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 20 липня 2022 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Гаражно-будівельного кооперативу «Лівобережний», треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Оніщенко Марія Олександрівна, про визнання незаконним та скасування рішення загальних зборів, визнання незаконним набуття права власності, визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію, скасування запису про право власності - задоволено частково.

Визнано незаконним набуття ОСОБА_1 права власності на об`єкт незавершеного будівництва, готовність 93% - гараж № НОМЕР_2 , загальною площею 691,8 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано незаконним та скасовано рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Онищенко Марії Олександрівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 26 травня 2016 року, індексний номер 29776940, на об`єкт нерухомого майна - гараж № НОМЕР_2 (незавершене будівництво, готовність 93%), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 66, відповідно до якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності за ОСОБА_1 .

Припинено право власності ОСОБА_1 на об`єкт незавершеного будівництва, готовність 93% - гараж № НОМЕР_2 , загальною площею 691,8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 (індексний номер 29776940).

Визнано недійсним договір купівлі-продажу об`єкту незавершеного будівництва від 27 листопада 2016 року укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Онищенко О.М. та зареєстрований в реєстрі за № 1415.

Визнано незаконним та скасовано рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Онищенко Марії Олександрівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 27 листопада 2016 року, індексний номер 32576420, на об`єкт нерухомого майна - гараж № НОМЕР_2 (незавершене будівництво, готовність 93%), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 66, відповідно до якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності за ОСОБА_2 .

Припинено право власності ОСОБА_2 на об`єкт незавершеного будівництва, готовність 93% - гараж № № НОМЕР_2 , загальною площею 691,8 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 (індексний номер 32576470).

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду мотивоване тим, що ГБК «Лівобережний», ОСОБА_1 не було надано належних та допустимих доказів того, що остання була членом ГБК «Лівобережний», і що за нею був закріплений гаражний бокс № НОМЕР_2 .

ОСОБА_1 не було надано доказів з приводу того, яким чином нею було побудоване спірне майно, скільки коштів було витрачено на будівництво і т.д, а тому суд дійшов до висновку про визнання незаконним набуття нею права власності на об`єкт незавершеного будівництва - гараж № НОМЕР_2 .

Разом з тим, обраний позивачем спосіб захисту про скасування запису про державну реєстрацію прав на нерухоме майно був неефективним та таким, що не передбачений законом, а тому суд визнав незаконним та скасував рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на об`єкт незавершеного будівництва.

Не погодилася з рішенням суду ОСОБА_1 , представником подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про незаконність рішення у зв`язку з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує, що обставини щодо членства позивача у ГБК «Лівобережний» та його участь у створенні спірного об`єкту незавершеного будівництва не доведена належним чином. Звертає увагу, що в тексі оскаржуваного рішення суд суперечить сам собі, адже надаючи аналіз відзиву відповідача ОСОБА_1 вказував, що остання подала до суду пояснення щодо того, що у 2011 році ОСОБА_8 запропонував їй стати членом ГБК «Лівобережний» та побудувати гараж, проте далі суд вказував що ОСОБА_1 не було надано будь-яких доказів та пояснень з приводу того, яким чином нею було побудоване спірне майно, скільки коштів витрачено.

На підставі викладеного просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Також не погодилась з рішенням суду ОСОБА_2 , її представником подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про те, що суд першої інстанції не перевірив чи мав позивач право на спірне майно та чи порушувалось це право, не врахував свідчення голови ГБК «Лівобережний» ОСОБА_7 про те, що він підтверджував факт щодо належності ОСОБА_1 спірних гаражів та наявності лише описок у виданій їй довідці щодо дати видачі Декларації про готовність об`єкту. Також суд залишив поза увагою відсутність інформації про звернення позивача за фактами незаконного проникнення або самовільного захоплення спірних гаражів.

На підставі викладеного просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

У відзиві на апеляційні скарги позивач вказує на безпідставність доводів відповідачів, якими були подані апеляційній скарги, на законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, наголошує на тому, що судом першої інстанції повно та всебічно досліджені фактичні обставини справи та надана їм належна правова оцінка. У зв`язку з цим просить апеляційні скарги залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін /т.4 а.с.48-63/.

Представник позивача - адвокат Сєтов М.О. в судовому засіданні заперечував проти доводів обох апеляційних скарг, просив залишити їх без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні 03 листопада 2022 року представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Топчій С.М. надав пояснення у справі, підтримав апеляційну скаргу подану ними та відповідачем ОСОБА_2 з підстав викладених у ній. Після оголошення перерви в судове засідання представник не з`явився, причини власної неявки не повідомив. В заяві про відкладення розгляду справ, поданій в день призначений для продовження розгляду, вказав лише про неможливість неявки сторони відповідача ОСОБА_2 та її представника.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_9 в листах від 01 листопада 2022 просили розглянути справу у їх відсутність /т.4 а.с.44-47/. В листі від 07 грудня 2022 року представник ОСОБА_9 просила відкласти розгляд справи, з підстав її поганого самопочуття, доказів на підтвердження наведених обставин не надала.

Відповідач ГБК «Лівобережний» свого представника в судове засідання не направив, про час та місце розгляду справи повідомлені в установленому процесуальним законом порядку, причини неявки суду не повідомили.

Третя особа: Приватний нотаріус КМНО Онищенко М.О. в листі від 22 вересня 2022 просила розглянути справу у її відсутність /т.4 а.с.33/.

Враховуючи наявність наданих представником відповідача ОСОБА_1 пояснень, відсутність даних про поважність причин його неявки, наявність заяви відповідача ОСОБА_2 про розгляд справи у її відсутність та відсутність підтвердження поважності причини неявки її представника, ухвалою апеляційного суду занесеною до протоколу судового засідання від 08 грудня 2022 року, клопотання про відкладення розгляду справи залишено без задоволення. Також враховуючи відсутність повідомлення суду про причини неявки відповідачем ГБК «Лівобережний», а також заяву третьої особи, колегія суддів, керуючись ст. ст. 371, 372 ЦПК України, вважала за можливе розглянути справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового засідання, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів виходить з такого.

Судом встановлено, що Головним управлінням містобудування та архітектури 06 серпня 2012 року були затверджені містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки по АДРЕСА_1 /т.1 а.с.14-18/.

30 листопада 2012 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві затверджена Декларація про початок виконання будівельних робіт по будівництву, експлуатації та обслуговуванню гаражів за адресою: АДРЕСА_1 у кількості 435 /т.1 а.с.19-21/.

05 квітня 2013 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві затверджена Декларація про готовність об`єкта до експлуатації гаражів за адресою: АДРЕСА_1 у кількості 435 /т.1 а.с.22-24/.

07 травня 2014 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві затверджена Декларація про готовність об`єкта до експлуатації гаражів за адресою: АДРЕСА_1 у кількості 435 /т.1 а.с.25-27/

Рішенням Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у м. Києві від 19 листопада 2015 року скасовані: Декларація про початок виконання будівельних робіт по будівництву, експлуатації та обслуговуванню гаражів за адресою: АДРЕСА_1 від 30 листопада 2012 року; Декларація про готовність об`єкта до експлуатації гаражів за адресою: АДРЕСА_1 у кількості 435 від 05 квітня 2013 року; Декларація про готовність об`єкта до експлуатації гаражів за адресою: АДРЕСА_1 у кількості 435 від 07 травня 2014 року /т.1 а.с.22-27/т.1 а.с.28/.

07 вересня 2016 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві затверджена Декларація про початок виконання будівельних робіт по будівництву, експлуатації та обслуговуванню гаражів за адресою: АДРЕСА_1 у кількості 406 /т.1 а.с.29-32/.

Матеріали справи містять копії вказаних документів, за даними ГБК «Лівобережний» їх оригінали були вилучені в ході кримінального провадження /т.2 а.с.127-128/.

13 червня 2013 року ГБК «Лівобережний» видано ОСОБА_3 довідку НОМЕР_3 про те, що він дійсно є членом ГБК «Лівобережний» та за ним закріплений двоповерховий гаражний бокс № НОМЕР_3 , який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 /т. а.с.67/.

Гараж НОМЕР_2 згідно з довідкою ГБК «Лівобережний» від 29 вересня 2015 року належить ОСОБА_4 /т.1 а.с.68/.

У відповідності до списку членів ГБК «Лівобережний» станом на 31 березня 2015 року за ОСОБА_5 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 значиться гаражного боксу НОМЕР_1 по 1/3 частині /т.1 а.с.59-65/.

Про зверненні до суду з позовом позивачем була подана копія договору підряду № 05/02/13 від 05 лютого 2013 року, сторонами якого визначені: замовник - ОСОБА_3 та підрядник - Установа «28 Управління начальника робіт» предмет договору - будівництво гаражного боксу з другим поверхом та мансардою загальною площею 288 м2, в тому числі: перший поверх - 72 м2, другий поверх - 108 м2 та мансарда - 108 м2, та гаражного боксу з двома в`їзними воротами та з другим поверхом та мансардою загальною площею (за проектом) 756 м2 в тому числі: перший поверх - 228 м2, другий поверх - 264 м2 та мансарда - 264 м2 згідно проекту «Будівництва, експлуатації та обслуговуванню гаражів за адресою: АДРЕСА_1 ». Цей договір не містить підписів сторін. Також не містить підписів сторін і протокол погодження договірної ціни на виконання робіт. Однак, акт від 12 вересня 2015 року підписаний сторонами ОСОБА_3 та начальником «28 Управління начальника робіт» Олейскер І.В., згідно з яким Установою «28 Управління начальника робіт» були проведені, а ОСОБА_3 були прийняті такі роботи:

«- будівництво гаражного боксу з другим поверхом та мансардою загальною площею 288 м2, в тому числі: перший поверх - 72 м2, другий поверх - 108 м2 та мансарда - 108 м2, та гаражного боксу з двома в`їзними воротами та з другим поверхом та мансардою загальною площею (за проектом) 756 м2 в тому числі: перший поверх - 228 м2, другий поверх - 264 м2 та мансарда - 264 м2 згідно проекту «Будівництва, експлуатації та обслуговуванню гаражів за адресою: АДРЕСА_1 »;

- загальна вартість виконаних робіт (послуг) без урахування матеріалів що були надані замовником становить 1857163 (один мільйон вісімсот п`ятдесят сім тисяч сто шістдесят три) гривні;

- виконавець є платником єдиного податку на загальних умовах» /т.1 а.с.37-44/.

В ході розгляду справи судом першої інстанції позивачем була надана копія договору підряду № 05/02/13 від 05 лютого 2013 року та копія протоколу погодження договірної ціни на виконання робіт, які містять підписи сторін договору /т.3 а.с.93-99/.

Позивачем при зверненні до суду з позовом були надані копії квитанцій щодо оплати послуг за договором: від 08 квітня 2013 року на суму 77300 грн, від 26 березня 2013 року на суму 22865 грн, від 19 березня 2013 року 9500 грн, від 16 квітня 2013 року на суму 84000 грн, від 18 березня 2013 року на суму 14475 грн, від 27 березня 2013 року на суму 20800 грн, від 25 березня 2013 року на суму 25100 грн. Тобто на загальну суму 254040 грн /т.1 а.с.52-58/.

Також позивачем при зверненні до суду з позовом були надані копії квитанцій на придбання будівельних матеріалів на загальну суму 107750,4 грн /т.1 а.с.45-51 т.2 а.с.64,65/. За даними ТОВ «Орієнтип-Буделемент» у вересні-грудні 2014 року ними було здійснено продаж ОСОБА_3 газобетонних блоків на суму 81049,6 грн згідно платіжних доручень від 04 вересня 2014 року № 16550, від 16 вересня 2014 року № 7662, від 10 грудня 2014 року №24361, від 10 листопада 2014 року №21878, від 27 листопада 2014 №23485. Адреса поставки не вказана, так як доставка ними не здійснювалась, перевізником був ФОП ОСОБА_10 /т.2 а.с.222-227/.

Міністерство оборони України в особі Головного управління майна та ресурсів у листі від 08 травня 2019 року наданому на запит адвоката Топчія С.М. вказало, що відповідно до інформації наданої Установою «28 Управління начальника робіт» згідно бухгалтерського обліку цієї установи договір підряду № 05/02/13 від 05 лютого 2013 року не обліковано, господарські операції по виконанню зазначеного договору не проведено та відсутня будь-яка заборгованість пов`язана з виконанням цього договору. Акт від 12 вересня 2015 року приймання-передачі виконаних робіт з будівництва гаражів НОМЕР_1 на загальну суму 1857163 грн підписаний ОСОБА_3 та начальником установи Олейскером І.В. та скріплений печаткою. В той же час, підпис ОСОБА_11 скріплено печаткою, яка станом на12 вересня 2015 року не підлягала використанню, оскільки з 01 січня 2015 року було виготовлено нову печатку, а печатка яку використано в акті підлягала негайному знищенню /т.1 а.с.143-148/.

Установа «28 Управління начальника робіт» в листі від 31 травня 2019 року наданому на запит адвоката Топчія С.М. вказала, що у них зберігаються фінансові та інші документи з середини 2015 року, до цього періоду Установа здійснювала свою діяльність у м. Євпаторія. Згідно з бухгалтерським обліком установи договір підряду №05/02/13 від 05 лютого 2013 року не обліковано, господарські операції по виконанню зазначеного договору не проведено. Відповідно до наказу МОУ від 27 березня 2015 року № 6-ДП начальника Установи Олейскейра І.В. звільнено з роботи за власним бажанням та згідно з наказом Установи від 11 червня 2015 року № 29/к припинено його повноваження начальника Установи/т.1 а.с.166/.

26 вересня 2017 року позивач звернувся до державного реєстратора з метою зареєструвати право власності на належний йому гараж № НОМЕР_3 у ГБК «Лівобережний». Рішенням державного реєстратора Южалкіна І.С. № 37293797 від 27 вересня 2017 року ОСОБА_3 відмовлено у державній реєстрації права власності на гаражний бокс, що розташований в АДРЕСА_1 , оскільки за результатами пошуку встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 , гараж № НОМЕР_2 зареєстровано за ОСОБА_2 право власності на об`єкт незавершеного будівництва, гараж готовністю 93% на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 1415, виданий 27 листопада 2016 року, видавник: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Онищенко М.О. /т.1 а.с.69/.

В матеріалах справи наявна копія довідки ГБК «Лівобережний» серія та номер НОМЕР_2 від 07 травня 2012 року, згідно з якою ОСОБА_1 , є членом ГБК «Лівобережний» згідно з рішенням загальних зборів від 08 липня 2011 року, протокол №4 та за нею закріплений гараж № НОМЕР_2 . Гараж № НОМЕР_2 в ГБК «Лівобережний» будується господарчим способом. Також вказано на Декларацію про початок виконання будівельних робіт, зареєстрованої в Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві №ВК 0 від 30 листопада 2011 року /т.1 а.с.66, т.2 а.с.27/.

В листі від 25 травня 2020 року на запит адвоката Лисюченко О.В. ГБК «Лівобережний» вказує, що в довідці від 07 травня 2012 року помилково зазначено реквізити Декларації про початок виконання будівельних робіт, зареєстрованої в Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві, а саме в ній має бути зазначено наступні реквізити № КВ 0 від 30 листопада 2012 року /т. 2 а.с.157/.

За даними ГБК «Лівобережний» наданими суду в порядку повідомлення про неможливість надання доказів, що витребовувались судом, протокол ГБК «Лівобережний» від 08 вересня 2011 року був вилучений в ході кримінального провадження /т.2 а.с.127-128/. Матеріали справи містять копію протоколу №4 від 08 вересня 2011 року, згідно з яким включено ОСОБА_12 до членів кооперативу та закріплено за ним гаражний бокс № НОМЕР_3 /т.2 а.с.181/.

Одночасно довідкою від 07 травня 2012 року в матеріалах справи містяться інші довідки видані ГБК «Лівобережний» про те, що на ім`я відповідача ОСОБА_1 був виготовлений технічний паспорт на гараж № НОМЕР_2 на території ГБК «Лівобережний» по АДРЕСА_1, а саме: НОМЕР_2-67/а від 24 травня 2016 року, яка видана для оформлення права власності реєстраційній службі Головного Управління юстиції у м. Києві, органам нотаріату /т.1 а.с.196а/; № 66/67 від 25 листопада 2016 року /т.1 а.с.207/.

Згідно з копією довідки ГБК «Лівобережний» від 09 грудня 2016 року ОСОБА_1 , яка є членом кооперативу, не має заборгованості зі сплати членських внесків, пайових внесків чи будь-яких інших обов`язкових платежів /т.2 а.с.241/.

12 травня 2016 року на ім`я відповідача ОСОБА_1 був виготовлений технічний паспорт на гараж № НОМЕР_2 на території ГБК «Лівобережний» по АДРЕСА_1 /т.1 а.с.33-35/.

За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 11 липня 2018 року гараж НОМЕР_2 по АДРЕСА_1 зареєстрований за ОСОБА_2 з 27 листопада 2016 року на підставі договору купівлі-продажу від 27 листопада 2016 року, до цього право власності на нього було зареєстровано за ОСОБА_1 з 19 травня 2016 року на підставі довідки, серія та номер НОМЕР_2 виданою 07 травня 2012 року ГБК «Лівобережний» і до припинення права власності на підставі договору купівлі-продажу від 27 листопада 2016 року /т.1 а.с.72/.

За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 11 липня 2018 року гараж НОМЕР_3 по АДРЕСА_1 зареєстрований за ОСОБА_2 з 27 листопада 2016 року на підставі договору купівлі-продажу від 27 листопада 2016 року, до цього право власності на нього було зареєстровано за ОСОБА_1 з 19 травня 2016 року на підставі довідки, серія та номер НОМЕР_2 виданою 07 травня 2012 року ГБК «Лівобережний» і до припинення права власності на підставі договору купівлі-продажу від 27 листопада 2016 року /т.1 а.с.73/.

27 листопада 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва, відповідно до умов якого ОСОБА_1 продала, а ОСОБА_2 купила об`єкт незавершеного будівництва - недобудований гараж № НОМЕР_2 , що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , ГБК «Лівобережний», будівництво об`єкту завершено на 93%, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 60045545, виданої ОСОБА_13 , приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу. В договорі вказано, що об`єкт належить продавцю на підставі довідки НОМЕР_2-67/а, виданої гаражно-будівельним кооперативом «Лівобережний» 24 травня 2016 року /т.1 а.с.153-156/.

Матеріали справи нотаріуса КМНО Онищенко М.О. щодо укладення договору купівлі-продажу від 27 листопада 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були вилучені в ході кримінального провадження /т.1 а.с.186-193/. Однак нею надані копії цих документів, зокрема, копія договору, копії платіжних документів, копія довідки ГБК «Лівобережний» НОМЕР_2-67/а від 24 травня 2016 року щодо належності ОСОБА_1 гаражу № НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_1 , інформаційна довідка з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 27 травня 2016 року щодо реєстрації права власності ОСОБА_1 на гараж НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_1 площею 691,8 м2, Декларація про початок виконання будівельних робіт видана ГБК «Лівобережний» від 30 листопада 2012 року, Декларація про готовність об`єкта до експлуатації видана ГБК «Лівобережний» 07 березня 2014 року, технічний паспорт на гараж № НОМЕР_2 на території ГБК «Лівобережний» на ім`я ОСОБА_1 , довідка ГБК «Лівобережний» № 66/67 від 25 листопада 2016 року, державний акт про право власності ГБК «Лівобережний» на земельну ділянку, звіт про незалежну оцінку вартості об`єкту незавершеного будівництва - гаражу № НОМЕР_2 в ГБК «Лівобережний», паспортні дані ОСОБА_1 , довіреність та паспортні дані представника ОСОБА_2 - ОСОБА_14 /т.1 а.с.194-250/.

В листі від 12 жовтня 2020 року на запит адвоката Лисюченко О.В. ГБК «Лівобережний» вказує, що у них не має в наявності документів щодо членства ОСОБА_4 .. Водночас ГБК «Лівобережний» вказує що ОСОБА_3 є членом кооперативу та входить до його правління з 14 квітня 2005 року по теперішні час, користувався гаражним боксом № НОМЕР_6 , щодо користування іншими гаражами інформації не має, також відсутня інформація про його право власності на гараж № НОМЕР_2 . При цьому посилаючись на дані Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно, вказуються про зареєстроване 26 травня 2016 року право власності на гараж № НОМЕР_2 за ОСОБА_1 та перехід цього права 27 листопада 2016 року внаслідок укладення договору купівлі-продажу до ОСОБА_2 /т.2 а.с.239/.

За даними Єдиного реєстру досудових розслідувань 11 серпня 2018 року було зареєстроване провадження №0007564 про те, що невідомі особи на підставі підроблених документів заволоділи майном, що належало ОСОБА_3 /т.3 а.с.170/.

27 травня 2020 року у Єдиному реєстрі досудових розслідувань зареєстровано кримінальне провадження № 0003498. Короткий виклад обставин наступний: «за час здійснення досудового розслідування № 0007564 від 11,08.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, було виявлено, що в період 2016 року у невстановленому місці та час головою правління ГБК «Лівобережний» Надточієм Володимиром Віталійовичем, було складено та видано завідомо неправдивий документ/т.3 а.с.171/. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 17 червня 2021 року у справі №755/15866/20 кримінальне провадження №0003498 від 27 травня 2020 року закрито у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування /т.3 а.с.172-173, 235-237/.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 22 грудня 2021 року у цій справі були витребувані матеріали обох кримінальних проваджень, як вбачається з матеріалів справи і тексту рішення суду, вони були оглянуті в судовому засіданні /т.3 а.с.177-179,186,221/.

ГБК «Лівобережний» в ході розгляду справи 02 жовтня 2019 року було здійснено заяву про застосування строків позовної давності, але в якості відповідача вони були залучені ухвалою суду від 25 лютого 2020 року /т.1 а.с.167-169,т.2 а.с.100-103/.

Перше питання яке підлягає до вирішення судом це питання чи має право позивач на звернення до суду з вимогами і чи порушуються його права.

Згідно ч.1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

В рішенні Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року у справі № 1-10/2004 визначено, що поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, який зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Європейський Суд з прав людини у справах «Ван дер Мюсель проти Бельгії» та «Копеський проти Словаччини» вказа на те, що ст.1 Першого протоколу не гарантує права на надбання майна. Особа може заявляти про порушення ст.1 Першого протоколу тільки тією мірою, якою оскаржувані рішення національного суду стосуються її майна в розумінні цього положення. «Майном» може бути як «існуюче майно», так і активи, включаючи вимоги, стосовно яких особа може стверджувати, що вона має принаймні «легітимні сподівання» на реалізацію майнового права. «Легітимні сподівання» за своїм характером повинні бути більш конкретними, ніж просто надія й повинні грунтуватися на законодавчому положенні або юридичному акті, такому як судовий вердикт (рішення у справі «Копеський проти Словаччини»).

Положеннями ст.6 Закону України «Про кооперацію» визначено, що кооператив є первинною ланкою системи кооперації і створюється внаслідок об`єднання фізичних та/або юридичних осіб на основі членства для спільної господарської та іншої діяльності з метою поліпшення свого економічного стану.

Відповідно до завдань та характеру діяльності кооперативи поділяються на такі типи: виробничі, обслуговуючі та споживчі. За напрямами діяльності кооперативи можуть бути сільськогосподарськими, житлово-будівельними, садово-городніми, гаражними, торговельно-закупівельними, транспортними, освітніми, туристичними, медичними тощо.

В порядку ст. 10 цього Закону членами кооперативу можуть бути громадяни України, іноземці та особи без громадянства, юридичні особи України та іноземних держав, що діють через своїх представників, які внесли вступний внесок та пай у розмірах, визначених статутом кооперативу, додержуються вимог статуту і користуються правом ухвального голосу.

Членом кооперативу може бути фізична особа, яка досягла 16-річного віку і виявила бажання брати участь у його діяльності.

Кооператив зобов`язаний вести облік своїх членів та видати кожному з них посвідчення про членство.

Згідно зі ст. 11 цього Закону вступ до кооперативу здійснюється на підставі письмової заяви. Особа, яка подала заяву про вступ до кооперативу, вносить вступний внесок і пай у порядку та розмірах, визначених його статутом.

Рішення правління чи голови кооперативу про прийняття до кооперативу підлягає затвердженню загальними зборами його членів. Порядок прийняття такого рішення та його затвердження визначається статутом кооперативу.

В силу ст.19-1 цього Закону член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного чи іншого відповідного кооперативу має право володіння, користування, а за згодою кооперативу - і розпоряджання квартирою, дачею, гаражем, іншою будівлею, спорудою або приміщенням кооперативу, якщо він не викупив це майно.

У разі викупу квартири, дачі, гаража, іншої будівлі, споруди або приміщення член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного кооперативу чи іншого відповідного кооперативу стає власником цього майна. Право власності на таке майно у члена кооперативу виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідно до закону.

Положення цієї статті не застосовуються до об`єктів права власності кооперативів, діяльність яких регулюється спеціальними законами.

З наведених обставин справи вбачається, що позивач ОСОБА_3 , є членом ГБК «Лівобережний» та входить до його правління з 14 квітня 2005 року по теперішній час. За даними кооперативу станом на 13 червня 2013 року за ОСОБА_3 закріплений двоповерховий гаражний бокс № НОМЕР_3 , який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а станом на 31 березня 2015 року за ним значить закріпленим гаражний бокс НОМЕР_1 із визначенням його частки як 1/3. Факт членства ОСОБА_3 у ГБК «Лівобережний» доведений належним чином, а тому доводи апеляційних скарг обох відповідачів щодо відсутності цьому підтвердження слід визнати безпідставними.

Виходячи з положень ст.19-1 Закону України «Про кооперацію» позивач, як член гаражно-будівельного кооперативу має право володіння, користування, а за згодою кооперативу - і розпоряджання гаражем. Позивач не набув права власності на гараж, право на користування якого за ним було закріплено внаслідок вчинення відповідачами оспорюваних ним дій.

Таким чином, позивач мав охоронюваний законом інтерес або легітимне очікування, яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним благом, що є самостійним об`єктом судового захисту, а отже позивач як член кооперативу, за яким був закріплений спірний гараж, вже є таким, що має право на звернення до суду з вимогами що стосуються майна, на яке він має право легітимного очікування.

При цьому слід зазначити, що позивачем не були поставлені вимоги про визнання за ними права власності на об`єкт незавершеного будівництва чи на матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна), а тому суд не встановлює цих обставин.

Наступним питанням, що підлягає до вирішення судом є питання правомірності набуття відповідачем ОСОБА_1 права власності на спірне майно.

Відповідно до ч.2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі.

Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об`єкта незавершеного будівництва після проведення державної реєстрації права власності або спеціального майнового права на нього відповідно до закону.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (тут і далі в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) дія цього Закону поширюється на державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав.

Державна реєстрація речових прав на об`єкт незавершеного будівництва та їх обтяжень проводиться у порядку, визначеному цим Законом, з урахуванням особливостей правового статусу такого об`єкта.

В порядку п.3 ч.1 ст.4 цього Закону державній реєстрації прав підлягає право власності на об`єкт незавершеного будівництва.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.5 цього Закону у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію нерухомого майна, державна реєстрація прав на таке майно проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку, крім випадків, передбачених статтею 31 цього Закону.

Право власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду, а також їх окремі частини може бути зареєстровано незалежно від того, чи зареєстровано право власності чи інше речове право на земельну ділянку, на якій вони розташовані.

Право власності на квартиру, житлове та нежитлове приміщення може бути зареєстровано незалежно від того, чи зареєстровано право власності на житловий будинок, будівлю, споруду, а також їх окремі частини, в яких вони розташовані.

В силу ч.ч.2-4 ст. 18 цього Закону перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Державні реєстратори зобов`язані надавати до відома заявників інформацію про перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав.

У випадках, передбачених законодавством України, державна реєстрація прав проводиться після технічної інвентаризації об`єкта нерухомого майна, речові права на який підлягають державній реєстрації.

Державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Вимоги до документів, що подаються для державної реєстрації прав визначені положеннями ст.22 цього Закону, частиною 1 якого визначено, що документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Положеннями ст. 27 цього Закону визначений невичерпний перелік підстав для державної реєстрації прав. Так у п.14 ч.1 цієї статті вказано, що Державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч.1 ст. 37 цього Закону рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду. Така ж редакції статті 37 мала місце і станом на час звернення до суду з вказаним позовом.

Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин визначав наступні положення щодо реєстрації об`єкту незавершеного будівництва.

Пункт 63. Для державної реєстрації прав на окремий індивідуально визначений об`єкт нерухомого майна (квартира, житлове, нежитлове приміщення тощо), будівництво якого здійснювалося із залученням коштів фізичних та юридичних осіб або у результаті діяльності житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу, подаються:

1) документ, що підтверджує набуття у власність особою закріпленого за особою об`єкта інвестування, передбачений законодавством (інвестиційний договір, договір про пайову участь, договір купівлі-продажу майнових прав тощо), або довідка житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу про членство в кооперативі та внесення таким членом кооперативу пайового внеску в повному обсязі.

У разі участі у фонді фінансування будівництва документом, що підтверджує набуття у власність закріпленого за особою об`єкта будівництва, є видана управителем такого фонду довідка про право довірителя на набуття у власність об`єкта інвестування.

У разі придбання безпроцентних (цільових) облігацій, за якими базовим товаром є одиниця нерухомості, документами, що підтверджують набуття у власність закріпленого за особою об`єкта будівництва, є договір купівлі-продажу облігацій та за наявності документ, згідно з яким здійснилося закріплення відповідного об`єкта інвестування за власником облігацій (договір резервування, бронювання тощо).

У разі придбання майнових прав на об`єкт нерухомості документом, що підтверджує набуття у власність закріпленого за особою об`єкта будівництва, є договір купівлі-продажу майнових прав;

2) довідка (виписка) з переліку осіб, які брали участь в інвестуванні (фінансуванні) об`єкта будівництва, видана особою, що залучала кошти фізичних та юридичних осіб, про участь особи, державна реєстрація права власності якої проводиться, в інвестуванні (фінансуванні) об`єкта будівництва (крім випадків, коли перелік фізичних та юридичних осіб, кошти яких залучалися на інвестування (фінансування) об`єкта будівництва, подано особою, що залучала кошти фізичних та юридичних осіб, відповідно до пункту 62 цього Порядку, або копію такого переліку подано відповідно до підпункту 4 цього пункту);

3) технічний паспорт на окремий індивідуально визначений об`єкт нерухомого майна;

4) завірені особою, що залучала кошти фізичних та юридичних осіб, відповідним кооперативом копії документів, передбачених пунктом 62 цього Порядку (у разі, коли такі документи не подано особою, що залучала кошти фізичних та юридичних осіб, відповідним кооперативом).

Пункт 64. Для державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва подаються:

1) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом (крім випадку, коли речове право на земельну ділянку вже зареєстровано в Державному реєстрі прав);

2) документ, що відповідно до законодавства надає право на виконання будівельних робіт;

3) технічний паспорт на об`єкт незавершеного будівництва.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц.

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Такий висновок сформульований, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі №916/1415/19 (провадження № 12-80гс20), від 02 лютого 2021 року у справі №925/642/19 (провадження № 12-52гс20), від 22 червня 2021 року у справі №200/606/18 (провадження № 14-125цс20).

Позивач обґрунтовуючи свої позовні вимоги вказує на відсутність будь-яких доказів того, що ОСОБА_1 була членом ГБК «Лівобережний», а тому за нею не могло бути закріплено будь-якого гаражного боксу, в тому числі і гаражного боксу № НОМЕР_2 , а отже ОСОБА_1 не могла отримати у власність та зареєструвати за собою відповідне нерухоме майно.

Перевіряючи вказані доводи судом встановлено, що ГБК «Лівобережний» 07 травня 2012 року було видано довідку, згідно з якою ОСОБА_1 , є членом ГБК «Лівобережний» згідно з рішенням загальних зборів від 08 липня 2011 року протокол №4 та за нею закріплений гараж № НОМЕР_2 .

Матеріали справи містять копію протоколу №4 від 08 вересня 2011 року, згідно з яким включено ОСОБА_12 до членів кооперативу та закріплено за ним гаражний бокс № НОМЕР_3 . Про прийняття інших рішень щодо відповідача ОСОБА_1 у протоколі не зазначено і в ході розгляду справи сторонами у справі відповідні докази надані не були.

Матеріали справи містять і інші довідки видані ГБК «Лівобережний» про те, що відповідач ОСОБА_1 , є членом кооперативу, проте саме довідка від 07 травня 2012 року вказана в якості підстави виникнення права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно і тому саме вона підлягає оцінці.

А отже слід погодитись з висновком суду першої інстанції що довідка № 66-67 від 07 травня 2012 року, яка видана ГБК «Лівобережний» на користь ОСОБА_1 має сумнівний характер і не може вважатись належним та допустимим доказом підтвердження членства ОСОБА_1 у ГБК «Лівобережний».

Таким чином, довідку гаражного кооперативу про членство в кооперативі, яка є необхідною для здійснення реєстраційної дії відповідно до пп.1 п.61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень слід вважати неналежною. До того ж в матеріалах справи відсутні дані про внесення таким членом кооперативу пайового внеску в повному обсязі, що також передбачено пп.1 п.61 Порядку.

Виходячи з положень п.64 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень одним із документів, який має бути поданий для реєстрації об`єкту незавершеного будівництва є документ, що надає право на виконання будівельних робіт.

З матеріалів справи вбачається, що 30 листопада 2012 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві була затверджена Декларація про початок виконання будівельних робіт по будівництву, експлуатації та обслуговуванню гаражів за адресою: АДРЕСА_1 у кількості 435.

05 квітня 2013 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві затверджена Декларація про готовність об`єкта до експлуатації гаражів за адресою: АДРЕСА_1 у кількості 435.

07 травня 2014 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві затверджена Декларація про готовність об`єкта до експлуатації гаражів за адресою: АДРЕСА_1 у кількості 435.

Однак, рішенням Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у м. Києві від 19 листопада 2015 року всі ці декларації були скасовані.

Інша Декларація про початок виконання будівельних робіт по будівництву, експлуатації та обслуговуванню гаражів за адресою: АДРЕСА_1 у кількості 406 була затверджена Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві 07 вересня 2016 року.

Право власності на спірний гараж було зареєстровано за ОСОБА_1 з 19 травня 2016 року. Тобто на момент вчинення реєстраційної дії декларації про початок будівництва гаражів, декларації про готовність об`єкта до експлуатації вже були скасовані, а інша декларація про початок будівництва ще не була прийнята. А отже на момент здійснення державної реєстрації за відповідачем ОСОБА_1 права власності на об`єкт незавершеного будівництва був відсутній документ, який надає право на виконання будівельних робіт.

В ході розгляду справи відповідачем ОСОБА_1 також не було надано доказів на підтвердження обставин, що вона є власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва і що саме вона є особою, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів, а самі лише пояснення відповідача з цього приводу не є достатньою підставою для встановлення цих обставин.

Право власності на об`єкт незавершеного будівництва відповідач ОСОБА_1 набула внаслідок здійснення державної реєстрації, яка була проведена з порушенням вимог чинного законодавства.

Таким чином слід погодись з висновком суду першої інстанції про незаконне набуття ОСОБА_1 права власності на об'єкт незавершеного будівництва, готовність 93% - гараж № НОМЕР_2 , загальною площею 691,8 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 . Однак, такий спосіб захисту як визнання незаконним набуття права власності не передбачений чинним законодавством. Обрання позивачем невірного способу захисту є самостійною підставою для відмови у задоволенні такої позовної вимоги. А отже рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про визнання незаконним набуття ОСОБА_1 права власності на об'єкт незавершеного будівництва, готовність 93% - гараж № НОМЕР_2 , загальною площею 691,8 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 підлягає до скасування з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні цих вимог.

Оскільки право власності на об`єкт незавершеного будівництва набуто внаслідок здійснення державної реєстрації, то достатнім і ефективним способом захисту є визнання незаконним та скасування рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Онищенко Марії Олександрівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 26 травня 2016 року, індексний номер 29776940, на об`єкт нерухомого майна - гараж № НОМЕР_2 (незавершене будівництво, готовність 93%), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 66, відповідно до якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності за ОСОБА_1 .

Судом першої інстанції також припинено право власності ОСОБА_1 на об'єкт незавершеного будівництва, готовність 93% - гараж № НОМЕР_2 , загальною площею 691,8 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 (індексний номер 29776940). Однак, вказане право було припинено внаслідок укладення нею договору купівлі-продажу від 27 листопада 2016 року з ОСОБА_2 . А отже на час вирішення справи судом першої інстанції право власності ОСОБА_1 вже було припинено, а тому визнання його припиненим судом не вбачається обґрунтованим, такий спосіб захисту також є неналежним, а тому і в цій частині рішення суду першої інстанції підлягає до скасування з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні цієї вимоги.

Наступним питанням, що підлягає до вирішення судом є питання правомірності укладення договору купівлі-продажу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , наявність у позивача права на оскарження цього договору.

Положеннями ч.2 ст.16 ЦК України визначені способи захисту цивільних прав, серед яких : визнання правочину недійсним (п.2). Також у даній нормі законодавства вказано, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до вимог ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Згідно із ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Отже вказаними вище положеннями законодавства передбачено, право заінтересованої особи на звернення до суду з вимогами про визнання недійсним правочину. При цьому слід звернути увагу, що позивач не набув право власності на спірне майно, так як ним є об`єкт незавершеного будівництва, а отже він не є власником нерухомого майна (в розумінні закону) і права вимоги на звернення з віндикаційним чи негаторним позовом не набув. А отже єдиним і ефективним способом захисту його законного інтересу може бути визнання недійсним правочину який порушує його право.

Враховуючи, що судом встановлено незаконним набуття та незаконне здійснення реєстрації за ОСОБА_1 права власності на об'єкт незавершеного будівництва, готовність 93% - гараж № НОМЕР_2 , загальною площею 691,8 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , то відповідно вона не є тією особою, яка мала право на його відчуження.

Таким чином висновок суду першої інстанції про визнання недійсним договору купівлі-продажу об'єкту незавершеного будівництва від 27 листопада 2016 року укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Онищенко О.М. та зареєстровано в реєстрі за № 1415 відповідає обставинам справи та вимогам чинного законодавства.

Наступним питанням, що підлягає до вирішення судом є питання щодо скасування рішення реєстратора про державну реєстрацію права власності на спірне майно за відповідачем ОСОБА_2 , та припинення її права власності на спірне майно.

В силу ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

В порядку п.9 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції чинній на час ухвалення рішення) державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості.

Відповідно до ч.1 ст. 31-1 цього Закону реєстраційні дії на підставі судових рішень проводяться виключно на підставі рішень, отриманих у результаті інформаційної взаємодії Державного реєстру прав та Єдиного державного реєстру судових рішень, без подання відповідної заяви заявником.

Отже вказаними положеннями законодавства визначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, він є недійсним з моменту укладення, а судове рішення є самостійною і достатньою підставою для вчинення відповідних реєстраційних дій. Таким чином не вбачається обґрунтованим застосування судом першої інстанції таких способів захисту як визнання незаконним та скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію прав за відповідачем ОСОБА_2 та припинення її права власності, такий спосіб захисту є неналежним, а тому і в цій частині рішення суду першої інстанції підлягає до скасування з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні цієї вимоги.

Сукупність вищезазначених обставин, аналіз та оцінка доводів апеляційних скарг відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 приводять до висновку, що наведені ними доводи знайшли своє підтвердження частково.

Суд першої інстанції дійшов вірних висновків, щодо наявності порушеного права позивача, недоведеності обставин щодо виникнення у відповідача ОСОБА_1 права власності на спірний об`єкт незавершеного будівництва, внаслідок чого обґрунтовано скасовано рішення реєстратора, як підстава виникнення права власності, а також визнано недійсним договір, як такий, що укладений особою, яка не мала права на його укладення. Доводи відповідачів, що стосуються цих обставин були предметом дослідження в суді першої інстанції, їм надана вірна оцінка. За наведених обставин, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, дав їм належну правову оцінку. Рішення суду в цій частині відповідає вимогам чинного законодавства, наданим доказам, обставинам справи і підстав для його скасування в цій частині з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційного суду не вбачає.

Разом з тим, судом першої інстанції не враховано, що такі способи захисту, як визнання незаконним набуття права власності на об`єкт незавершеного будівництва, припинення права власності, визнання незаконним та скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію права здійсненої на підставі недійсного правочину є неналежними способами захисту, а тому в цій частині рішення суду підлягає до скасування з постановленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 20 липня 2022 року в частині вирішення позовних вимог про:

визнання незаконним набуття ОСОБА_1 права власності на об`єкт незавершеного будівництва, готовність 93% - гараж № НОМЕР_2 , загальною площею 691,8 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 ;

припинення права власності ОСОБА_1 на об`єкт незавершеного будівництва, готовність 93% - гараж № НОМЕР_2 , загальною площею 691,8 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 (індексний номер 29776940);

визнання незаконним та скасування рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Оніщенко Марії Олександрівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 27 листопада 2016 року, індексний номер 32576420, на об`єкт нерухомого майна - гараж НОМЕР_2 (незавершене будівництво, готовність 93%), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 66, відповідно до якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності за ОСОБА_2 ;

припинення права власності ОСОБА_2 на об`єкт незавершеного будівництва, готовність 93% - гараж № НОМЕР_2 , загальною площею 691,8 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 (індексний номер 32576470) - скасувати та постановити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог.

В іншій частині рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: А.М. Андрієнко

Н.В. Поліщук

Повний текст постанови складений 26 грудня 2022 року.