АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 серпня 2022 року

м. Чернівці

справа № 727/3500/21

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Одинака О. О.

суддів Кулянди М.І., Перепелюк І.Б.,

секретар Петранюк Ю.Т.

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профкапітал»

відповідач ОСОБА_1

апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профкапітал», в інтересах якого діє Бут Надія Анатоліївна, на рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 19 січня 2022 року та додаткове рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 28 січня 2022 року

головуючий в суді першої інстанції суддя Слободян Г.М.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профкапітал» (далі - ТзОВ «Фінансова компанія «Профкапітал») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому позивач просив стягнути з відповідача на свою користь на підставі статті 625 ЦК України інфляційні втрати в сумі 4 817 гривень 55 копійок та три проценти річних в сумі 2 344 гривні 74 копійки.

На обґрунтування позовних вимог зазначало, що між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Хрещатик» (далі - ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик») та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 278Г-18022014 від 18 лютого 2014 року, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 20 000 гривень строком на 26 місяців та зобов`язався сплачувати проценти за користування кредитними коштами в строки і в порядку, встановлені кредитним договором.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці від 10 листопада 2015 року № 727/7528/15-ц позов ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик» було задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за вищевказаним кредитним договором у розмірі 26 028 гривень 88 копійок та судові витрати у розмірі 1 218 гривень, а всього 27 246 гривень 88 копійок.

ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик» було направлено виконавчий лист щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_1 до органів державної виконавчої служби до виконання, однак 14 червня 2017 року після перебування на примусовому виконанні в Чернівецькому МВ ДВС ГТУЮ у Чернівецькій області виконавчий лист на підставі статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» був повернутий стягувачу.

Отже, на момент подачі даного позову до суду рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 10 листопада 2015 року № 727/7528/15-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик» заборгованості за кредитним договором у розмірі 26 028 гривень 88 копійок ані в примусовому, ані в добровільному порядку не виконано.

В подальшому між ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик» та ТзОВ «Фінансова компанія «Профкапітал» було укладено договір №000007/Ф про відступлення права вимоги від 4 червня 2020 року, відповідно до умов якого банк відступив новому кредитору належні банку права вимоги, в тому числі і до ОСОБА_1 .

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Чернівці від 13 жовтня 2020 року заяву ТзОВ «Фінансова компанія «Профкапітал» було задоволено частково та замінено сторону виконавчого провадження з ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик» на ТзОВ «ФК «Профкапітал», однак відмовлено в поновленні строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання.

Позивач вважав, що оскільки заборгованість за кредитним договором № 278Г-18022014 від 18 лютого 2014 року була стягнута судом з ОСОБА_1 станом на 10 листопада 2015 року і таке грошове зобов`язання до цього часу не виконане, то на підставі статті 625 ЦК України позивач має право на стягнення з боржника інфляційних втрат та 3 процентів річних від простроченої суми заборгованості за період з 8 квітня 2018 року по 8 квітня 2021 року.

Короткий зміст рішень суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці від 19 січня 2022 року в задоволенні позову ТзОВ «Фінансова компанія «Профкапітал» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що оскільки між сторонами виникло натуральне зобов`язання, до нього не можуть застосовуватись положення статті 625 ЦК України.

Додатковим рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 28 січня 2022 року стягнуто з ТзОВ «Фінансова компанія «Профкапітал» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 12 000 гривень.

Додаткове рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що заявлений до стягнення відповідачем розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання таких робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та ціною позову та є документально підтвердженим.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ТзОВ «Фінансова компанія «Профкапітал», в інтересах якого діє Бут Н.А., просить рішення та додаткове рішення суду першої інстанції скасувати та задовольнити позов в повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення та додаткове рішення з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Суд не звернув увагу на те, що обставини справи, які досліджувалися у постанові Верховного Суду від 6 березня 2019 року у справі № 757/44680/15-ц не є тотожними з обставинами справи у даній справі, а тому неправомірно застосував такі правові висновки до правовідносин, які виникли у даній справі.

У вищевказаній справі Верховного Суду не було наявного невиконаного боржником чинного судового рішення про стягнення боргу за кредитним договором.

Сам по софі факт того, що позивачу було відмовлено у поновленні строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, свідчить лише про те, що позивач не може реалізувати своє право на примусове виконання рішення суду та в жодному разі не може бути підставою для висновку про те, що між сторонами існує натуральне зобов`язання.

Наявність судового рішення про стягнення боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за час прострочення.

Відповідачем не подано до суду разом і відзивом на позовну заяву попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат на правничу допомогу.

Також відповідачем не подавався до суду детальний опис робіт, виконаний адвокатом.

ОСОБА_1 та його представник до закінчення судових дебатів не робили жодних заяв про понесені витрати у зв`язку з розглядом даної справи.

Представник відповідача тільки на сьомий день після ухвалення рішення судом першої інстанції надав до суду заяву про ухвалення у справі додаткового рішення про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правничу допомогу.

Відповідач порушив всі розумні строки, встановлені ЦПК України, для подачі відповідної заяви разом із доказами.

За таких обставин, суд першої інстанції повинен був залишити заяву відповідача про ухвалення у справі додаткового рішення про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правничу допомогу без розгляду.

Окрім того, не призначивши розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення в загальному порядку з повідомленням учасників справи, суд порушив принцип змагальності у судовому процесі.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Інші учасники справи відзив на апеляційну скаргу не подавали.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

Встановлено, що між ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 278Г-18022014 від 18 лютого 2014 року, згідно умов якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 20 000 гривень строком на 26 місяців та зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленими кредитним договором.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці від 10 листопада 2015 року №727/7528/15-ц позов ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості було задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість у розмірі 26 028 гривень 88 копійок та судових витрат у розмірі 1 218 гривень (а.с.7).

Шевченківським районним судом міста Чернівці на виконання рішення від 10 листопада 2015 року було видано виконавчий лист №727/7528/15-ц (а.с.8)

З постанови про повернення виконавчого документа стягувачу ВП №52428230 державного виконавця Чернівецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області від 14 червня 2017 року вбачається, що виконавчий лист №727/7528/15-ц на підставі статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» був повернутий стягувачу ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик» (а.с.9)

5 травня 2020 року відбувся аукціон з продажу прав вимоги банку за №СЬ16И617663. Згідно протоколу №ІІА-ЕА-2020-04-10-000007-Ь переможцем аукціону стало ТзОВ «Фінансова компанія «Профкапітал» (а.с.10)

За результатами аукціону між ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик» та ТзОВ «Фінансова компанія «Профкапітал» було укладено договір № 000007/Ф про відступлення вимоги від 4 червня 2020 року, відповідно до умов якого банк відступив новому кредитору належні банку права вимоги, в тому числі і до ОСОБА_1 (а.с.11-12).

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Чернівці від 13 жовтня 2020 року заяву ТзОВ «Фінансова компанія «Профкапітал» задоволено та замінено сторону виконавчого провадження з ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик» на ТзОВ «Фінансова компанія «Профкапітал» (а.с.15-16).

23 грудня 2020 року ТзОВ «Фінансова компанія «Профкапітал» було направлено на адресу ОСОБА_1 претензію, в якій боржника повідомлено, що за рахунок прострочення виконання умов кредиту, на суму боргу у розмірі 27 246 гривень 88 гривень підлягають нарахуванню 3 проценти річних та інфляційні втрати за період часу з 22 грудня 2017 року по 22 грудня 2020 року (а.с.17-19).

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Зобов`язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема із договорів.

Положеннями статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з частинами першою, третьою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Згідно із статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зміст договору, як угоди (правочину) складає сукупність визначених на розсуд сторін та погоджених ними умов, в яких закріплюються їх права і обов`язки, що складають зміст договірного зобов`язання (частина перша статті 628 ЦК України).

Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (частина третя статті 509 ЦК України, пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу.

З указаного вбачається, що положення частини другої статті 625 ЦК України про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов`язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення застосовується у випадку, якщо сторони в договорі не передбачили інший розмір процентів річних.

Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Аналогічний за змістом висновок висловлено Верховним Судом у складі колегії суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05 червня 2020 року у справі № 922/3578/18.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України визначено питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Оскаржуване рішення не відповідає зазначеним вимогам закону.

Помилковим є висновок суду першої інстанції про те, що у даній справі між сторонами виникло натуральне зобов`язання, а тому до нього не можуть застосовуватись положення статті 625 ЦК України.

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 6 березня 2019 року у справі № 757/44680/15-ц

(провадження № 61-32171сво18) дійшла висновку, що системне тлумачення частини першої статті 509, частини першої статті 267, статті 625 ЦК України у їх взаємозв`язку дає підстави для висновку, що натуральним є зобов`язання, вимога в якому хоча і існує, проте не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном. Положення статті 625 ЦК України щодо нарахування 3% річних та інфляційних втрат як спеціальної міри відповідальності за порушення грошового зобов`язання може бути застосовано до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, отже кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на захист в судовому (примусовому) порядку вимоги про нарахування 3% річних та інфляційних втрат.

У справі, що переглядається, суд першої інстанції не врахував тієї обставини, що оскільки заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці від 10 листопада 2015 року у справі №727/7528/15-ц було стягнено з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик» заборгованість за кредитним договором № 278Г-18022014 від 18 лютого 2014 року у розмірі 26 028 гривень, що свідчить про те, що вимога ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик» про стягнення заборгованості за кредитом вже захищена у судовому (примусовому) порядку, були відсутні підстави вважати зобов`язання ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором натуральним зобов`язанням.

Такий висновок апеляційного суду узгоджується з правовим висновком, викладеним Верховним Судом в постанові від 28 вересня 2021 року у справі № 759/4755/19.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 належним чином не виконував своїх зобов`язань за кредитним договором № 278Г-18022014 від 18 лютого 2014 року, у зв`язку з чим банк звернувся до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості за кредитом і процентів за користування коштами з позичальника.

Судовим рішенням від 10 листопада 2015 року про стягнення заборгованості за кредитним договором підтверджено наявність грошового зобов`язання позичальника перед банком та його порушення.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.

Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 8 листопада 2049 року у справі № 127815672/16 також погодилася з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

За таких обставин, встановивши на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, ту обставину, що судове рішення в частині стягнення заборгованості основної суми кредиту та процентів в розмірі 26 028 гривень 88 копійок відповідачем ОСОБА_1 не виконане, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав, передбачених статті 625 ЦК України, для стягнення з відповідача на користь ТзОВ «Фінансова компанія «Профкапітал» інфляційних втрат у розмірі в сумі 4 817 гривень 55 копійок та 3 процентів річних в сумі 2 344 гривень 74 копійки та інфляційних втрат, нарахованих на вказану суму за період з 8 квітня 2018 року по 8 квітня 2021 року.

Такий висновок апеляційного суду узгоджується з правовим висновком, викладеним Верховним Судом в постанові від 06 жовтня 2021 року у справі № 310/7482/17.

Враховуючи те, що апеляційний суд дійшов висновку про скасування рішення суду першої інстанції та задоволення позову ТзОВ «Фінансова компанія «Профкапітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, а отже у справі існує необхідність у відповідності до вимог статті 141 ЦПК України здійснити новий перерозподіл судових витрат, понесених сторонами у даній справі, додаткове рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 28 січня 2022 року слід скасувати.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Враховуючи наведене вище, рішення та додаткове рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення скасувати та позов ТзОВ «Фінансова компанія «Профкапітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Фінансова компанія «Профкапітал» інфляційні втрати в сумі 4 817 гривень 55 копійок та три проценти річних в сумі 2 344 гривні 74 копійки.

Щодо судових витрат

Відповідно до правил статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З мотивувальної частини постанови вбачається, що апеляційний суд приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції та задоволення позову в повному обсязі.

Як вбачається з платіжного доручення № 42 від 12 квітня 2021 року ТзОВ «Фінансова компанія «Профкапітал» за подання до суду позовної заяви сплатило судовий збір в розмірі 2270 гривень.

Як вбачається з платіжного доручення № 76 від 5 липня 2022 року ТзОВ «Фінансова компанія «Профкапітал» за подання до суду апеляційної скарги сплатило судовий збір в розмірі 3405 гривень.

Отже, з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Фінансова компанія «Профкапітал» слід стягнути 5675 гривень ( 2270+3405=5675) в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду позовної заяви та апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.367,368,374, 376,381,382 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профкапітал» задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 19 січня 2022 року та додаткове рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 28 січня 2022 року скасувати.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профкапітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профкапітал» інфляційні втрати в сумі 4 817 (чотири тисячі вісімсот сімнадцять) гривень 55 копійок та три проценти річних в сумі 2 344 (дві тисячі триста сорок чотири) гривні 74 копійки.

Змінити розподіл судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профкапітал» 5675 (п`ять тисяч шістсот сімдесят п`ять ) гривень в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду позовної заяви та апеляційної скарги.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 4 серпня 2022 року.

Головуючий О.О. Одинак

Судді: М.І. Кулянда

І.Б. Перепелюк