Справа № 303/5334/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

12 грудня 2022 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді Собослой Г.Г.,

суддів: Мацунич М.В., Бисага Т.Ю.,

з участю секретаря Терпай С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 10 червня 2020 року у справі № 303/5334/17 (Головуючий: Монич В.О.), -

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2017 року АТ «ТАСКОМБАНК» звернувся в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором кредиту в розмірі 21 152 грн. 97 коп. за кредитним договором від 27.01.2017 року № KFO 32396-AN.

Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідач зобов`язався повернути кредит і сплатити відсотки за користування кредитом в строки та порядку, встановлених кредитним договором, однак, внаслідок неналежного виконання останнім взятих на себе зобов`язань виникла сума боргу в розмірі 21 152 грн. 97 коп. з яких : заборгованість по кредиту 18 888 грн. 32 коп., заборгованість по відсоткам 00 грн. 83 коп., комісія 2 243 грн. 10 коп. та пеня 20 грн. 72 коп..

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив задовольнити заявлені позовні вимоги.

ОСОБА_1 в інтересах якого діє ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до ПАТ «ВіЕс Банк» про визнання положень окремих пунктів кредитного договору недійсними, мотивуючи тим, що банк надав ОСОБА_1 27.01.2017 року кредит у сумі 20 000 грн. з кінцевим строком повернення 26.01.2020 року за процентною ставкою 0,01% річних, встановив позичальнику згідно підпункту 1.7.2, пункту 1.7 Розділу І (Базові умови кредитування» щомісячну сплату комісії на користь банку в розмірі 3,5% від початкової суми кредиту у чітко визначеній фіксованій сумі 700 грн. за обслуговування кредитної заборгованості.

Вважає, що положення підпункту 1.7.2 кредитного договору №KF032396-АN є таким, що суперечить абзацу третьому частини четвертої статті 11 Закону України N1023-ХІІ «Про захист прав споживачів» відповідно до припису якого, кредитодавцю забороняється, встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою і позивач по зустрічному позову просив визнати ці положення недійсними.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 10 червня 2022 року позовні вимоги АТ «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором кредиту задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на АТ «Таскомбанк» заборгованість за кредитним договором №KF032396-AN від 27.01.2017 року в сумі 21 152 грн. 97 коп. та судові витрати у розмірі 1 600 грн.

У задоволенні зустрічної позовоної заяви ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 до ПАТ «ВіЕс Банк» про визнання положень окремих пунктів кредитного договору недійсними відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 до ПАТ «ВіЕсБанк» про визнання положень окремих пунктів кредитного договору недійсними, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду у цій частині скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити заявлені вимоги зустрічної позовної заяви, оскільки рішення суду в цій частині постановлено з порушенням норм процесуального та матеріального права, так як судом не взято до уваги висновок судово-економічної експертизи від 30 серпня 2019 року, яка підтверджує, що під час укладення кредитного договору банк приховав від позичальника повну та об`єктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту та вказав в угоді занижені значення показників суттєвих умов договору, чим фактично ввів позичальника в оману щодо реальної відсоткової ставки та кінцевої загальної суми кредиту, яку сплатив би позичальник банку, погашаючи кредит у порядку, визначеному графіком погашення заборгованості. Приховування важливої об`єктивної та необхідної інформації від позичальника перед підписанням договору та невідповідність встановлених між сторонами у договорі умов до фактично встановлених з метою встановлення завищених процентів за користування кредитом та отримання прихованого прибутку, вважаються таким, що свідчить про наявність умислу в діях позивача. Укладений спірний кредитний правочин є недійсним у силу ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 10 червня 2020 року у частині задоволених позовних вимог АТ «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № KF032396 AN від 27.01.2017 року в сумі 21 152 грн. 97 коп. та судових витрат у сумі 1 600 грн. сторонами не оскаржено і рішення суду в цій частині набрало законної сили відповідно до ст. 273 ЦПК України.

Встановлено, що 27 січня 2017 року ОСОБА_1 отримав у ПАТ «ВіЕсБанк» (правонаступником якого є «Таскомбанк» кредит у розмірі 20 000 грн. з кінцевим терміном погашення не пізніше 26.01.2020 року і внаслідок неналежного виконання ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань виникла заборгованість у розмірі 21 152,97 грн. з яких заборгованість по кредиту 18 888 грн. 32 коп., заборгованість по відсоткам 00 грн. 83 коп., комісія 2 243 грн. 10 коп. та пеня 20 грн. 72 коп..

При зверненні у суд із зустрічною позовною заявою до ПАТ «ВіЕс Банк» про визнання положень окремих пунктів кредитного договору недійсними, а саме, що положення пункту 1.7.2 кредитного договору є такими, що суперечать абзацу третьому частини четвертої статті 11 Закону України N1023-ХІІ «Про захист прав споживачів» відповідно до припису якого, кредитодавцю забороняється, встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, у зв`язку з чим умови кредитного договору щодо сплати на користь банку щомісячної комісії у розмірі 3,5% за обслуговування кредитної заборгованості не є послугою.

Відповідно до абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року остання редакція до набуття чинності Закону України «Про споживче кредитування») кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Згідно із частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Згідно із пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, завтерджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку №2 до цих Правил.

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням кредитної заборгованості.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлювлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Враховуючи наведене, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги, судова колегія до уваги не приймає, так як вони не ґрунтуються на вимогах закону та фактичних обставинах справи і не спростовують висновки суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, судова колегія,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 грудня 2022 року.

Головуючий: (підпис)

Судді: (підписи)

Згідно з оригіналом:

Суддя Закарпатського

апеляційного суду Г.Г. Собослой