ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8540/22 Справа № 201/4961/21 Суддя у 1-й інстанції - Антонюк О. А. Суддя у 2-й інстанції - Гапонов А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

Головуючого судді-доповідача Гапонова А.В.

суддів Новікової Г.В., Никифоряка Л.П.

за участю секретаря судового засідання Керімової-Бандюкової Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Аршава Інна Олександрівна про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю, визнання спільною сумісною власністю та визнання права власності, стягнення грошових коштів,

-за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 жовтня 2022 року та додаткове рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 жовтня 2022 року, -

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

18 травня 2021 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Аршава Інна Олександрівна, в якому просила встановити факт проживання позивачки та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу у період з січня 2016 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 . Просила також визнати домоволодіння по АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_1 . Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину домоволодіння по АДРЕСА_1 .

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 жовтня 2022 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 жовтня 2022 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 21 112 гривень.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

10 листопада 2022 року від ОСОБА_1 надійшла апеляційна скарга в якій ставиться питання скасування рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 жовтня 2022 року та додаткового рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 жовтня 2022 року й винесення нового рішення про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції, на думку апелянта, прийшов до хибних висновків по справі. Так факт сумісного проживання з січня 2016 року по 30.04.2021 року підтверджується актом ОСББ «Проспект Героїв 43№ в т.1 на а.с.42. Крім того до позову надано багато фотографій, які є відповідними доказами. Було допитано багато свідків. Посилається на виписки з банку, накладні про покупку товарів, оплату послуг, які датовані у період часу з 2019 року по 2021 рік включно.

Вважає, що позовні вимоги були повністю доведені доказами, що були досліджені судом, але суд першої інстанції дав їм неналежну оцінку, тож прийшов до помилкових висновків про відмову у задоволенні позовних вимог, а будинок за адресою: АДРЕСА_1 - є спільно нажитим майном подружжя, відповідно цей будинок належить позивачці на праві спільної часткової власності.

Крім того, вважає, що ні відповідачі, ні їх представник не надали суду докази понесених судових витрат.

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Від адвоката Степанова І.В., який є представником відповідачки ОСОБА_2 , надійшов відзив на апеляційну скаргу (т.2 а.с239-249), в якому, з посиланням на судову практику та обставини справи, ставиться питання про відмову у задоволенні апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

інших учасників справи письмових заперечень на апеляційні скарги в порядку ст.360 ЦПК України не надходило.

В АПЕЛЯЦІЙНОМУ СУДІ

Позивач та її представник доводи апеляційної скарги підтримали. Просили рішення суду першої інстанції скасувати та винести нове рішення про задоволення позовних вимог.

Представник відповідачки ОСОБА_2 апеляційну скаргу не визнав. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Від приватного нотаріуса Аршава І.О. надійшло клопотання про розгляд справи у її відсутність (т.2 а.с.237).

Інші учасники справи належним чином повідомлені про день та час розгляду справи (т.2 231-236а.с.100-105), у судове засідання не з`явились, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Відповідно до ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційних скарг в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення й додаткове рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи:

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 , який за життя мешкав у будинку АДРЕСА_1 . Після смерті ОСОБА_4 позивач ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Аршави І.О. про прийняття спадщини щодо майна померлого з заявою про прийняття спадщини - вказаного домоволодіння, але виявилося, що є і інші спадкоємці - відповідачі, тому їй було відмовлено у видачі свідоцтва і рекомендовано звернулася до суду з питанням встановлення факту спільного мешкання однією сім`єю з спадкодавцем і тому вона змушена звернутися за захистом своїх прав до суду.

ОСОБА_2 є донькою ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , шлюб який було розірвано 31 березня 2017 року, про що видано свідоцтво про розірвання шлюбу Шевченківським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області.

Той період проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з січня 2016 року по квітень 2021 року, який просить встановити позивач у своїй позовній заяві, померлий ОСОБА_4 ще перебував у шлюбних відносинах із ОСОБА_5 . Навіть після офіційного розлучення ОСОБА_4 проживали разом із ОСОБА_5 . Наявні квитанції про придбання будівельних матеріалів, але так як вони були придбані в Гіпермаркеті «Епіцентр» та це була роздрібна торгівля наявні лише квитанції та товарні чеки на яких відсутні прізвища матері відповідача по справі або померлого ОСОБА_4 .Доказом є те, що при покупці того чи іншого товару використовувалась « Бонусна карта» даного Гіпермаркету , яка зареєстрована на ОСОБА_5 . Про що зазначала у своїх поясненнях і свідок ОСОБА_5 , яку було допитано в якості свідка зі сторони відповідачів.

Домоволодіння було придбане за період їхнього разом проживання, але надане в додатках свідоцтво по розірвання шлюбу, яке видане 31 березня 2017 року Шевченківським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області вказує лише на те, що воно було придбане через декілька днів після розірвання шлюбу із ОСОБА_5 та не може бути доказом того, що померлий проживав позивачем в час придбання даного домоволодіння.

В наданих суду доказів позивач та його представник посилаються на акт проживання померлого за адресою позивача, але з вересня 2015 року по травень 2016 року у ОСОБА_4 був укладений договір оренди житлового приміщення від 03 вересня 2015 року, який долучений до матеріалів справи та досліджений судом.

Як факт спільного бюджету позивач надає виписку про доходи, квитанцію про оплату товарів позивачем та послуг за електроенергію, але це не доводить факту, що вони мали спільний побут та бюджет. Навпаки, відповідачка з матір`ю (свідком) стверджують, що частину коштів на придбання вказаного будинку померлий брав у своєї матері і ці дані позивачкою не спростовані. Інша частина коштів була грошима ОСОБА_4 , а не спільними коштами його та позивачки.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив із наступних міркувань:

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п..

Суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу за таких умов: має місце спільне проживання чоловіка та жінки однією сім`єю, термін спільного проживання (не менше п`яти років); мета встановлення факту (розподіл спільно набутого майна, спадкування за законом).

Також Верховний Суд України зазначив, що доводити такий факт слід документами та доказами того, що між заявником та іншої особою (померлим) мали місце фактичні шлюбні відносини - свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо. Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного з «подружжя», свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з господарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки з уповноважених органів про спільне проживання та ведення господарства.

Відповідно до 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Отже жодних достовірних доказів проживання з померлим ОСОБА_4 однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу позивачем надано не було.

За приписами ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. За положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до частин третьої-четвертої статті 4 СК України кожна особа має право на проживання в сім`ї та на повагу до свого сімейного життя.

Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Важливе значення для правильного вирішення спору про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу мають конституційні положення про ґрунтування шлюбу на вільній згоді жінки і чоловіка, про рівні права і обов`язки кожного із подружжя у шлюбі та сім`ї (стаття 51 Конституції України).

Крім того, за висновками Верховного Суду, що викладені у Постанові від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15, належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю.

Разом з тим, згідно із ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу.

Тобто при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Таким чином, доведенню підлягає не лише факт спільного проживання, а і наявність при цьому спільного побуту і взаємних прав та обов`язків. Враховуючи наведене, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має з`ясувати такі факти: спільне проживання осіб, наявність спільного побуту; взаємних прав та обов`язків. Можливість визнання проживання чоловіка та жінки однією сім`єю залежить від їх встановлення та доведеності. Так, відповідно до ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Ставлячи питання про визнання домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 спільним майном треба враховувати, що особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти, а враховуючи позицію ВСУ у справі № 545/1839/18 позивачем не доведено та не надано належних доказів, домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти, так як суду надано копію договору купівлі-продажу домоволодіння від 06 квітня 2017 року, де покупцем вказаний ОСОБА_4 .

З такими висновками суду першої інстанції погоджується й апеляційний суд.

Більш того, ні в позові ні в апеляційній скарзі взагалі не зазначено, що позивачка затратила свої гроші на купівлю будинку, і будинок було придбано за сумісні гроші позивачки і померлого ОСОБА_4 , саме тому вона і претендує на його частину і вважає, що набула права часткової сумісної власності.

Докази, на які є посилання в апеляційній скарзі оцінені судом першої інстанції та враховані при прийнятті рішення по справі.

При винесенні додаткового рішення від 25 жовтня 2022 року про стягнення судових витрат, суд першої інстанції було встановлено, що відповідачем по справі, під час розгляду справи судом були понесені і документально підтверджені витрати, пов`язані з розглядом справи на правову допомогу у розмірі 21 112 гривень.

Тому доводи апеляційної скарги про те, що ні відповідачі, ні їх представник не надали суду докази понесених судових витрат є припущенням.

При таких обставинах апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Оскільки апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинами справи, то підстав для задоволення скарги і скасування судового рішення з ухваленням нового рішення немає.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст.263 ЦПК України. Підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити беззадоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 жовтня 2022 року та додаткове рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 жовтня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлено та долучено до матеріалів цивільної справи 20 грудня 2022 року.

Судді: