ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 червня 2022 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді Макарова В.О.,
за участі секретаря судового засідання Лиса Ю.О.,
ВСТАНОВИВ:
В заяві просить: ухвалити додаткове рішення, яким вирішити питання про розподіл судових витрат у справі, яким вирішити питання про стягнення з Державного бюджету на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 4 200,00 грн.
Учасники справи в судове засідання не з`явились. Представник позивача адвокат Турчинський М.І. подав 23.06.2022 року через систему «Електронний суд» заяву, в якій просив розгляд справи без участі позивача та представника позивача. На задоволенні заяви наполягає.
Представником Запорізької обласної прокуратури Шевченко А.Ю. 23.06.2022 року на адресу суду подано заяву про розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення без його участі. Щодо поданої заяви заперечує, у задоволенні такої просить відмовити.
Представник Головного управління Національної поліції в Запорізькій області та Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомили.
Згідно положень ст. 270 ЦПК України, неявка сторін не перешкоджає розгляду клопотання про стягнення судових витрат по справі.
Дослідивши письмові докази та матеріали справи, суд дійшов висновків, що заява ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню виходячи з такого.
Частиною першою статті 270 ЦПК України передбачено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати (пункт 3).
Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (частина третя статті 270 ЦПК України).
Частина перша статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої вказаної статті Кодексу).
Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України, сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).
За змістом статті 15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.
Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним зїздом адвокатів України від 09.06.2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.
Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.
Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
Відповідно до статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).
Судом встановлено, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02.06.2022 року, було задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, Запорізької обласної прокуратури, Державної казначейської служби про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури, грошові кошти в сумі 1 120 000 грн. 00 коп. та 127 000 грн. 00 коп. понесених витрат на правову допомогу по кримінальному провадженню, а всього 1 247 000 грн. 00 коп.
13.06.2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення про стягнення 4 200,00 грн.
На підтвердження понесених ним витрат до клопотання додав копію Договору про надання юридичних послуг від 20.11.2021 року; копію акту-прийму передачі до договору про надання юридичних послуг (правової допомоги) від 20.11.2021 року; копію квитанції (загальна) № б.н. від 02.06.2022 року.
Вказана заява направлена до суду поштою 18.06.2021 року, що підтверджується конвертом.
Таким чином, позивачем заяву про стягнення судових витрат подано в межах строку, встановленого ст. 141 ЦПК України, тому підлягає розгляду і вирішенню судом.
Враховуючи подану представником відповідача-2 заяву про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи та надані позивачем докази на обґрунтування понесених витрат, суд приходить до висновку, що зазначена позивачем сума витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4 200,00 грн. є неспівмірною з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи зважаючи на складність справи, враховуючи, зокрема, нетривалість судового провадження у справі в суді та час безпосередньо судового розгляду справи по суті, причини відкладення судових засідань по справі.
Відтак, суд вважає, що необхідним, обґрунтованим і достатнім розміром судових витрат на правничу допомогу по даній справі буде 3 200,00 грн. Такий розмір витрат відповідає принципу співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи.
При цьому суд враховує, зокрема, і те, що доданий позивачем акт прийому передачі до договору про надання юридичних послуг (правової допомоги) від 20.11.2021 року по деяких зазначених витратах є необґрунтованим.
Так, зокрема, згідно акту, вбачається, що сторони погодили, що за підготовку, збір доказів та подачу позовної заяви клієнт сплачує адвокату 3 000,00 грн., за участь в судових засіданнях (2 засідання *600,00 грн) 1 200,00 грн.
Разом з тим, суд вважає недостатньо обґрунтованими та завищеними вартість деяких витрат на послуги адвоката, вказані позивачем у вищезазначеному акті. Зокрема, завищеною, на думку суду, вказана вартість витрат 3000,00 грн. за складання позовної заяви. При цьому, підлягає врахуванню, що адвокат Турчинський М.І. здійснював захист інтересів ОСОБА_1 по кримінальному провадженню, яке було закрито слідчим.
Відтак, необхідними і розумними по даній справі витратами на правову допомогу, які понесено позивачем, зокрема, і за підготовку, збір доказів та подачи позовної заяви, суд вважає витрати в розмірі 2 000,00 грн.
При цьому, суд враховує, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).
Враховуючи викладене, суд вважає, що заява позивача про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат підлягає частковому задоволенню.
На підставі викладеного та керуючись ст. 270 ЦПК України, суд,
ВИРІШИВ:
Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 3 200 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування витрат пов`язаних з розглядом справи.
В задоволенні решти вимог відмовити.
Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
На додаткове рішення може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду.
Інформація про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ;
Представник позивача адвокат Турчинський Максим Ігорович, адреса місцезнаходження: м. Запоріжжя, пр-т. Металургів, 16/1;
Суддя В.О. Макаров