Провадження № 2-п/756/50/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2022 року місто Київ

Оболонський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Ткач М.М.,

за участю секретаря судового засідання - Тагієва Р.Д.,

заявника (відповідача) - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в м. Києві заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Оболонського районного суду міста Києва від 24 травня 2022 року у цивільній справі №756/18411/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про перегляд заочного рішення Оболонського районного суду міста Києва від 24 травня 2022 року у цивільній справі №756/18411/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Вимоги заяви про перегляд заочного рішення ґрунтує на тому що, при постановленні судового рішення неповно з`ясовано обставини, що мають юридичне значення для справи, через неналежне повідомлення про дату та час судового засідання відповідача, який не зміг надати суду власні аргументи, направити відзив на позовну заяву. Крім того, зазначено, що спільно з позивачем ведуть спільне господарство, між ними існує взаєморозуміння, Житття склалося, оскільки шлюб зареєстрований ще в 1991 році. Погляди у людей можуть бути і різними, але виконувати свої обов`язки кожен з пожружжя має належним чином. З цих підстав заявник просив суд скасувати заочне рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 24.05.2022 у справі №756/18411/21 та призначити справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.

У судовому засіданні заявник ОСОБА_1 зазначила, що її належним чином не було повідомлено про розгляд справи, оскільки за адресою, що вказав позивач, вона не проживає та знята з реєстрації, про що достеменно відомо позивачу. Проти розірвання шлюбу заперечила. При цьому, зазначила, що з позивачем спільно не проживають вже 2 роки, з огляду на викладені обставини в заяві про перегляд заочного рішення, просила суд скасувати заочне рішення та призначити справу до розгляду.

Позивач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. При цьому, від ОСОБА_2 через канцелярію суду надійшла заява від 20.06.2022, в якій останній зазначив, що просить проводити розгляд справи у його відсутність, оскільки не може прибути на судове засідання, через те що працює. Водночас, ОСОБА_2 у своїй заяві вказав, що з відповідачем ОСОБА_1 не проживає спільно вже 3 роки, стосунки з останньою дуже погані, поруч з нею жити не може і не хоче. Просить суд шлюб розірвати.

Заслухавши учасника судового провадження, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Ухвалою Оболонського районного суду м.Києва від 09 грудня 2021 року прийнято до розгляду справу та відкрито спрощене позовне провадження у справі, з повідомленням (викликом) сторін, призначено справу до судового розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи, копії судових повісток про призначені судові засідання на 07.02.2022, 11.03.2022 та 24.05.2022, які були направлені на останню відому зареєстровану адресу проживання відповідача: АДРЕСА_1 , повернулись до суду з відміткою листоноші: «за закінченням терміну зберігання» та «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.24, 30, 38).

Водночас, судом вчинялися заходи щодо повідомлення відповідача про дату, час і місце судового засідання через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с.17, 21, 33).

Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 24.05.2022 позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу було задоволено. Шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований 21 вересня 1991 року відділом ЗАГС Ватутінського РНК м. Києва, актовий запис №1209, свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 від 21.09.1991 розірвано.

Відповідно до ч. 1 ст. 288 ЦПК України, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

За наведених обставин суд дійшов висновку, що відповідач не з`явився в судове засідання в якому було ухвалене заочне рішення та не повідомив про причини своєї неявки з поважних причин, оскільки відсутні дані які б свідчили про обізнаність відповідача щодо наявності спору на розгляді в суді, а також дати та часу проведення судового розгляду.

При цьому, зі змісту положень ч. 1 ст. 288 ЦПК України вбачається, що скасування заочного рішення судом, що його ухвалив, можливе у випадку встановлення судом одночасно кількох обставин: відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин; докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Однак, в даному випадку суд, дійшовши висновку про наявність поважних причин неявки в судове засідання та не повідомлення суду про причини неявки, не вбачає у заяві про перегляд заочного рішення суду посилань на докази, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Так, відповідно до положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

При цьому, до заяви про перегляд заочно рішення жодного доказу в розумінні положень ст. 76 ЦПК України не додано. У судовому засіданні заявником також не було надано суду належних і допустимих доказів, в обґрунтування поданої заяви про перегляд заочного рішення, які б могли вплинути на зміст прийнятого рішення.

Виходячи з наведеного, заявником не подано доказів, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, не зазначено обставин та доказів, що якби вони були відомі при ухваленні заочного рішення, суд дійшов би іншого висновку та ухвалив би принципово інше рішення.

Тобто, відповідачем не вказано в поданій заяві докази, які могли б привести до ухвалення рішення, протилежного заочному повністю або частково, або до його зміни, тобто такі докази, які, якби були відомі суду при розгляді справи, то призвели б до ухвалення іншого рішення.

У своїй заяві заявник фактично вдається до переоцінки доказів та обставин, які судом оцінені і встановлені при прийнятті рішення, тобто заявник фактично не погоджується з прийнятим рішенням, здійсненою судом оцінкою доказів та встановленими обставинами справи.

Крім того, у відповідність до ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Желтяков проти України» від 09 червня 2001 року, зазначено, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (рішення суду у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [ВП],№28342/95, п. 61, ECHR1999-VII).

Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-Х).

Виходячи з наведеної практики ЄСПЛ, скасування рішення суду, що набрало законної сили, за відсутності факту істотності таких обставин, з мотивів неправильного застосування судом норм матеріального та/або процесуального права буде порушенням принципу юридичної визначеності, тобто п.1 ст.6 Конвенції, а також ст.1 Першого протоколу до неї, оскільки в позивача після задоволення його вимог були законні сподівання на те, що його інтереси є остаточно захищеними.

Так, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод наголошує, що термін «строк на оскарження рішення», що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів та позивачів, які можуть трапитись після прийняття судом рішення (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

У відповідності до ч. 3 ст.287 ЦПК України, у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою: 1) залишити заяву без задоволення; 2) скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.

За таких обставин, посилання сторони відповідача не є доказами, що мають істотне значення для правильного вирішення справи в розумінні положень ч. 1 ст. 288 ЦПК України, а є підставою для апеляційного перегляду рішення суду, оскільки суд першої інстанції не може скасувати заочне рішення суду для надання іншої правової оцінки тим самим доказам у справі.

З урахуванням вище викладеного, суд вважає, що підстав для скасування заочного рішення суду та призначення справи до розгляду в загальному порядку, немає.

Керуючись статтями 76, 259-261, 287-289, 353-355 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Оболонського районного суду міста Києва від 24 травня 2022 року у цивільній справі №756/18411/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу - залишити без задоволення.

Роз`яснити заявнику, що заочне рішення суду може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. Строк на апеляційне оскарження рішення суду починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали суду складено 27 червня 2022 року.

Суддя М.М. Ткач