Справа № 522/600/22
Провадження № 2/522/686/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2022 року Приморський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді Свяченої Ю.Б.,

при секретарі судового засідання Замниборщ А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Одеської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування,-

ВСТАНОВИВ:

10 січня 2022 року ОСОБА_1 звернулась до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до Одеської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування на Ѕ частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що залишилась після смерті ОСОБА_2 .

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 є донькою померлої ОСОБА_2 . З 1993 року позивачка проживала разом із померлою матір`ю у спірній квартирі до дня смерті ОСОБА_2 - матері позивачки. Після смерті своєї матері прийняла у фактичне володіння спадкове майно, що підтверджує факт прийняття спадщини на підставі ч.3 ст. 1268 ЦК України.

Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 13 січня 2022 року було відкрито провадження по справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 07 лютого 2022 року.

У судове засідання 07 лютого 2022 року учасники справи не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Про причини неявки суд не повідомили. Розгляд справи відкладено на 10 березня 2022 року.

У зв`язку із знаходженням судді Свяченої Ю. Б. У відпустці, розгляд справи відкладено на 12 квітня 2022 року.

У судове засідання 12 квітня 2022 року учасники справи не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Про причини неявки суд не повідомили. Розгляд справи відкладено на 01 червня 2022 року.

У судове засідання 01 червня 2022 року учасники справи не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Про причини неявки суд не повідомили. Розгляд справи відкладено на 25 липня 2022 року.

У судове засідання 25 липня 2022 року з`я вчилася представник позивача та надала заяву про проведення судового засідання без технічної фіксації. Відповідач у судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Оголошено перерву на 29 серпня 2022 року.

У судове засідання 29 серпня 2022 року учасники справи не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Про причини неявки суд не повідомили. Оголошено перерву на 11 листопада 2022 року.

До суду 29 серпня 2022 року надійшло клопотання представника позивача про витребовування доказів.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 29 серпня 2022 року було задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів та витребувано від Приморської державної нотаріальної контори м. Одеси належним чином засвідчену копію спадкової справи відкритої за заявою ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_2 .

У зв`язку з оголошенням повітряної тривоги 11 жовтня 2022 року оголошено перерву на 22 листопада 2022 року.

У судове засідання 22 листопада 2022 року Учасники справи не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 та свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 (в частині зміни прізвища). У 1993 році ОСОБА_3 була приватизована квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

25 березня 1993 року Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської Ради народних депутатів було видано свідоцтво про право власності №8-224 на квартиру АДРЕСА_2 .

На підставі зазначеного свідоцтва вищевказана квартира з 1993 року на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 . Відтак, кожному із співвласників на праві спільної сумісної власності належить по 1/6 зазначеної квартири. Основним квартиронаймачем було визначено ОСОБА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 03 січня 2004 року. Після його смерті залишилась 1/6 частина квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яку мали би отримати у спадок три спадкоємці першої черги в рівних частках, а саме: дружина - ОСОБА_2 ; син померлого - ОСОБА_4 ; донька - ОСОБА_1

30 червня 2004 року ОСОБА_4 та ОСОБА_1 звернулись до Шостої Одеської державної нотаріальної контори із заявою, за якою відмовились від прийняття спадщини, що залишилась після смерті їх батька - ОСОБА_3 , на користь їх матері та дружини померлого - ОСОБА_2 .

ОСОБА_2 до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 не зверталась, заяву про відмову від прийняття спадщини спадкоємцями також не було подано.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України (чинного на час смерті ОСОБА_3 ) Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від ней.

Враховуючи те, що ОСОБА_2 постійно проживала разом із померлим чоловіком ОСОБА_3 в зазначеній квартирі та після його смерті продовжила мешкати за тією же адресою, до нотаріуса із заявою про відмову від прийняття спадщини не зверталась і фактично вступила в управління спадковим майно. А відтак, вона є такою, що фактично прийняла спадщину на підставі ст. 1268 ЦК України.

Таким чином, ОСОБА_2 після смерті свого чоловіка - ОСОБА_3 , успадкувала 1/6 частки квартири, яка належала померлому, за адресою: АДРЕСА_1 .

З огляду на зазначене, станом на 2004 р. ОСОБА_2 належало по 1/3 частки у квартирі АДРЕСА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер брат позивачки - ОСОБА_4 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 від 29 липня 2021 року.

Після його смерті залишилось 1/6 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що була успадкована матір`ю померлого - ОСОБА_2 , як спадкоємицею за законом першої черги.

Таким чином, з 2015 року ОСОБА_2 належало 1/2 частка квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Інша частка квартири належала членам сім`ї позивача, а саме: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 , яка є матір`ю позивачки, померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 від 02 травня 2019 року.

Позивачка залишилася єдиною спадкоємицею за законом першої черги, оскільки інших родичів у померлої не залишилось.

Втім, у зв`язку із тим, що ОСОБА_1 проживала разом із померлою матір`ю у вищезазначеній квартирі з 1993 року до дня смерті ОСОБА_2 , а після смерті останньої продовжила проживати там одноособово, вважала себе такою, що фактично прийняла спадщину.

Станом на даний час позивачка продовжує проживати за вищезазначеною адресою та відкрито володіє спадковим майном, сплачує всі комунальні послуги та несе всі необхідні витрати, щодо утримання такого майна.

В липні 2021 року позивачем було подано до Приморської державної нотаріальної контори у м. Одеса заяву про прийняття спадщини за померлою ОСОБА_2 . Зазначена заява була отримана Приморською державною нотаріальною конторою у м. Одесу лише 10 липня 2021 року та зареєстрована в Журналі реєстрації вхідної кореспонденції за №1 604/02-14.

25 серпня 2021 р. відповідно до листа №380Б/2021/02-14, державним нотаріусом Приморської державної нотаріальної контори у м. Одесі, Масловою М.В. було повідомлено про те, що за заявою позивачки про прийняття спадщини було заведено спадкову справу відносно майна померлої ОСОБА_2 .

Однак, у зв`язку із тим, що заява була подана із пропуском шестимісячного строку, державним нотаріусом було наголошено на неможливості видати свідоцтва про право на спадщину за законом.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку.

Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, суд звертає увагу і на його ефективність з точки зоруст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У п. 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. The United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з частинами першою, третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти ії.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Частиною першою статті 1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Отже, статтями 1268 та 1269 ЦК України презюмується, що у разі, коли спадкоємець постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, то він вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він не заявив про відмову від неї протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України.

Тобто, дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, чітко визначені у частинах третій, четвертій статті 1268, статтях 1269, 1270 ЦК України.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 22 вересня 2021 року у справі N° 227/3750/19.

Відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що вона не проживала разом із спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені ч. 3 ст. 1268 ЦК України підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем. (Правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі N° 404/2163/16-ц, від 10 січня 2019 року у справі N° 484/747/17).

Відповідно до частини першої статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно до нотаріуса, який відповідно до вимог статті 68 Закону України «Про нотаріат» при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуюче зазначене, ОСОБА_1 після смерті своєї матері вступила у фактичне володіння спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини на підставі ч.3 ст. 1268 ЦК України.

Суд приходить до висновку що позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 15,16, 1216,1218, 1268, 1269 ЦК України, ст. ст.4-7,10-13,19,81,89,141,258,264,265,268,354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Одеської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування,- задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування на Ѕ частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що залишилась після смерті ОСОБА_2 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Ю.Б. Свячена

22.11.22