Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2022 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Захарчук С. С.,

за участю секретаря судового засідання - Сікора М. Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства водних шляхів «Укрводшлях» про скасування наказу про звільнення, зміну формулювання причин звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та вихідної допомоги,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до державного підприємства водних шляхів «Укрводшлях» (далі - ДП «Укрводшлях» ) про скасування наказу про звільнення, зміну формулювання причин звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та вихідної допомоги.

Зазначав, що його було звільнено з роботи 13.08.18 на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Звільнення є незаконним, оскільки він не допускав жодних прогулів, подав відповідачу заяву про звільнення за власним бажанням.

Таким чином, наказ про його звільнення є незаконним, не відповідає дійсним обставинам справи, а тому позивач просив скасувати наказ від 13.08.18 №225-о про його звільнення, змінити формулювання причин звільнення з п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогул на ст. 38 КЗпП України за власним бажанням.

Крім того, просив стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу та вихідну допомогу.

У відзиві на позов відповідач вказав на наступне.

Звільнення позивача відбулося на підставі КЗпП Україні, у зв`язку з відсутністю позивача на роботі, про що були складені відповідні акти.

Заяву про звільнення за власним бажанням позивачем було подано до канцелярії відповідача лише 02.08.18.

При звільненні з позивачем був проведений повний розрахунок.

Посилаючись на зазначені обставини, відповідач просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

У судове засідання позивач не з`явився, від його представника надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Суд ухвалив, відповідно до ст. 223 ЦПК України, розглядати справу за відсутності сторін.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази у їх сукупності, дійшов наступного висновку.

Судом установлено, що відповідно до акту від 27.07.18 встановлено факт відсутності ОСОБА_1 на роботі з 05.07.18 (а.с. 41).

Згідно з наказом в.о. начальника ДП «Укрводшлях» Шершньова Д.О. від 27.07.18 № 111 за фактом виявлення відсутності на робочому місці матеріально відповідальних осіб, зокрема, ОСОБА_1 останньому у строк до 06.08.18 наказано надати пояснення щодо відсутності на робочому місці в період з 05.07.18 по 31.07.18 (а.с. 42).

Відповідно до наказу в.о. начальника ДП «Укрводшлях» Шершньова Д.О. від 13.08.18 № 227-о ОСОБА_1 звільнено з роботи за прогул на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України (а.с. 13).

При звільненні з ОСОБА_1 було проведено розрахунок (а.с. 43-44).

13.08.18 листом ДП «Укрводшлях» ОСОБА_1 було повідомлено про необхідність отримання трудової книжки (а.с. 45-46).

Згідно з листом ДП «Адміністрація морських портів України» ОСОБА_1 перебуває у трудових відносинах з ДП «АМПУ» з 06.07.18 на підставі наказу ФДФ ДП «АМПУ» від 05.07.18 № 22-к (а.с. 118).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем лише у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України у п. 24 постанови «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст.40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Відповідно до ч. 3 ст. 235 КЗпП України у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 18 постанови від 6 листопада 1992 року N 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» суд не в праві визнати звільнення правильним, виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов`язували звільнення. Якщо обставинам, які стали підставою звільнення, в наказі (розпорядженні) дана неправильна юридична кваліфікація, суд може змінити формулювання причин звільнення і привести його у відповідність з чинним законодавством про працю.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як установлено судом, відповідно до акту від 27.07.18 встановлено факт відсутності ОСОБА_1 на роботі з 05.07.18 (а.с. 41), у зв`язку з чим, останнього було звільнено з роботи на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Доказів, які б вказували на те, що ОСОБА_1 з поважних причин був відсутній на роботі у вказаний період позивачем суду не надано.

До того ж, згідно з листом ДП «Адміністрація морських портів України» ОСОБА_1 перебуває у трудових відносинах з ДП «АМПУ» з 06.07.18 на підставі наказу ФДФ ДП «АМПУ» від 05.07.18 № 22-к (а.с. 118).

Таким чином, суд дійшов висновку про законність звільнення ОСОБА_1 з роботи на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України та відсутність правових підстав для: скасування наказу про звільнення, зміни формулювання причин звільнення. У зв`язку з цим, не підлягає задоволенню і позов в частині стягнення одноразової вихідної допомоги та середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Суд не приймає до уваги посилання позивача на заяву про звільнення за власним бажанням з 05.07.18, датовану 04.07.18 (а.с. 12), оскільки вона не спростовує факт прогулу позивача у період з 05.07.18, встановлений відповідачем.

Керуючись ст. ст. 40, 235 КЗпП України, ст. ст. 2, 4, 12, 13, 76-82, 258-259, 263-265, 268, 273, 353, 354 ЦПК України-

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до державного підприємства водних шляхів «Укрводшлях» (04071, м. Київ, вул. Електриків, 14, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 03150102) про скасування наказу про звільнення, зміну формулювання причин звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та вихідної допомоги, - відмовити.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С. С. Захарчук