КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Болотова Є.В.,

суддів: Кулікової С.В., Музичко С.Г.,

при секретарі Кузьмич Р.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19 липня 2022 року, ухваленого під головуванням судді Шевченко Т.М.,-

встановив:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із названим позовом.

Позивач просив: усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою кадастровий номер :90:066:0053, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування; усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою кадастровий номер :90:066:0054, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування; усунути перешкоди в користуванні будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом виселення ОСОБА_2 ; усунути перешкоди в користуванні будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом виселення ОСОБА_2 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач здійснив самовільне захоплення нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , що на праві власності належить ОСОБА_1 . Своїми діями відповідач порушує права позивача зокрема щодо вільного розпорядження своєю власністю. Добровільно відповідач відмовляється звільнити житловий будинок.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 19 липня 2022 року позов задоволено частково.

Усунуто перешкоди в користуванні будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом виселення ОСОБА_2 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908 гривень.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне встановлення обставин, які мають значення для справи.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 зазначив, що апеляційна скарга безпідставна.

У судовому засіданні представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав.

ОСОБА_1 та його представники проти апеляційної скарги заперечили.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив із того, що позивач правильно визначив суб`єктивний склад учасників справи та залучив усіх належних відповідачів, яких може стосуватись прийняте у справі судове рішення.

Проте погодитись з такими висновками суду не можна.

Обґрунтовуючи поданий позов, ОСОБА_1 зазначив, що він є власником земельних ділянок та будинків, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договорів дарування, посвідчених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Марчук К.В. за реєстровими номерами 683, 682, 684, 685.

ОСОБА_2 здійснив самовільне захоплення нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , що на праві власності належить ОСОБА_1 , чим порушує права позивача передбачені ст. 41 Конституції України, ст.ст. 316-321 ЦК України.

Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України).

Власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (стаття 391 ЦК України).

Матеріали справи містять довідку колективу індивідуальних забудовників «Городник» від 02 лютого 2022 року № 02/02-1, відповідно до якої з 2013 року та по теперішній час разом з ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 проживає його малолітній син ОСОБА_3 , та довідку Школи І-ІІІ ступенів № 151 м. Києва, згідно якої, за даними особової справи ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно ч. 4 ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Відповідно до ч. 4 ст. 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Таким чином встановлено, що у спірному будинку проживає разом з відповідачем малолітня дитина: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проте його не визначено як учасника справи, позовних вимог до нього не пред`явлено.

Крім того до участі у справі не залучений відповідний орган опіки та піклування.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Отже, саме на суд покладено обов`язок вирішення справи відповідно до закону, у зв`язку з чим суд має право й зобов`язаний визначити характер спірних правовідносин і норми матеріального права, які підлягають застосуванню, а також встановити суб`єктний склад учасників спору.

В порушення вимог цивільного процесуального закону, суд першої інстанції не сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, не вирішив питання залучення до участі в справі усіх осіб, яких вона стосується.

За таких обставин правильність висновків суду щодо обґрунтованості чи необґрунтованості позовних вимог колегією суддів не перевіряється.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що заочне рішення суду від 19 липня 2022 року постановлено з порушенням норм процесуального права, відтак підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

У порядку розподілу судових витрат з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 362 грн 00 коп.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19 липня 2022 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1 362 грн 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 13 грудня 2022 року.

Суддя-доповідач Є.В. Болотов

Судді: С.В. Кулікова

С.Г. Музичко