Справа № 341/767/21
Провадження № 22-ц/4808/238/22
Головуючий у 1 інстанції МЕРГЕЛЬ М. Р.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Фединяка В.Д. ( суддя-доповідач)

суддів: Василишин Л.В.,Максюти І.О.

секретаря Мельник О.В.

представників: ОСОБА_1 адвокатів Шемрай С.Б. та Калинюка Р.С.;

АТ «Альфа Банк» Матвійчука М.З.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду від 01 листопада 2021 року ухвалине у складі судді Мергель М.Р. у м.Галич у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Альфа-банк", Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" про захист прав споживача, визнання кредитного договору та договору іпотеки припиненим,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Акціонерного товариства "Альфа-банк",як правонаступника Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" про захист прав споживача, визнання кредитного договору та договору іпотеки припиненим.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 10 травня 2007 року між ним та Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком, правонаступником якого згідно договору про відступлення права вимоги є Акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі - АТ «Альфа-Банк»), було укладено кредитний договір №344, відповідно якого позичальник отримав 39 600,00 дол США строком до 7.05.2027 року) ,(зі змінами та доповненнями від 23.03.2009 року, 01.02.2010 року, 16.03.2011 року, 26.12.2011 року, 07.09.2012 року). Згідно п.2.5. Договору вбачається, що кредит надавався позичальнику на споживці цілі для ремонту та обслуговування житла. На забезпечення виконання Кредитного зобов`язання укладено 11.05.2007 року іпотечний договір, згідно якого кредитору передано в іпотеку домоволодіння в АДРЕСА_1 , яке розташоване на земельній ділянці розміром 0,1000 га., яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Рішенням Галицького районного суду від 06.11.2014 у справі № 341/2118/13-ц, яке набрало законної сили на підставі ухвали апеляційного суду Івано-Франківської області від 27.07.2017, із нього на користь ПАТ «Альфа-Банк» стягнуто заборгованість за кредитним договором від 10.05.2007 № 344 у розмірі 332 957,22 грн. Постановою приватного виконавця від 21.09.2021 закінчено виконавче провадження у справі № 341/2118/13-ц у зв`язку з виконанням рішення Галицького районного суду від 06.11.2014. Таким чином, позивач вважає, що зобов`язання за кредитним договором від 10.05.2007 № 344 виконані повністю, а тому просить визнати вказаний правочин припиненим. Оскільки позивач вважає припиненим основне зобов`язання за кредитним договором, то просить визнати кредитний договір від 10.05.2007 № 344 (із змінами і доповненнями), укладений між ним та Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком, правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк» припиненим; визнати іпотечний договір від 11.05.2007 припиненим; зняти обтяження з об`єктів нерухомого майна: будинковолодіння та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 . Також визнати іпотечний договір від 11.05.2007 припиненим та зняти заборону (обмеження) з об`єктів нерухомого майна, переданого в іпотеку.

Рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 01 листопада 2021 року у позові ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-банк», Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» про визнання припиненими кредитного договору від 11 травня 2007 року № 344, іпотечного договору від 11 травня 2007 року № 909, та зняття обтяження з об`єктів нерухомого майна: будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна: 323514 та земельної ділянки, розміром 0,1000 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :01:002:0152, відмовлено повністю.

Не погоджуючись рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування оскаржуваного рішення, посилаючись на те, що суд неповно з`ясував обставини у цій справі, допустив порушення вимог процесуального закону та матеріального права, тому постановив незаконне рішення. Зокрема, вказує, що у спірних правовідносинах зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором від 07 травня 2007 року припинені, оскільки позивач виконав рішення суду про стягнення з нього кредитної заборгованості. Зобов`язання встановлене за рішенням суду виконано повністю, суму боргу сплачено, що сторонами не заперечувалось. Згідно пункту 7.3. договору іпотеки від 11.05.2007 року договір діє до повного виконання іпотекодавцем зобов`язань за кредитним договором. Вказані обставини залишено судом поза увагою внаслідок чого необґрунтовано відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні представники ОСОБА_1 підтримали доводи апеляційної скарги, просять задовольнити її в повному обсязі.

Преставник АТ «Альфа-Банк» заперечив доводи апеляційної скарги, вважає рішення суду першої інстанції законим та обгрунтваним, просить залишити рішення без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що після пред`явлення до ОСОБА_1 вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України АТ «Альфа-Банк» втратив право нарахування процентів, пені чи інших штрафних санкцій саме за кредитом, тобто за правомірне користування ним. При цьому рішенням Галицького районного суду від 06.11.2014 у справі № 341/2118/13-ц підтверджено наявність у ОСОБА_1 простроченої до сплати суми заборгованості за Кредитним договором, яку позичальник сплатив лише у вересні 2020 року. Тобто позивач користувався такою простроченою заборгованістю (кредитними коштами) неправомірно, за що передбачено відповідальність приписами частини другої статті 625 ЦК України та пунктом 6.5 Кредитного договору у вигляді 12 % річних від простроченої суми. Оскільки Кредитний договір продовжує діяти до повного погашення зобов`язань за ним, прострочена заборгованість, підтверджена рішенням суду, була погашена лише у вересні 2020 року, то суд дійшов висновку про обґрунтованість доводів представника відповідача про відсутність підстав для визнання припиненим правовідношення за Кредитним договором, оскільки ОСОБА_1 виконав не всі зобов`язання за ним, зокрема за пунктом 6.5. Кредитного договору. Отже, позов у цій частині задоволенню не підлягає. При цьому суд не прийняв до уваги посилання представників позивача на те, що редакція пункту 6.5 Кредитного договору від 23 лютого 2009 року (внесення змін) не містить посилання безпосередньо на частину другу статті 625 ЦК України, оскільки попередня редакція цього положення містила таке посилання, а слова «сплачує проценти в розмірі 12% річних від простроченої суми» повністю кореспондуються з відповідними приписами вказаної норми ЦК України «проценти річних від простроченої суми». Тобто як приписи частини другої статті 625 ЦК України в частині стягнення 3 процентів річних від простроченої суми, так і положення пункту 6.5 Кредитного договору, виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора та отриманні компенсації від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. З огляду на те, що Іпотечний договір забезпечує вимоги іпотекодержателя, що випливають з Кредитного договору, усі вимоги за яким не виконано, оскільки прострочена сума заборгованості існувала до вересня 2020 року і на неї фінансова установа нараховувала відповідні проценти, то суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині вимог про визнання припиненим Іпотечного договору та зняття обтяження з об`єктів нерухомого майна.

Ухвалене судом першої інстанції рішення не відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, на підставі заяви-анкети позичальника на отримання кредиту від 10.05.2007 між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (закрите акціонерне товариство) в особі керуючою філією «Відділення Промінвестбанку в м. Бурштині Івано-Франківської області» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 344 із внесеними змінами (далі Кредитний договір).

Згідно з пунктом 2.2 Кредитного договору за користування кредитом установлено процентну ставку в розмірі 10 % річних.

У пункті 6.5 Кредитного договору передбачено, що у випадку порушення позичальником строку погашення одержаного ним кредиту, він сплачує проценти в розмірі 20% річних від простроченої суми згідно з частиною другою статті 625 ЦК України.

Договором про внесення змін № 2 від 23 лютого 2009 року до Кредитного договору сторони внесли ряд змін, зокрема пункт 6.5 Кредитного договору виклали в такій редакції: «У випадку порушення позичальником строку погашення одержаного ним кредиту, він сплачує проценти в розмірі 12% річних від простроченої суми».

У пункті 7.1 Кредитного договору сторони погодили, що цей договір діє до повного повернення позичальником кредиту, сплати у повному обсязі процентів за користування ним та до повного виконання позичальником будь-яких інших грошових зобов`язань, прийнятих ним на себе згідно з умовами цього договору.

Крім того, між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (закрите акціонерне товариство) та ОСОБА_1 11 травня 2007 року укладено іпотечний договір, зареєстрований в реєстрі під № 909, (далі Іпотечний договір).

Іпотечний договір забезпечує вимоги іпотекодержателя, що випливають з Кредитного договору. Предметом іпотеки є будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 , зокрема земельна ділянка площею 0,1 га, житловий будинок площею 320,6 кв. м, літня кухня, гараж, стайня тощо.

На підставі Іпотечного договору у Державному реєстрі речових прав зареєстровано заборону на вказане нерухоме майно.

17.12.2012 між ПАТ «Альфа-Банк» та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» укладено договір відступлення прав вимоги за кредитними договорами, укладеними між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та фізичними особами. Відповідно до вказаного договору ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» відступив ПАТ «Альфа-Банк» право вимоги, зокрема за Кредитним договором.

Рішенням Галицького районного суду від 06.11.2014 у справі № 341/2118/13-ц, яке набрало законної сили на підставі ухвали апеляційного суду Івано-Франківської області від 27.07.2017, із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» стягнуто заборгованість за Кредитним договором у розмірі 332 957,22 грн.

Постановою приватного виконавця від 21.09.2021 виконавче провадження з примусового виконання рішення Галицького районного суду від 06.11.2014 закінчено у зв`язку з повним погашенням заборгованості в розмірі 332 957,22 грн.

26 квітня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до відповідачів з повідомленням про виконання Кредитного договору та клопотанням зняти обтяження на нерухоме майно.

Відповідно до статей 526, 629 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договірне зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. Згідно із статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, тобто неналежне виконання (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків (пункти 3, 4 частини першої статті 611 ЦК України).

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором,а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частина друга статті 1054 ЦК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом.

Частиною п`ятою статті 2 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.

Згідно із частиною першою статті 593 ЦК України право застави припиняється у разі: припинення зобов`язання, забезпеченого заставою; втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; реалізації предмета застави; набуття заставодержателем права власності на предмет застави. Право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Вирішуючи спір на підставі доказів, поданих сторонами, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позичальник ОСОБА_1 не виконав свої зобов`язання за кредитним договором від 10 травня 2007 року фактичним повним виконанням судового рішення про дострокове стягнення з нього всієї суми заборгованості за цим договором, у зв`язку із чим таке зобов`язання не припинилось на підставі статті 559 ЦК України, внаслідок чого не припинилось право застави (іпотеки), оскільки рішення Галицького районного суду від 06.11.2014 у справі № 341/2118/13-ц ОСОБА_1 виконав лише у вересні 2020 року. Отже, позивач користувався такою простроченою заборгованістю (кредитними коштами) неправомірно, за що передбачено відповідальність приписами частини другої статті 625 ЦК України та пунктом 6.5 Кредитного договору у вигляді 12 % річних від простроченої суми. Оскільки Кредитний договір продовжував діяти до повного погашення зобов`язань за ним, прострочена заборгованість, підтверджена рішенням суду, була погашена лише у вересні 2020 року, то суд дійшов висновку про обґрунтованість доводів представника відповідача про відсутність підстав для визнання припиненим правовідношення за Кредитним договором.

Такий висновок суду є помилковим з огляду на таке.

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів за договором позики відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до спливу встановленого договором строку виконання основного зобов`язання має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповіднодо статті 625 цього Кодексу.

Відтак, у випадку пред`явлення вимоги про дострокове повне повернення позики та належних кредитору процентів вважається, що строк виконання договору настав і позичальник повинен повернути кредитору позику у повному обсязі та нараховані на час повернення проценти.

Відсутність такої вимоги не покладає на позичальника будь-яких зобов`язань щодо дострокового повернення будь-яких сум, які, на думку кредитора, підлягають сплаті, крім тих, які підлягають сплаті на час пред`явлення вимоги.

Відповідно до частини третьої статті 1049 ЦК України грошова позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалась, на банківський рахунок позикодавця.

В момент зарахування грошової суми, стягнутої за рішенням суду, на банківський рахунок позикодавця грошова позика вважається повернутою.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а тому з часу зарахування на банківський рахунок сум, стягнутих за рішенням суду або добровільно сплачених позичальником на вимогу про дострокове повернення позики, ці зобов`язання вважаються припиненими.

Отже, за відсутності обґрунтованої заборгованості позичальника та вимог кредитора на момент виконання рішення суду про дострокове стягнення заборгованості зобов`язання за кредитним договором припиняється.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 06 липня 2016 року у справі № 6-118цс16, Верховний Суд у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 308/10886/15-ц (провадження № 61-18734св18). Підстав відступити від цих правових висновків не встановив.

Змінивши в порядку частини другої статті 1050 ЦК України строк виконання зобов`язань за кредитним договором, банк пред`явив позичальнику вимогу про дострокове повне повернення позики (у спірних відносинах - кредиту) та процентів, належних кредитору.

Встановивши, що ця вимога кредитора задоволена шляхом примусового виконання у повному обсязі судового рішення про стягнення з відповідача на користь банку 332 957,22 грн відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про те, що зобов`язання за кредитним договором не припинені шляхом його виконання.

Згідно правових висновків, викладених Великою палатою Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічні висновки містяться і у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18).

Відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на викладене, оскільки основне зобов`язання припинилися, незаконним є суду першої інстанції про відмову у визнанні припиненими договору іпотеки та про відмову у задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про виключення з реєстру заборон відчуження вищевказаної домоволодіння та земельної ділянки.

Вирішуючи цей спір, суд першої інстанції, не врахував наведених положень законодавства, та відмовив ОСОБА_1 у позові рішенням.

Суд відхиляє доводи представника АТ «Альфа-Банк», що пунктом 6.5 Кредитного договору передбачено сплата заборгованості у вигляді 12 % річних від простроченої суми до повного виконання кредитного договору, яке позивач виконав лише у вересні 2020 року, оскільки право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18).

За змістом п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно вимог п. п. 1, 3, 4 ч. 1, 2 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції постановлено з неповним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з допущенням порушення норм матеріального та процесуального права, тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення плзову ОСОБА_1 .

За змістом ст.382 ЦПК України резолютивна частина постанови суду апеляційної інстанції складається, в тому числі, і з нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення.

Ураховуючи, що апеляційний суд зробив висновок про задоволення апеляційної скарги, то судові витрати за подання позовної заяви та апеляційної скарги підлягають стягненню із АТ «Альфа-Банк» в дохід держави у сумі 2 724 ( дві тисчі сімсот двадцять чотири) грн судового збору, так як позивач звільнений від сплати судового збору , а саме ч. 3 ст. 22 Закону України Про захист прав споживачів.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити. Рішення Галицького районного суду від 01 листопада 2021 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Альфа-банк", Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" про захист прав споживача, визнання кредитного договору та договору іпотеки припиненим задовольнити.

Визнати кредитний договір від 10.05.2007 № 344 (із змінами і доповненнями згідно договорів про внесення змін №1 від 24.10.2007 року №2 від 23.02.2009 року, №3 від 01.02.2010 року, №4 від 16.03.2011 року, №5 від 26.12.2011 року), укладений між ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком, правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк» припиненим.

Визнати іпотечний договір від 11.05.2007 укладений між ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком, правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк» посвідчений приватним нотаріусом Галицького районного нотаріального округу Коробчук М.В. №909 припиненим.

Виключити з Державного реєстру іпотек запис № 4937811 від 24 жовтня 2007 року про реєстрацію іпотеки нерухомого майна: домоволодіння та земельну ділянку розміром 0,1000 га, кадастровий номер :01:002:0152 призначеною для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої в АДРЕСА_1 та домоволодіння АДРЕСА_1 , номер РПВН: 323514, вчиненою приватним нотаріусом Коробчук М.В. на підставі договору іпотеки, 909 від 11 травня 2007 року з врахуванням повідомлення про реєстрацію змін до іпотеки, 10-668 від 24 жовтня 2007 року та договору про внесення змін №1 до кредитного договору №334 від 10 травня 2007 року та листа №10-688 від 24 жовтня 2007 року.

Стягнути з Акціонерного товариства "Альфа-банк" за адресою: м.Київ вул. Велика Васильківська, буд 100 в дохід держави 2 724 ( дві тисчі сімсот двадцять чотири) грн судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст складено 18 лютого 2022 року.

Судді: В.Д.Фединяк Л.В.Василишин

І.О.Максюта