Справа № 2-861/11
Провадження №2/190/1/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2022 року м.Пятихатки

П`ятихатський районний суд Дніпропетровської області

в складі головуючого судді Фирси Ю.В.,

за участю секретаря Гук С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. П`ятихатки цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів та позовну заяву публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів.

В обгрунтування заявлених вимог зазначив, що 21 грудня 2007 року між ним та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено кредитно-заставний договір № DNJ0A предметом якого є надання йому Банком кредиту у розмірі 14381,89 доларів США строком до 19 грудня 2014 року, з процентною ставкою 11,04% річних для придбання автомобіля. Метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором є застава транспортного засобу. Згодом банк його повідомив, що відсоткова ставка починаючи з 01 листопада 2008 року складатиме 13,08% річних, а з 01 лютого 2009 року відсоткова ставка складатиме 18% річних. Дані рішення банку стосовно збільшення відсоткової ставки за користування кредитними коштами за кредитним договором вважає необґрунтованими та незаконними, оскільки підвищення відсоткової ставки відбулося без супроводження інформацією щодо нової реальної вартості кредиту, вважає, що зміна відсоткової ставки неможлива без зазначення обґрунтованих підстав для цього. Крім того, на момент укладення договору ПАТ КБ «Приватбанк» міг ініціювати зміну відсоткової ставки за кредитом лише протягом 7 календарних днів після виникнення відповідної підстави. При цьому відсутній інший правочин, згідно з яким позивачу збільшено відсоткову ставку за кредитним договором. Отриманий ним лист від відповідача про збільшення відсоткової ставки, вважає таким, що не може розглядатись як зміна кредитного договору.

У зв`язку з вищевикладеним просить визнати недійсним п.п.2.3.1 кредитного договору № DNJ0A від 21 грудня 2007 року укладеного між ним та ПАТ КБ «Приватбанк», відповідно до якого Банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом; визнати недійсним односторонні зміни ПАТ КБ «Приватбанк» умов кредитного договору № DNJ0A від 21 грудня 2007 року в частині збільшення з 01.11.2008 року процентної ставки за користування кредитними коштами з 11,04% до 13,08%; визнати недійсним односторонні зміни ПАТ КБ «Приватбанк» умов кредитного договору № DNJ0A від 21 грудня 2007 року в частині збільшення з 01.01.2009 року процентної ставки за користування кредитними коштами з 13,08% до 18,00% річних; зобов`язати ПАТ КБ «Приватбанк» здійснити перерахунок по Кредитно-заставному договору № DNJ0A від 21.12.2007 року відсотків за користування кредитними коштами відповідно до основної відсоткової ставки 11,04% річних та зарахувати дані кошти в рахунок погашення тіла кредиту.

В ході судового розгляду справи позивач ОСОБА_1 неодноразово надавав уточнену позовну заяву/а.с.71-73, 84-86, 130-131 Т.№1/, згідно останньої наданої уточненої позовної заяви від 18.03.2013 року ОСОБА_1 просив визнати п. 7.1. кредитного договору № DNJ0A від 21 грудня 2007 року, укладеного між ним та відповідачем ПАТ КБ «Приватбанк» удаваним; зобов`язати відповідача здійснити перерахунок заборгованості по кредитному договору № DNJ0A від 21 грудня 2007 року, виходячи з умов, що Банк з моменту укладення договору надав кредит 50313 грн. на купівлю автомобіля зі сплатою за користування кредиту у розмірі 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості та враховуючи, що позивачем була сплачена сума 37830,57 грн.; визнати недійсним договір застави № DNJ0AU081150 від 11.12.2007 року, укладений між ним та відповідачем; зобов`язати відповідача повернути йому автомобіль марки Chery A 15 AMULET державний номерний знак НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 , 2007 року випуску.

В обгрунтування заявлених вимог зазначив, що згідно п. 7.1 кредитного договору банк зобов`язувався надати йому кредитні кошти у розмірі 14381,89 доларів США, проте ним була отримана від Банку лише сума 50313 грн. на придбання автомобіля і саме цю суму в гривнях він перерахував ТОВ «Автопарк Люкс», даний автомобіль був придбаний і зареєстрований на його ім`я, на підставі чого вважає, що дані умови не відповідають дійсному волевиявленню сторін і внутрішній волі, що суперечить ч. 3 ст. 203 ЦПК України. Фактично вони вчинили правочин для приховання іншого, не зважаючи що в договорі зазначена валюта зобов`язання в доларах США, але фактично виконання з боку банку було здійснено в гривнях. Враховуючи вищенаведені факти, вважає п. 7.1 кредитного договору № DNJ0A від 21 грудня 2007 року підлягає визнанню удаваним. Щодо договору застави № DNJ0AU081150 від 11.12.2007 року, вважає, що даний договір не відповідає вимогам законодавства, оскільки договір застави укладений 11.12.2007 року, а кредитний договір був укладений 21.12.2007 року, тобто договір забезпечення основного зобов`язання був укладений на виконання неіснуючого на той час зобов`язання. Крім того, відсутній дозвіл його дружини на заставу.

01.11.2021 року від представника позивача ОСОБА_2 до суду надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог/а.с.71 Т№3/, згідно якої останній просив прийняти уточнені позовні вимоги в новій редакції, а саме просив суд визнати п. 7.1. кредитного договору № DNJ0A від 21 грудня 2007 року, укладеного між ним та відповідачем ПАТ КБ «Приватбанк» удаваним; зобов`язати відповідача здійснити перерахунок заборгованості по кредитному договору № DNJ0A від 21 грудня 2007 року, виходячи з умов, що Банк з моменту укладення договору надав кредит 50313 грн. на купівлю автомобіля зі сплатою за користування кредиту у розмірі 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості та враховуючи, що позивачем була сплачена сума 37830,57 грн.. Інші позовні вимоги просив суд залишити без розгляду.

Згідно ухвали П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 04 липня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнаня недійсним договору застави № DNJ0AU081150 від 11.12.2007 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк»; зобов`язання ПАТ КБ «Приватбанк» повернути автомобіль марки Chery A 15 AMULET державний номерний знак НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 , 2007 року випуску залишено без розгляду.

06.06.2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулись до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним догвором/а.с.3-4 Т№2/, вказуючи що, 21 грудня 2017 року між ними та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № DNJ0A, згідно якого відповідач ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 14381,89 доларів США з кінцевим строком повернення до 19 грудня 2014 року зі сплатою відсотків за користування кредитом в строки та в порядку встановленому договором. Проте, у порушення умов кредитного договору відповідач ОСОБА_1 умови договору належним чином не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 37959,62 долари США, а саме 8972,99 доларів США заборгованість за кредитом; 2295,50 доларів США заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 24874,11 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором, 9,89 долраів США штраф (фіксована частина), 1807,13 доларів США штраф (процентна складова), яку просять стягнути з відповідача в примусовому порядку.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 в судове засідання не з`явились, від представника позивача ОСОБА_2 до суду надійшла заява з проханням справу розглядати за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі і на підставах викладених в позовній заяві. Згідно наданого суду заперечення на позовну заяву ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості, відповідач ОСОБА_1 зазначив, що позовні вимог ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором не визнає, у задоволенні позову просив відмовити, посилаючись на те, що ПАТ КБ «Приватбанк» не надав суду доказів того, що надав йому кредит у розмірі визначеному в договорі, відсутні підтвердження того, що на його рахунок були зараховані долари. Крім того, вважає, що розрахунок заборгованості позивача базується на його власних припущеннях та не підтверджений первинними документами. При цьому позивач нарахував як штраф так і пеню, що є санкцією одного виду та є недопустими, оскільки ніхто не може бути притягнутий до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Крім того, згідно поданого заперечення просив застосувати строк позовної давності по кожному платежу, оскільки ПАТ КБ «Приватбанк» змінив строк виконання зобов`язання договору, направивши поштою письмову вимогу від 29.02.2012 року про дострокове повернення всієї суми кредиту й пов`язаних з ним платежів протягом тижня з дати одержання цієї вимоги./а.с.72-73 Т.№2/.

Відповідач ПАТ КБ «Приватбанк» свого представника в судове засідання не направили, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Згідно заперечення на позовну заяву ОСОБА_1 зазначили, що дійсно 21.12.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір. Позивач своїм підписом засвідчив, що ознайолмений з усіма умовами договору, вони йому зрозумілі та договір укладений з власної волі. Банк взяті на себе зобов`язання виконав в повному обсязі, а ОСОБА_1 ні, і на даний час ухиляється від виконання. Дійсно банком були перераховані кошти на рахунок автосалону в гривневому еквіваленті, оскільки розрахунки по перерахуванню кредитних коштів в рахунки сплати за придбані товари можливі тільки в національній валюті гривні. Вважають, що проведення Банком перерахунку коштів в гривні не може бути підставою для визнання пункту договору удаваним. В кредитному договорі зазначені всі умови на яких надавався кредит, ніякого приховування іншого правочину не було, а тому вимоги позивача ОСОБА_1 вважають незаконними та необгрунтованими, у зв`язку з чим у задоволенні позову происли відмовити/а.с.166-168 Т.1/.

Дослидивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з матеріалів справи, 21 грудня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № DNJ0A, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав кредитні кошти в розмірі 14381,89 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,04% на рік строком до 19 грудня 2014 року включно для придбання позичальником автомобіля Chery, кузов № НОМЕР_2 , який є предметом застави/а.с.10-13/.

Відповідно до п.7.2. спірного кредитного договору ПАТ КБ «Приватбанк» зобов`язувався перерахувати без додаткового узгодження кредитні кошти в сумі 50313 грн. на поточний рахунок автосалону ООО «Автопарк»/а.с.10-13/.

Згідно листів ПАТ КБ «Приватбанк» № 5699 та № 20.1.3.2/6-29646 від 31.12.2008 року останні повідомила ОСОБА_1 про те, що відсоткова ставка починаючи з 01 листопада 2008 року складатиме 13,08% річних, а з 01 лютого 2009 року відсоткова ставка складатиме 18% річних/а.с.14, 16 Т.№1/.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 11 грудня 2007 року між банком та позичальником ОСОБА_1 було укладено договір застави, предметом якого є автомобіль Chery A 15 AMULET державний номерний знак НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 , 2007 року випуску/а.с.74-76 Т.№2/.

З метою врегулювання питання щодо погашення наявної заборгованості 29 травня 2012 року за актом приймання-передачі відповідач добровільно передав банку придбаний за кредитні кошти транспортний засіб для його реалізації/а.с.77 Т.№1/.

Відповідно до норм ст. ст. 3, 6, 11, 525, 627, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Нормою ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Положеннями ст. 524 ЦК України встановлено, що сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити нормам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Нормою ст. 235 ЦК України передбачено, що удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Зазначений кредитний договір укладено сторонами у відповідності зі ст. 1055 ЦК України, в письмовій формі за волевиявленням обох сторін, кожна із сторін розуміла мету укладення договору, та підписала його, протягом тривалого часу договір виконувався, а тому він вважається укладеним з моменту його підписання.

При цьому, всі умови кредитного договору викладені сторонами договорі, з якими вони погодились, підписавши договір без якихось зауважень чи розбіжностей. Окрім того, на момент укладення спірного кредитного договору обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення відповідало їхній внутрішній волі, було вільним, що підтверджується власноручними підписами учасників правочину та печаткою фінансової установи, вважати, що сторони вказаного договору, мали на увазі інший договір, і навмисно намагалися його приховати, з матеріалів справи не вбачається.

При цьому, як вбачається зі змісту самого договору, п. 7.2 передбачає, що Позичальник доручає банку, без додаткового узгодження перерахувати кредитні кошти в сумі 50313 грн. на поточний рахунок автосалону ООО «Автопарк люкс».

Виходячи із викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання п. 7.1. кредитного договору № DNJ0A3 від 21 грудня 2007 року, укладеного між ним та відповідачем ПАТ КБ «Приватбанк» удаваним правочином та застосування наслідків удаваного правочину, є необгрунтованими, а тому не підлягають задоволенню, з вище зазначених підстав.

Оскільки підстави для визнання п. 7.1. кредитного договору № DNJ0A3 від 21 грудня 2007 року, укладеного між ОСОБА_1 та відповідачем ПАТ КБ «Приватбанк» відсутні, у зв`язку з чим і не підлягають задоволенню вимоги позивача ОСОБА_1 щодо зобов`язаня відповідача здійснити перерахунок заборгованості по кредитному договору № DNJ0A3 від 21 грудня 2007 року, виходячи з умов, що Банк з моменту укладення договору надав кредит 50313 грн. на купівлю автомобіля зі сплатою за користування кредиту у розмірі 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості та враховуючи, що позивачем була сплачена сума 37830,57 грн..

Що ж стосується цивільного позову ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд приходить до наступного висновку.

Так, судом встановлено та стверджується зібраними у справі доказами, що, 21 грудня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №DNJ0A, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав кредитні кошти в розмірі 14381,89 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,04% на рік строком до 19 грудня 2014 року включно для придбання позичальником автомобіля Chery, кузов № НОМЕР_2 , який є предметом застави/а.с.10-13/.

У пункті 7.1 кредитного договору №DNJ0A від 21.12.2007 року визначено, зокрема, що погашення заборгованості за цим договором здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, за який приймається період з "21" по "25" число кожного місяця, позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 175,5 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості за кредитом, відсотками, винагороди.

Пунктом 4.5 кредитного договору №DNJ0A від 21.12.2007 року сторони погодили, що термін позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки-пені, штрафів заданим договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років.

ПАТ КБ «ПриватБанк» 29 лютого 2012 року надіслав ОСОБА_1 вимогу, в якій позивач вимагав від позичальника повернення суми кредиту в повному обсязі /а.с.67 Т.№2/.

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України).

У статті 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.

У спірних правовідносинах саме на позивача покладено обов`язок довести факт укладення між сторонами кредитного договору та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань, а на відповідача - спростувати розмір існуючої заборгованості.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Після спливу чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до вимог статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (частина перша статті 261 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України).

Частиною четвертою статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Відповідачем було заявлено клопотання про застосування позовної давності до вимог банку/а.с.772-73 Т.№2/.

Виходячи з викладеного, надавши належну оцінку представленим у справі доказам у їх сукупності; встановивши подання відповідачем заяви про застосування позовної давності; приймаючи до уваги укладення між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 договору про збільшення позовної давності до 5 років; враховуючи, що з даним позовом банк звернувся 06.06.2016 року, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції місцевого суду на першому аркуші позовної заяви/а.с.3 Т2/ суд приходить до висновку, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не пропущено строк позовної давності щодо платежів у межах п`яти років до дня подачі позову у даній справі.

Разом з цим, встановивши, що після пред`явлення вимоги про дострокове повернення кредиту в повному обсязі від 29 лютого 2012 року/а.с.67 Т.2/, банк, скориставшись правом, передбаченим договором та частиною другою статті 1050 ЦК України щодо дострокового повернення заборгованості, змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, неустойки та інших платежів за договором.

Отже, з 29 лютого 2012 року закінчився строк кредитування і банк втратив право нараховувати передбачені договором проценти та неустойку за укладеним з відповідачем кредитним договором.

З урахуванням наведеного суд приходить висновку про стягнення з відповідачка на користь банку заборгованості за кредитним договором, що виникла станом на 29 люте 2012 року в розмірі 7643,82 долари США та складається з тіла кредиту 3449,56 доларів США, заборгованості за процентами за кредитним договором 1628,58 доларів США, пеня за несвоєчасність виконання зобов`язання - 2565,68 доларів США, що еквівалентно 64834,73 грн.

В частині визначення суми пені в гривневому еквіваленті суд враховує вказівки Верховного Суду у постанові від 05 вересня 2018 року, прийнятій у даній справі.

Вимоги банку про стягнення штрафу (фіксована частина) 9,89 долари США, штрафу (процентна складова) 1807,13 долари США задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, тоді як статтею 61 Конституції України встановлено заборону на притягнення особи до подвійної відповідальності за одне і те ж правопорушення.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про про часткове задоволення позову ПАТ КБ Приватбанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

За змістом ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Приймаючи до уваги часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору при поданні позовної заяви (14338,60 грн.), пропорційно задоволеним позовним вимогам (14338,60 грн. х 20,14%) в сумі 2887,79 грн. (а.с. 6, 104).

Керуючись ст.ст.128,141,263-265 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів відмовити.

Позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Жовті Води Дніпропетровської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» ( 49094 м. Дніпропетровськ вул.Набережна Перемоги, 50 , р/р НОМЕР_4 , МФО 305299) заборгованість за кредитним договором № DNJ0A від 21 грудня 2007 року у загальному розмірі 7643,82 долари США, яка складається з тіла кредиту 3449,56 доларів США, заборгованості за процентами за кредитним договором 1628,58 доларів США, пеня за несвоєчасність виконання зобов`язання - 2565,68 доларів США, що еквівалентно 64834,73 грн. та сплачений судовий збір у розмірі 2887,79 грн.

В іншій частиі заявлених вимог відмовити

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя Ю.В. Фирса