Справа № 697/2563/21
Провадження № 2/697/118/2022
16 лютого 2022 року м. Канів
Канівський міськрайонний суд Черкаської області в складі:
головуючого судді Євтушенко Б.В.,
за участю секретаря судового засідання Дашковської Н.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Канів Черкаської області в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості по аліментам, припинення стягнення аліментів,
ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, про дату час та місце судового засідання повідомлений судом належним чином.
Одночасно подала заяву про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 8703 грн., про що надала суду відповідний розрахунок.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена судом своєчасно, належним чином, у встановленому законом порядку за зареєстрованим місцем проживання та шляхом розміщення оголошення на веб-порталі «Судова влада України». Повідомлення про причину неявки в засідання від відповідача до суду не надійшло, відзив на позов не надано, а тому суд вважає за можливе відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, враховуючи, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, вивчивши матеріали справи, прийшов до таких висновків.
Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Як передбачає ч. 1 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частина 2 цієї ж статті наголошує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
За змістом положень ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 20.08.2012 (а.с. 4).
Від даного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією повторного свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 03.10.2020 (а.с. 3).
Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області № 2308/1918/2012 від 10.08.2012 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03.08.2012 і до повноліття (а.с. 5).

Відповідно до оновленого розрахунку заборгованості по сплаті аліментів за виконавчим провадженням № 50784646, заборгованість ОСОБА_1 по аліментам за період з 01.01.2020 по 16.02.2022 становить 42211,35 грн. (а.с. 74).

З довідок Ліплявської сільської ради Черкаської області № 1135 від 27.09.2021 та № 117 від 15.02.2022 (а.с. 9, 75) вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом зі своїм батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 з 01.06.2020 по теперішній час.

Згідно довідки Канівської гімназії ім. Івана Франка Канівської міської ради Черкаської області № 49 від 22.10.2021 вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 дійсно навчався в Канівській гімназії ім. Івана Франка Канівського міської ради Черкаської області з 01.09.2012 по 02.09.2020 та вибув з 9 класу, у зв`язку з переїздом до с. Ліпляво Черкаської області (КЗ «Ліплявський ліцей» Ліпявської сільської ради) (а.с. 7).

Довідкою комунального закладу «Ліплявський ліцей» Ліплявської сільської ради Черкаської області № 99 від 21.09.2021 підтверджується, що ОСОБА_3 навчається в КЗ «Ліплявський ліцей» Ліплявської сільської ради Черкаської області з 01.09.2020, є учнем 10 класу даного закладу освіти (а.с. 8).

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд приходить до наступного висновку.

Щодо вимоги про припинення стягнення аліментів на неповнолітнього сина, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей.

Згідно з ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до п. 17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Це також кореспондується з положеннями ст. 273 СК України, згідно з якою, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267 - 271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст. 273 СК України додатково вказує на підстави припинення виплати аліментів.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України, зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями ст. 273 СК України, має на меті скасування їх присудження.

З аналізу вказаних статей вбачається, що припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад, мати дитини, не витрачає отримувані нею аліменти на дитину, або ж у випадку, коли дитина з певного часу перебуває на утриманні іншого з батьків, з якого вже стягуються аліменти. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому, обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється.

Стягнення на даний час аліментів з позивача свідчить про порушення його майнових прав та інтересів, оскільки його син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 01 червня 2020 року проживає разом з ним.

При вирішенні цього спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого, за своєю суттю аліменти це кошти, покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

З огляду на викладене, враховуючи те, що з 01 червня 2020 року неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом з батьком за адресою: АДРЕСА_1 , навчається у закладі освіти с. Ліпляве, суд робить висновок про те, що позовна вимога про припинення стягнення з позивача аліментів підлягає задоволенню. Таке припинення відбувається з дня набрання даним рішенням законної сили.

Щодо вимоги про звільнення від сплати заборгованості по аліментам, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст.197 СК України, за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Аналіз статті 197 СК України надає підстави для висновку про те, що платник аліментів може бути звільнений за рішенням суду від сплати заборгованості за аліментами, у разі якщо доведе суду наявність тяжкої хвороби або іншої обставини, що має істотне значення.

Відповідно до п. 22 постанови пленуму Верховного СудуУкраїни «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року суд, у випадках передбачених ст. 197 СК України, може частково або повністю звільнити платника аліментів від сплати заборгованості по аліментам. З аналізу зазначеної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. При цьому, слід звернути увагу на те, що у такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов`язок, суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості.

Такі висновки суду повністю узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 21 листопада 2018 року у справі №343/860/17, у постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 344/12158/16-ц та у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 592/2683/17.

Так, в судовому засіданні встановлено, що неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 01 червня 2020 року проживає з разом з батьком ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , навчається КЗ «Ліплявський ліцей» Ліплявської сільської ради Черкаської області з 01.09.2020.

Проте, по рішенню суду позивач зобов`язаний сплачувати аліменти на користь матері на неповнолітнього сина ОСОБА_3 .

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, розмір заборгованості ОСОБА_1 станом на 16.02.2022 становить 42211,55 грн. за період з 01.01.2020 по 16.02.2022. Заборгованість станом на червень 2020 року складала 195,17 грн., проте позивачем 16.02.2022 сплачено аліменти в розмірі 4040,00 грн.

У зв`язку з зазначеним, суд вважає необхідним звільнити позивача ОСОБА_1 від сплати заборгованості по аліментам за виконавчим листом № 2308/1918/2012 в розмірі 42211,55 грн., тому позовна вимога про звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментам підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

Що стосується відшкодування відповідачем, понесених позивачем, судових витрат, то суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з ч. ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно зі ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання цих вимог, суд може за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допоиогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Позивач в особі представника у заяві від 16.02.2022 просить суд стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8703 грн.

В підтвердження витрат позивача на професійну правничу допомогу на суму 8703 грн. представник позивача надала копію договору № 131 про надання правової допомоги від 05.10.2021, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Хорошун Оксаною Володимирівною, згідно п. 4.2. якого розмір гонорару буде визначений згідно розрахунків та оформлений Актом наданих послуг, на основі даних якого клієнт зобов`язаний буде перерахувати кошти або готівкою, та згідно з п. 4.3. якого, витрати проводяться з розрахунку 50% від прожиткового мінімуму на одну особу, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" на день надання такої допомоги, за 1 годину роботи адвоката, та надала акт прийому-передачі наданої правової допомоги від 16.02.2022, відповідно до якого адвокат надав ОСОБА_1 наступну правову допомогу (ціна однієї години адвоката - 1135 грн.):

- зустріч з клієнтом, вивчення, наданих клієнтом, матеріалів (30 хв., 1135 грн./2) - 568 грн.;

- вироблення та узгодження правової позиції (30 хв., 1135 грн./2) - 568 грн.;

- підготовка та подання позову до Канівського міськрайонного суду (1135 грн. х 5 год.) - 5675 грн.;

- підготовка клопотання про забезпечення позову (60 хв. х 1135 грн) - 1135 грн.;

- участь в судових засіданнях (45 хв., 1135 грн. /60 хв х 45 хв.) - 757 грн.,

всього: 8703 грн.

Пдіписуючи цей акт, сторони підтверджують надання правової допомоги належним чином. Кошти за надання правової допомоги сплачені готівкою у повному обсязі (п. 1 Акта прийому-передачі наданої правової допомоги від 16.02.2022).

Суд вважає, що відповідачем повинні бути відшкодовані позивачу фактично понесені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6811 грн., а не 8703 грн., тобто за виключенням 757 грн. за участь адвоката у судових засіданнях, оскільки представник позивача в них участь не приймала, а подала заяви про розгляд справи у її відсутність у зв`язку з неявкою відповідача, а також за виключенням витрат у сумі 1135 грн. на підготовку клопотання про забезпечення позову, у задоволенні якого ухвалою суду від 15.12.2021 було відмовлено, суд покладає витрати за підготовку клопотання на позивача.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при подані позову, понесено судові витрати по сплаті судового збору за подачу позовної заяви до суду в розмірі 1816 грн. (908 грн. х 2 позовні вимоги) відповідно до квитанції № 0.0..1 від 20.12.2021 та квитанції № 0.0..1 від 21.12.2021 (а.с. 28, 30), а також 454 грн. судового збору за подання до суду заяви про забезпечення позову відповідіно до квитанції № 0.0..1 від 08.12.2021.

У зв`язку з задоволенням позову з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1816 грн. судового збору, сплаченого позивачем за подання до суду позовної заяви. З огляду на відмову суду у задоволенні заяви про забезпечення позову, витрати на сплату судового збору в сумі 454 грн. за подання заяви про забезпечення позову суд покладає на позивача.

Керуючись ст.ст. ст.ст. 3, 12, 13, 76-81, 89, 141, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, ст.ст. 155, 179, 180, 181, 182, 191, 197 СК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості по аліментам, припинення стягнення аліментів - задовольнити повністю .

Припинити стягнення аліментів з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , на дитину сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які стягуються за рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 10.08.2012 справа № 2308/1918/2012, починаючи з дня набрання даним рішенням суду законної сили.

Відкликати виконавчий лист, виданий на підставі рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 10.08.2012 у справі № 2308/1918/2012 про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , аліментів на дитину сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03.08.2012 і до повноліття.

Звільнити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , від сплати заборгованості по аліментам у розмірі 42211,55 грн., яка виникла станом на 16.02.2022 за виконавчим листом № 2308/1918/2012, виданого Канівським міськрайонним судом Черкаської області про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліментів на неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03.08.2012 і до повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , судові витрати, понесені позивачем на сплату судового збору у розмірів 1816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) гривень та судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6811 (шість тисяч вісімсот одинадцять) гривень.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, рішення може бути оскаржено до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач може оскаржити рішення суду в загальному порядку.

Суддя Б . В . Євтушенко