Справа № 242/2224/14-ц
Провадження № 4-с/242/9/22
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

30 червня 2022 року Селидівський міський суд Донецької області у складі головуючого судді Черкова В.Г., при секретарі Уварові М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , заінтересовані особи: державний виконавець Білик Анатолій Олександрович, ОСОБА_3 , на дії та рішення державного виконавця,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії та рішення державного виконавця, в обгрунтування якої зазначив, що рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 23 липня 2014 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення на її користь з ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

08 серпня 2014 року Державний виконавець Селидівського ВДВС у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Макарова Н.В. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження № 44317866.

29 листопада 2021 р. державний виконавець Селидівського ВДВС Білик Анатолій Олександрович у даному виконавчому провадженні виніс постанову про арешт коштів боржника, яку скерував в установи відповідних банків, а саме: АТ «ПУМБ», АТ «Ощадбанк», АТ «Альфа-Банк», внаслідок чого арештовані зарплатні кошти ОСОБА_1 в АТ «Ощадбанк» , де обслуговується його зарплатна картка.

13 січня 2022 р. ОСОБА_1 надіслав засобами електронного зв`язку до державного виконавця Селидівського ВДВС Білик Анатолія Олександровича заяву про зняття арешту з коштів зарплатного рахунку. Однак до цього часу заява не вирішена, арешт з коштів зарплатного рахунку не знятий.

15 лютого 2022 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 отримав копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 08.08.2014 року, копію виконавчого листа №2/242/702/14 від 06.08.2014 року та постанови про арешт коштів боржника від 29.11.2021 року у даному виконавчому провадженні.

ОСОБА_1 вважає дії державного виконавця з винесення постанови про арешт коштів боржника, а також рішення про арешт коштів боржника, оформлене відповідною постановою, неправомірними, оскільки на день винесення постанови про арешт коштів боржника сума боргу за аліментами становила 4905 грн. 20 коп. , яку ОСОБА_1 станом на 21 лютого 2022 р. сплатив в повній сумі.

Верховним Судом у постанові від 17 січня 2020 року ( справа № 340/1018/19) зроблено правовий висновок про те, що рахунки для виплати зарплати є рахунками із спеціальним режимом використання , на які арешт виконавчою службою не накладається.

У довідці, виданій ПАТ « Державний ощадний банк України» № 09/03-3935 від 13.12.2021, зазначено, що ОСОБА_1 має в ПАТ « Державний ощадний банк України» рахунок № НОМЕР_1 , на який отримує заробітну виплату.

Крім того, в постанові про арешт коштів боржника та звернення стягнення на заробітну плату державним виконавцем ОСОБА_5 самостійно та безпідставно змінено розмір стягуваних аліментів з 30 % прожиткового мінімуму на 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Справу було призначено до розгляду на 30.06.2022 р. Судові повістки були направлені учасникам розгляду 21.06.2022 р.

Заінтересована особа ОСОБА_6 надала заяву про відкладення розгляду, проте обгрунтування мотивів такого відкладення не зазначила.

Представник заявника 27.06.2022 р. надала заяву про участь у розгляді справи в режимі відеоконференції.

Відповідно до ст..212 ЦПК України учасники справи мають право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за умови наявності у суді відповідної технічної можливості, про яку суд зазначає в ухвалі про відкриття провадження у справі, крім випадків, коли явка цього учасника справи в судове засідання визнана судом обов`язковою. Учасник справи подає заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання. Копія заяви в той самий строк надсилається іншим учасникам справи.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне відмовити у задоволені клопотання про участь у судовому засідання скаржника у режимі відео конференції, оскільки вона подана з порушенням строку. Крім того, скарга перебуває у провадженні суду з 01.03.2022 р. Учасники судового розгляду були належним чином повідомлені про день розгляду скарги, а, згідно ст..450 ЦПК України, скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржують ся і неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Звертаючись до суду із даною скаргою заявником на підтвердження викладених вимог надано лише копію довідки № 09/03-3935 від 13.12.2021 р. ПАТ «Державний ощадний банк України» та копію заяви від 13.01.2021 р. про зняття арешту з з/платного рахунку.

Згідно ст..19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Як передбачено ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваними судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Характеристиками доказів є їх належність, достовірність, допустимість та достатність. Так, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. ст. 77 - 80 ЦПК України). Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст. 229 ЦПК України суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази. Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення. Відповідно до ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Вимогами частини першої - п`ятою, восьмою статті 83 ЦПК України встановлено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Згідно ст..447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, діями або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України, порушеної хні права чи свободи.

Згідно ч.2 ст.451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Оцінивши зміст скарги, суд приходить до переконання, що заявник оскаржує дії та рішення державного виконавця щодо виконання судового рішення в частині накладення арешту, зокрема на банківський рахунок, що відкритий для отримання заробітної плати, та розміру стягуваних аліментів.

Проте, суд критично оцінює такі твердження та вважає їх безпідставними, оскільки заявником не надані докази в обгрунтування скарги, хоча, як зазначено в скарзі, заявник отримав копії постанов від державного виконавця.

Так, перед судом не доведено наявність порушень у діях державного виконавця, які можуть бути предметом розгляду по суті судом у даній справі.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що заява не обґрунтована та задоволенню не підлягає, оскільки суд позбавлений можливості безпосередньо дослідити докази на підтвердження заявлених вимог, так як самої оскаржувальної постанови державного виконавця про накладення арешту, постанови про відкриття виконавчого провадження, доказів про відсутність заборгованості та зміну розміру стягуваних аліментів державним виконавцем та інших доказів, на підтвердження викладеного в скарзі, заявником взагалі не надано.Про неможливість подання доказів до суду з причин, що об`єктивно не залежали від нього, заявником не зазначено.

Керуючись ст. 451 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволені скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду шляхом подачі у 15-денний строк з дня її проголошення апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя