Справа № 464/2624/21 Головуючий у 1 інстанції: Горбань О.Ю.
Провадження № 22-ц/811/429/22 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2022 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Ванівського О.М.

суддів: Крайник Н.П., Шеремети Н.О.,

секретаря: Івасюти М.В.,

за участі: представника позивача ОСОБА_1 адвоката Кіт Х.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Сихівського районного суду м.Львова від 24 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя: просила визнати спільним майном подружжя, набутим під час шлюбу - квартиру АДРЕСА_1 ; транспортний засіб марки - Renault Master, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , рік випуску 2015, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 ; про визнання за позивачем право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 ; стягнути із відповідача в її користь Ѕ частини вартості транспортного засобу марки Renault Master, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , рік випуску 2015, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 , що становить 161 300 грн.

В обґрунтування позовних вимог покликалась на те, що вони з відповідачем перебували у шлюбі з 09.01.2016, рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 10.03.2021 шлюб розірвано. У період перебування у шлюбі ними придбана квартира АДРЕСА_1 та транспортний засіб Renault Master, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . Право власності на зазначене майно оформлено на відповідача, про що вказано в реєстраційних документах. Оскільки після розлучення сторони не можуть дійти згоди щодо розподілу вищевказаного спільного майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, тому просила визнати право спільної часткової власності за нею, а саме Ѕ частки квартири, а також здійснити поділ транспортного засобу і стягнути з відповідача половину його ринкової вартості в розмірі 161300 грн.

В червні 2021 року відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, в якому просив визнати спільною сумісною власністю подружжя наступне майно: телевізор «Favorit F130213» вартістю 12613 грн., ноутбук вартістю 11000 грн., посуд та інші особисті речі вартістю 15000 грн. Визнати за ним, право власності на Ѕ предметів побуту та побутової техніки загальною вартістю 38613 грн., стягнути з відповідача 19306 грн. грошової компенсації, а також судові витрати.

Позов мотивував тим, що 09.01.2016 між сторонами укладено шлюб, який рішенням Сихівського районного суду м.Львова розірвано, 12.04.2021 рішення набрало законної сили.

Під час шлюбу ним набуте особисте майно: квартира, транспортний засіб (про що зазначив у відзиві). Також набуте спільне майно: телевізор Favorit F130213 вартістю 12613 грн., ноутбук вартістю 11000 грн., посуд та інші особисті речі вартістю 15000 грн., які забрані його дружиною. Тому вважає наявні підстави для стягнення з відповідача грошової компенсації вартості Ѕ предметів побуту та побутової техніки. У випадку згоди колишньої дружини, за умови присудження йому відповідної грошової компенсації та внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, при стягненні з відповідача компенсації за належну йому частину неподільного вищевказаного майна та спільно набутих коштів, погоджується на присудження останній своєї частки вище переліченого майна.

Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 24 січня 2021 року позов

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задоволено.

Визнано спільним майном подружжя, набутим під час шлюбу, квартиру

АДРЕСА_1 , транспортний засіб марки Renault Master, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , рік випуску 2015, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частку у праві спільної власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 Ѕ частини вартості транспортного засобу марки Renault Master, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , рік випуску 2015, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 у розмірі 161 300 (сто шістдесят одна тисяча триста) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 6810 (шість тисяч вісімсот десять) гривень.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2 , подавши апеляційну скаргу.

Вважає, що рішення суду винесене з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що квартира по АДРЕСА_2 не є спільним майном подружжя, оскільки ним було продано власну квартиру, кошти з якої були використані для квартири в новобудові.

Окрім цього, ОСОБА_2 мав кошти на рахунках, ще до укладення шлюбу, які також він використав для придбання спірної квартири. В матеріалах справи містяться квитанції, де він одноособово сплачував за квартиру. Спірна квартира була придбана за його особисті кошти і не є спільним майном.

Зазначає, що ОСОБА_1 було винесено все майно з квартири та гаражу, ще під час шлюбу, він був позбавлений можливості існування, а тому був змушений продати транспортний засіб та використати здобуті кошти в інтересах сім`ї. Продаж даного автомобіля був здійснений за вартістю 20000грн. Не погоджується з висновком експерта, відповідно до якого вартість вказаного транспортного засобу становить 322 600грн. Окрім того вказує, що для купівлі оспорюваного транспортного засобу ним було використано особисті кошти з продажу попереднього автомобіля і позивач жодним чином не брала участі у його придбанні.

Просить скасувати рішення Сихівського районного суду м.Львова від 24 грудня 2021 року та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

27 травня 2022 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 подала відзив на апеляційну скаргу. Просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

10 червня 2022 року від представника ОСОБА_2 ОСОБА_4 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв`язку з перебуванням у відпустці, проте ніяких підтверджуючих документів до клопотання не було додано, тому колегія суддів вважає, що клопотання не підлягає до задоволення.

Дана справа перебуває в провадженні суду апеляційної інстанції з лютого 2022 року і у всіх учасників справи було достатньо часу для наведення своїх доводів у поданому до суду позові, запереченні на позов, письмових поясненнях, апеляційній скарзі та відзиві на скаргу тощо.

За вищенаведених обставин колегія суддів вважає можливим здійснити апеляційний розгляд справи за відсутності представника ОСОБА_2 ОСОБА_4 на підставі наявних у справі даних та доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_1 адвоката Кіт Х.І. на заперечення доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої виходив з положень закону про рівність часток подружжя у спільному майні, набутому ними у шлюбних відносинах і вважав, що спірна квартира набута сторонами за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, та позивач має право на 1/2 частину вищевказаної спірної квартири. Також суд прийшов до висновку, що автомобіль Renault Master, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 придбаний сторонами під час шлюбу є спільним майном подружжя.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції перевіряє законність судового рішення лише в межах позовних вимог заявлених в суді першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції в частині зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 в силу вимог ч.1,2 ст. 367 ЦПК України апеляційним судом не переглядаються, оскільки такі не оскаржуються відповідачем ОСОБА_2 .

Встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 09 січня 2016 року, рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 10.03.2021 шлюб розірвано (т.1 а.с. 7, 8-10).

15 листопада 2017 року сторони на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Шафраном Р.І., зареєстрованого в реєстрі за №5221, придбали у власність квартиру АДРЕСА_1 , житловою площею 36,7 кв.м., загальною площею 67,1 кв.м. Авансовий платіж за квартиру внесено у березні 2016 року (т.1 а.с. 11-13, 187, 188).

Право власності на зазначену квартиру зареєстроване за відповідачем ОСОБА_2 , що відображено у витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (т.1 а.с. 14).

Сторонами також було придбано транспортний засіб Renault Master, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який зареєстрований на відповідача ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про рестрацію транспортного засобу від 02.08.2019 (т.1 а.с. 15). Вказане авто відчужене відповідачем без згоди на це позивача за 20000 грн.

Згідно звіту про оцінку майна від 07.05.2021, складеного суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_5 , вартість квартири АДРЕСА_1 складає 2 038 200 грн., вартість автомобіля Renault Master, реєстраційний номер НОМЕР_1 становить 322 600 грн., про що складено відповідні висновки (т1 а.с. 44-94).

Згідно ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Так, відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується ст.63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст.65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007р. N 11).

Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 03.07.2019 (справа №554/8023/15-ц, провадження №14-130цс19) зазначає, що у випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Аналогічний висновок зроблено в постанові ВС України від 27 квітня 2016 року у справі № 6-486цс16, з яким погодилася Велика Палата Верховного Суду, про що зазначила у постанові від 30 червня 2020 року у справі № 638/18231/15-ц (провадження № 14-712цс19). Відповідно до частини третьої статті 65 СК України для укладення одним із подружжя договору стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути надана письмово.

Задовольняючи позовні вимоги, з врахуванням вимог ст.ст.60, 69, 70 СК України, ст.ст. 368, 372 ЦК України, районний суд прийшов до правильного висновку про підставність позову.

Згідно з статтею 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідач не надав суду доказів того, що спірний автомобіль та квартира є його особистою приватною власністю та були придбані за його особисті кошти.

В договорі комісії щодо продажу автомобіля визначена вартість його продажу в розмірі 20000 грн., проте в даному ціна визначається за згодою сторін, яка може не відповідати його дійсній вартості, а також на момент поділу майна вартість автомобіля може змінитися, а тому під час вирішення спору суд зобов`язаний урахувати дійсну його вартість.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 3 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18) зроблено висновок, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції правильно визначено вартість спірного транспортного засобу виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи, яка згідно зі звітом про оцінку майна становить 322 600 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 вказує, що спірна квартира була придбана за його особисті кошти, зокрема від продажу попередньої квартири.

Проте, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що такі твердження відповідача не знайшли свого підтвердження.

Як було встановлено судом, ОСОБА_1 також було відчужено будинок у м.Дніпро у липні 2016 року за 18000 доларів США.

Окрім цього, в пункті 4.4 Договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 15.11.2017, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Шафран Р.І., зареєстровано в реєстрі за №5221, зазначено, що ОСОБА_2 як покупець заявляє, що на дату укладання договору він перебуває у зареєстрованому шлюбі. Дружина покупця - ОСОБА_1 надала згоду на укладення цього договору. (т.1 а.с.39-41).

У Рішенні Конституційного Суду України від 19 вересня 2012 року у справі за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 СК України №1-8/2012 (№ 17-рп/2012), яким встановлено, зокрема, що основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 Кодексу). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 Кодексу). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 Кодексу, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки.

Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 Кодексу. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 Кодексу), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Із врахуванням наведеного районний суд прийшов до правильного висновку, що спірне майно набуте у шлюбі за спільні кошти є спільною сумісною власністю подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, враховуючи презумпцію спільності майна, набутого за час шлюбу, яка апелянтом спростована не була.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Згідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Сихівського районного суду м.Львова від 24 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 22 червня 2022 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді Крайник Н.П.

Шеремета Н.О.