Справа № 362/5298/17
Провадження № 2/362/65/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2022 року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого - судді Кравченко Л.М.,

за участю: секретарів судового засідання - Яренко Н.М., Чорної М.В., Шмагун М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Василькові Київської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, -

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2017 р. позивач звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просить суд виділити Ѕ частки житлового будинку АДРЕСА_1 в натурі позивачу, відповідно до варіантів, запропонованих судовою будівельно-технічною експертизою та вирішити питання судових витрат.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що на підставі договору дарування № 2-869 від 24.03.2007 р. позивач отримав у приватну власність ј частину житлового будинку

АДРЕСА_1 . Крім того, на підставі договору дарування № 870 від 26.07.2016 р. позивач отримав у приватну власність ј частину житлового будинку

АДРЕСА_1 . Тому позивач є власником Ѕ частини вищевказаного житлового будинку з відповідними будівлями та спорудами. Співвласником іншої Ѕ частини вищевказаного житлового будинку є ОСОБА_2 спадкоємець ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 22.07.2019 р. справу прийнято до провадження судді Кравченко Л.М. та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 22.07.2019 р. закрито підготовче провадження у справи та призначено проводити розгляд справи по суті.

Позивач подав до суду заяву про слухання справи за його відсутності, позов підтримує та просить для задоволення його вимоги обрати варіант № 2. Просив стягнути з відповідача понесені ним витрати на проведення експертизи.

Відповідач в судове засідання не з`явився, подав до суду відзив на позовну заяву. В якому просив врахувати те, що він не заперечує щодо задоволення позовних вимог, але вказав на вирішення ситуації в позасудовому порядку, яке мало місце, шляхом укладання нотаріального договору. Щодо вирішення ситуації в судовому порядку не заперечував, проте вказав, що відповідні документи підготовлені у нотаріальній конторі.

Зважаючи на те, що явку сторін не визнано обов`язковою, враховуючи достатність матеріалів справи для прийняття рішення та доказів про правовідносини сторін, відсутність необхідності заслуховувати їх особисті пояснення з приводу спору суд, беручи до уваги встановлені строки розгляду цивільних справ, думку сторін, дійшов висновку про можливість розглянути справу у їх відсутність та у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов таких висновків.

Вимоги ст.264 ЦПК України з обов`язують суд підчас ухвалення рішення вирішити,чи мали місце обставини,якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду,позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності,повинен переконливими,належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу,суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо одання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Сторони скористались правовою допомогою.

Судом достовірно встановлено, що на підставі договору дарування № 2-869 від 24.03.2007 р. позивач отримав у приватну власність ј частину житлового будинку

АДРЕСА_1 .

Як вбачається з договору дарування № 870 від 26.07.2016 р. позивач отримав у приватну власність ј частину житлового будинку АДРЕСА_1 .

Право власності позивача на 1/2 частину вищевказаного будинку підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав владності на нерухоме міцно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 64353225 від 26.07.2016 р. та витягом про реєстрацію права владності на нерухоме майно № 14631226 від 22.05.2007 р.

У висновку судової будівельно-технічної експертизи №18/12-2018 р., складеним 18.12.2018 р. судовим експертом Тітенко І.Г., зазначено два можливих варіанти поділу житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , розроблені з відхиленням від ідеальної частки по площі в житловому будинку і по вартості.

Як вбачається із заяви позивача від 22.02.2022 р., позивачем обрано варіант № 2 проділу житлового будинку.

До спірних правовідносин підлягають застосуванню такі норми права.

Ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст.16 цього кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У ч.2 цієї статті визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Поняття спільної часткової власності визначено у ч.1 ст.356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності.

Згідно з ч.3 ст.358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Згідно з ч.1,2 ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч.2ст.183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Відповідно до ст.367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.

За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти таких висновків.

Право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19.05.2021 р. в справі № 501/2148/17 (провадження № 61-22087св19) зазначено, що «відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Виходячи з аналізу змісту наведених норм права, поняття «поділ» та «виділ» не є тотожними. При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. При виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, - тоді має місце поділ спільного майна. Тобто, поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні однією суттєвою ознакою у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється. Розглядаючи справу, суди першої та апеляційної інстанцій на наведене уваги не звернули, не врахували, що спірне майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, у зв`язку з чим виділ частки в цьому майні лише для позивача є неможливим, а можливий поділ цього майна в натурі між сторонами, у разі якого право спільної часткової власності на нього припиняється».

Аналогічний правовий висновок наведено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28.07.2021 р. в справі

№ 310/7011/17 (провадження № 61-7153св20).

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У даній справі позивачем пред`явлено позовні вимоги саме про виділ належної йому частки в праві спільної часткової власності на домоволодіння між співвласниками відповідно до часток у житловому будинку. Позовних вимог про поділ домоволодіння в натурі між сторонами позивач не заявляв.

Оскільки, будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , належить сторонам на праві спільної часткової власності, суд дійшов висновку, що виділ частки цього будинку в натурі лише для позивача є неможливим, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами суд виходить із положень ст.141 ЦПК України, де зазначено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку із відмовою в позові понесені позивачем судові витрати залишаються на ньому.

Керуючись ст. ст. 328, 364, 367 ЦК України, ст.ст. 2 12, 13, 81, 82, 89, 141, 223, 258, 259, 263-265, 266, 271, 354, 355 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Суддя Л.М.Кравченко