Справа № 359/9164/21
Провадження №:2/138/559/22
РІШЕННЯ

Іменем України

20 грудня 2022 року м. Могилів-Подільський

Могилів-Подільський міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Холодової Т.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Паламарчук І.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача адвоката Пограничного А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

В вересні 2021 року ОСОБА_3 звернулася до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері, в якому просить стягувати з ОСОБА_2 аліменти на її утримання в розмірі 2000 грн. щомісячно.

В обґрунтування позову вказала, що вона є пенсіонером за віком та за станом свого здоров`я не має можливості працювати. Єдиним доходом позивача є пенсія в розмірі 1769 грн. на місяць. Проте вказаних коштів не вистачає на забезпечення належних умов для проживання, придбання необхідних ліків, достатнього харчування та оплати комунальних послуг. Вказані обставини, на думку позивача, свідчать про її тяжке матеріальне становище. Крім того, на утриманні позивача також перебуває її онука - дочка відповідача ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка через погане відношення відповідача змушена була переїхати проживати до позивача. Також позивач в 2000 році розірвала шлюб зі своїм чоловіком та матеріальної допомоги від нього не отримує. Відповідач також не надає кошти на утримання та сплату комунальних послуг в квартирі АДРЕСА_1 , де вона зареєстрована. ОСОБА_2 є рідною донькою позивача, має окрему сім`ю, працює та має регулярний заробіток, разом з чоловіком займається підприємницькою діяльність, проте матеріальної допомоги на її утримання та утримання своєї доньки не надає.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29.10.2021 відкрито провадження у даній справі, ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання та надано відповідачу строк для подання відзиву.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05.07.2022 ухвалено справу передати на розгляд за підсудністю до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області.

Ухвалою судді Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області Холодової Т.Ю. від 26.07.2022 справу прийнято до свого провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 12.10.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

20.12.2022 в судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Додатково пояснила, що на даний час вона не несе витрати на житло, оскільки проживає разом із сином, який орендує житло за власні кошти та здійснює оплату комунальних платежів. Також він допомагав їй матеріально, однак з вересня 2021 року останній перестав надавати таку допомогу. Син позивача є працездатним, працює не офіційно, має трьох дітей, які проживають з їхніми матерями. Позивач також зазначила, що розмір пенсії, який вона на сьогодні отримує, становить 2000 грн., яких не вистачає на придбання ліків та харчування, хоча лікування призначає собі самостійно, оскільки не може звернутись до лікаря. Також позивач вказала, що на даний час її онука проживає разом з відповідачем. Вказала, що аліменти їй потрібні для оренди житла, в якому вона має намір проживати разом зі своїм колишнім чоловіком, який є хворою людиною.

Відповідач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали і просили відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Відповідач зазначила, що не бажає сплачувати аліменти на утримання своєї матері, оскільки остання, на її думку, неналежно виконувала свої батьківські обов`язки, не сприяла здобуттю нею освіти. При цьому, позивач постійно втручалась у сім`ю відповідача, що негативним чином відобразилось на психічному здоров`ї її дитини, яку вона вимушена була лікувати. Крім того у позивача є ще син, який також має обов`язок утримувати свою матір.

Представник відповідача в судовому засіданні вказав на відсутність доказів розміру витрат, які несе позивач, а також на відсутність доказів на підтвердження того, що позивач потребує утримання від своєї доньки та саме в тому розмірі про який вона просить. При цьому представник відповідача зазначив, що позивач не несе витрат на утримання житла, оскільки повідомила, що проживає разом із сином, який самостійно сплачує оренду житла та комунальні послуги, а бажання позивача самостійно орендувати житло не свідчить про потребу останньої в утриманні. Більше того будь-які докази на підтвердження наміру позивача орендувати житло та вартість такої оренди нею також не надані. Крім того позивачем не надано висновків лікарів, які б свідчили про її незадовільний стан здоров`я та необхідність в придбанні будь-яких ліків, а також докази на підтвердження їх придбання позивачем.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з таких підстав.

Стаття 51 Конституції України встановлює, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Відповідно до частини першої, третьої статті 172 СК України, повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Якщо повнолітні дочка, син не піклуються про своїх непрацездатних, немічних батьків, з них можуть бути за рішенням суду стягнуті кошти на покриття витрат, пов`язаних із наданням такого піклування.

Відповідно до статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі.

Відповідно до пункту 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (стаття 202 СК України), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (статті 204 СК України).

Таким чином, право на утримання від дочки, сина, мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи.

При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено частиною першою статті 204 СК України.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2019 року у справі N 212/1055/18-ц дійшов висновку, що тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей з утримання своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька у матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей з утримання батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність у матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.

Отже, при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків необхідно враховувати, що таке право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за умови непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Майновий стан дітей впливає на розмір аліментів і не є підставою для звільнення від обов`язку утримувати матір, батька.

Суд встановив, що ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , що підтверджується матеріалами справи, а саме копією Свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , з якого вбачається, що дошлюбним прізвищем відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було « ОСОБА_5 » (а.с. 9 зворотній бік), а також копією Свідоцтва про народження ОСОБА_6 , серії НОМЕР_2 , де матір`ю записана ОСОБА_1 (а.с. 9).

Згідно з копією пенсійного посвідчення № НОМЕР_3 ОСОБА_1 є пенсіонером з 28.07.2009 (а.с. 7) та отримує пенсію у розмірі, який з грудня 2020 року по червень 2021 року становив 1769 грн. щомісячно, що підтверджується копією довідки Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 20.07.2021 № 116 (а.с. 7 зворотній бік). Вказані докази доводять факт непрацездатності позивача.

Як вбачається з відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів, та/або про суми доходів, отриманих самозайнятими особами, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи № 12230/5/02-32-12-01-20 від 10.11.2022 наданих на виконання ухвали суду, ОСОБА_1 як фізична особа-підприємець перебувала на податковому обліку в Могилів-Подільській ДПІ ГУ ДПС у Вінницькій області як платник податків з 11.10.2016 по 20.07.2021. Після внесення в Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем за її рішенням з 20.07.2021 ОСОБА_1 перебуває на обліку як фізична особа, яка отримувала доходи від підприємницької діяльності. Доходи ОСОБА_1 за період з І кварталу 2021 року по ІІ квартал 2022 року відсутні (а.с. 153, 154).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» визначено на 2021 рік прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з 1 січня 2021 року - 1769 гривень, з 1 липня - 1854 гривні, з 1 грудня - 1934 гривні.

Також, статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» визначено на 2022 рік прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з 1 січня 2022 року - 1934 гривні, з 1 липня - 2027 гривень, з 1 грудня - 2093 гривні.

В судовому засіданні позивач підтвердила, що на день розгляду справи розмір пенсії, який вона отримує, становить 2000 грн.

З викладеного вбачається, що як на момент звернення до суду з даним позовом, так і на момент розгляду даної справи, позивач отримує пенсію у розмірі, що забезпечує їй прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, а тому відсутні обставини вважати, що ОСОБА_3 з цих підстав потребує матеріальної допомоги на утримання в розумінні ч. 1 ст. 202 СК України.

Жодні докази на підтвердження того, що матеріальний стан позивача не забезпечує її існування, останньою надані не були.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що її пенсії не вистачає на забезпечення належних умов проживання, придбання необхідних ліків та достатнього харчування, оплати комунальних послуг. Крім того позивач зазначила, що на її утриманні також перебуває онука ОСОБА_4 .

Разом з тим, будь-яких доказів на підтвердження стану здоров`я та щомісячного розміру понесених нею витрат на лікуванняпозивачем суду не надано. При цьому, в судовому засіданні позивач підтвердила, що до лікарів вона не зверталась, на комунальні послуги кошти не витрачає, оскільки проживає разом з сином, який сплачує всі витрати на оренду житла та комунальні платежі.

Суд не приймає до уваги твердження позивача про те, що вона витрачає також кошти на утримання онуки, так як в судовому засіданні остання зазначила, що її онука на момент розгляду справи проживає з відповідачем. Крім того, з позовом про стягнення аліментів на утримання онуки позивач до суду не зверталась.

Також в судовому засіданні позивач підтвердила, що стягнення на її користь аліментів їй необхідно для того, щоб самостійно орендувати житло, однак доказів того, що позивач втратила право користування житловим приміщенням, де вона зареєстрована, суду не надано. При цьому з показів позивача встановлено, що на даний час житлом її забезпечує син ОСОБА_6 , за яке він несе витрати самостійно.

Отже, судом встановлено, що позивач є матір`ю відповідача, дійсно є непрацездатною особою, отримує пенсію, розмір якої складає 2000 грн., однак, в матеріалах справи відсутні докази про те, що позивач потребує матеріальної допомоги в розумінні ч. 1 ст. 202 СК України, такі докази не надані позивачем і в ході розгляду справи. А як зазначалось вище, сам по собі факт непрацездатності (перебування в пенсійному віці та отримання пенсії) не є безумовною підставою для виникнення у відповідача обов`язку надання матеріальної допомоги, так як позивач повинна довести необхідність отримання такої допомоги.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що позов є недоведеним, а відтак таким, що не підлягає задоволенню.

Також суд зазначає, що оскільки аліменти є періодичними платежами, то відмова у даному позові не перешкоджає новому зверненню до суду з наданням відповідних доказів матеріальної потреби позивача.

На підставі викладеного вище та керуючись п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», ст. 51 Конституції України, ст.ст. 172, 202 ч. 1 СК України, ст. ст. 7 ч. 13, 12, 76-81, 259 ч. 1, 2, 6, 263-265, 273 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду через Могилів-Подільський міськрайонний суд Вінницької області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Представник позивача: адвокат Гарницький Павло Петрович, місце знаходження: АДРЕСА_4 , адреса електронної пошти: ІНФОРМАЦІЯ_3

Відповідач: ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , місце проживання: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Представники відповідача: адвокат Синьоокий Володимир Васильович, місце знаходження: АДРЕСА_6 , адреса електронної пошти: ІНФОРМАЦІЯ_4 ; адвокат Пограничний Артур Михайлович, місце знаходження: АДРЕСА_7, адреса електронної пошти: ІНФОРМАЦІЯ_5

Суддя Т.Ю. Холодова

Повне судове рішення складено 26.12.2022