ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 636/265/21 Провадження 2/636/288/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.02.2022 м. Чугуїв

Чугуївський міський суд Харківської області у складі:

головуючого судді Оболєнської С.А.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання Гуслєвої М.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чугуєві цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа: Чугуївська державна нотаріальна контора Харківської області, про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на спадок та визнання права власності на 1/3 частку спадкового майна,

встановив:

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, яка відкрилась після смерті ОСОБА_5 , виданого 24.04.2020 року за р.№1-521, 1-522 на ім`я ОСОБА_2 , а саме: 2/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 , скасування її державної реєстрації у державному реєстрі прав на нерухоме майно, та визнання за ним права власності в порядку спадкування за законом на 1/3 частку зазначеної квартири.

В обґрунтування позову ОСОБА_4 зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що 29 вересня 2015 року складено відповідний актовий запис за № 391 у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Чугуєву Чугуївського міжрайонного управління юстиції, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 25.11.2020 року. Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на майно - 2/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала їй на підставі свідоцтва про право власності на житло від 27.01.1999 року, виданого відділом Житлово комунального господарства та будівництва виконкому Чугуївської міської ради. Іншим співвласником цієї квартири є відповідач ОСОБА_2 .

Позивач зазначає, що він прийняв спадщину, яка відкрилась після смерті його матері, оскільки на час смерті проживав з нею у спірній квартирі, а тому до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини він не звертався. Факт проживання підтверджується відповідним актом від 11.11.2020 року та довідкою №11 від 11.11.2020 року. У грудні 2020 року йому стало відомо, що державним нотаріусом Чугуївської нотаріальної контори Оксендлєр О.Б. видано свідоцтва від 24.04.2020 року № № 1-521, 1-522 про право на спадщину за законом, яка відкрилась після смерті ОСОБА_5 , на ім`я її сина, ОСОБА_2 , відповідно до якого останній успадкував усю спадкову масу, яка залишилась після смерті його матері, тобто, 2/3 частини вказаної квартири. Позивач як спадкоємець першої черги спадкування прийняв спадщину, заяв нотаріусу про відмову від своєї частки на користь свого брата не подавав, а тому свідоцтвом про право на спадщину від 24 квітня 2020 року порушено його право на спадкування. З урахуванням зазначеного та наданими доказами вважає, що є достатні підстави для визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину, виданого державним нотаріусом Чугуївської нотаріальної контори Оксендлєр О.Б. 24.04.2020 року за р. №№ 1-521, 1-522 про право на спадщину за законом, яка відкрилась після смерті ОСОБА_5 , на ім`я її сина ОСОБА_2 , відповідно до якого останній успадкував усю спадкову масу, яка залишилась після смерті його матері, тобто 2/3 частини квартири АДРЕСА_2 .

У зв`язку з вищевикладеним він не має можливості оформити спадщину та отримати свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, яким є частина квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , тому вимушений звернутися до суду.

Ухвалою від 27 січня 2021 року справа прийнята до розгляду та провадження у ній відкрито.

Ухвалою від 27 травня 2021 року закрито підготовче провадження і справа призначена до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача - адвокат Лапко В.П. позовні вимоги підтримав в повному обсязі та надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві.

Відповідач у справі ОСОБА_2 надав до суду відзив на позовну заяву, згідно якого просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що вони з ОСОБА_4 мешкали разом з батьками з дитинства за адресою: АДРЕСА_1 , а саме з 1978 року, а після одруження позивач більше з батьками не мешкав, що підтвердили сусіди з будинку АДРЕСА_3 . Вважає довідку № 10 від 11.11.2020 року такою, що має хибну інформацію. Після одруження проживав у спірній квартирі, де продовжує проживати по теперішній час, про що свідчить реєстрація адреси у паспорті. У зв`язку з вищевикладеним відповідач та його представник адвокат Платіцина О.Г. просили суд у задоволенні позову відмовити.

Позивач надав відповідь на відзив, в якому зазначив, що він не погоджується з доводами відповідача, що вказана інформація є неправдива, оскільки після одруження сам відповідач ОСОБА_2 переїхав до батьків своєї дружини і за адресою: АДРЕСА_1 , більше не проживав. ОСОБА_4 зазначає, що він дійсно проживав у спірній квартирі, підтвердженням цьому є той факт, що він сплачував за комунальні послуги, здійснював ремонт квартири, заміну вікон, укладення договору на надання телекомунікаційних послуг та інші дії щодо господарювання квартирою (копії договорів додаються).

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.ст.76, 77, 78, 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що 29 вересня 2015 року складено відповідний актовий запис за № 391 у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Чугуєву Чугуївського міжрайонного управління юстиції, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 25.11.2020 (а.с.6).

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на майно - 2/3 частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала їй на підставі свідоцтва про право власності на житло від 27.01.1999 року, виданого відділом Житлово-комунального господарства та будівництва виконкому Чугуївської міської ради, та свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.03.2011 року (а.с.46-49).

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України).

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Частинами першою та другою статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини раво на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до частини першої статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

На підставі частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статті 1270 цього Кодексу (шість місяців), він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_5 є її діти: позивач у справі ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданого 11.11.1967 (а.с.5), та відповідач у справі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_4 , виданого 12.10.1977 (а.с.38).

Позивач ОСОБА_4 прийняв спадщину, яка відкрилась після смерті його матері, оскільки на час смерті спадкодавця проживав з нею у спірній квартирі. Факт проживання стверджується відповідним актом від 11.11.2020 року та довідкою № 11 від 11.11.2020 року (а.с.11,13).

Згідно листа Чугуївської державної нотаріальної контори позивачу стало відомо, що державним нотаріусом Чугуївської нотаріальної контори Оксендлєр О.Б. видано свідоцтва від 24.04.2020 року №№ 1-521, 1-522 про право на спадщину за законом, яка відкрилась після смерті ОСОБА_5 , на ім`я її сина, ОСОБА_2 , відповідно до якого останній успадкував усю спадкову масу, яка залишилась після смерті його матері, тобто 2/3 частини вказаної квартири.

Позивач як спадкоємець першої черги спадкування прийняв спадщину, заяв нотаріусу про відмову від своєї частки на користь свого брата не подавав, а тому свідоцтвом про право на спадщину від 24 квітня 2020 року порушено його право на спадкування.

Таким чином, враховуючи те, що позивач не має можливості оформити в установленому законом порядку спадщину та отримати свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, яким є частина квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , його право підлягає захисту судом.

Згідно ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.ст.78, 81, 89 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Спадкове право характеризується цілою низкою спеціальних способів захисту прав та інтересів судом. Серед таких способів захисту у ст. 1301 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК) виокремлено визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним. Так, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Свідоцтво про право на спадщину - це правовстановлюючий документ, що посвідчує виникнення у спадкоємця права власності на спадкове майно. Видачею свідоцтва про право на спадщину завершується процес оформлення спадкових прав.

Як зазначено у ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняли кілька спадкоємців, то свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Водночас відсутність такого свідоцтва не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 178/2020 державним нотаріусом Чугуївської нотаріальної контори Оксендлер О.Б. видані свідоцтва від 24.04.2020 року №№ 1-521, 1-522 про право на спадщину за законом, яка відкрилась після смерті ОСОБА_5 , на ім`я її сина, ОСОБА_2 , відповідно до якого останній успадкував усю спадкову масу, яка залишилась після смерті його матері, зокрема, 2/3 частки квартири АДРЕСА_2 (а.с.55).

Відповідачем при зверненні до нотаріуса була прихована інформація про склад спадкоємців після смерті матері, ОСОБА_5 , про що свідчить подана ним 24 квітня 2020 року до Чугуївської державної нотаріальної контори заява, в якій зазначено, що інших спадкоємців, згідно ст.ст.1261, 1266 ЦК України, немає (а.с.33).

Згідно зі статтею 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

У пункті 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Частинами другою та шостою статті 29 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Згідно з пунктами 3.21, 3.22 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, у редакції на момент відкриття спадщини, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем.

Зі змісту наведених норм закону вбачається, що під постійним проживанням спадкоємця із спадкодавцем розуміється як факт безпосереднього проживання спадкоємця із спадкодавцем на момент його смерті, так і факт наявності у спадкоємця, на момент смерті спадкодавця, зареєстрованого у передбаченому законом порядку права на постійне проживання з останнім за однією адресою.

Частина третя статті 1168 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не саму реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.

Позивач фактично прийняв спадщину, вступив у володіння та управління майном, що належало його матері, оскільки проживав у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копіями акту та довідки від 11.11.2020 (а.с.11,13).

Таким чином, позивач належними та допустимими доказами довів факт прийняття спадщини після смерті матері, а саме факт фактичного проживання разом із спадкодавцем на час її смерті, і, як наслідок, факт порушення своїх прав оскаржуваним свідоцтвом про спадкування.

Частиною першою статті 182 ЦК України, передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється чи не визнається іншою особою.

Право власності гарантоване ст. 41 Конституції України і не може бути визнане дійсним чи не дійсним, оскільки як суб`єктивне право є можливістю здійснювати або не здійснювати будь-які дії, що прямо незаборонені законом, у даному випадку володіти, користуватися і розпоряджатися своїм житлом.

У законі міститься відкритий перелік підстав для визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним. Основною підставою визначено те, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо (п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. № 7).

З урахуванням зазначеного та наданими доказами, суд вважає, що є достатні підстави для визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, виданого державним нотаріусом Чугуївської нотаріальної контори Оксендлєр О.Б. 24.04.2020 року за р. №№ 1-521, 1-522 про право на спадщину за законом, яка відкрилась після смерті ОСОБА_5 , на ім`я її сина, ОСОБА_2 , та визнання права власності за ОСОБА_4 на 1/3 частку квартири АДРЕСА_2 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, 13, 76-81, 263, 265, 268 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа: Чугуївська державна нотаріальна контора Харківської області, про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на спадок та визнання права власності на 1/3 частку спадкового майна задовольнити.

Визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, яка відкрилась після смерті ОСОБА_5 , виданого державним нотаріусом Чугуївської державної нотаріальної контори Харківської області Оксендлєр О.Б. 24 квітня 2020 року за р.№№1-521,1-522, на ім`я ОСОБА_2 , відповідно до якого останній успадкував усю спадкову масу, яка залишилась після смерті ОСОБА_5 , тобто 2/3 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 , та скасувати її державну реєстрацію у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/3 частки квартири в порядку спадкування за законом, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт НОМЕР_5 , ІН НОМЕР_6 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , паспорт НОМЕР_7 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Третя особа: Чугуївська державна нотаріальна контора Харківської області, адреса місцезнаходження: вул. Старонікольська, буд.44, м. Чугуїв Харківської області, .

Суддя: С.А. Оболєнська