Справа № 487/688/18
Провадження № 22-ц/812/507/22
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

05 липня 2022 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Царюк Л.М.,

при секретарі судового засідання - Лівшенку О.С.,

за участі представника стягувача - Волкожи С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу

керівника Окружної прокуратури міста Миколаєва

на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 24 грудня 2021 року, ухвалену у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Бобрової І.В., повний текст складено 29 грудня 2021 року, за заявою керівника Окружної прокуратури міста Миколаєва в інтересах держави про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання,-

В С Т А Н О В И В:

20 вересня 2021 року керівник Окружної прокуратури міста Миколаєва в інтересах держави звернувся до суду із заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Заяву мотивовано тим, що постановою Верховного Суду від 12 листопада 2020 року у справі 487/688/18, залишено без змін постанову Миколаївського апеляційного суду від 02 грудня 2019 року, якою серед іншого, стягнуто з ОСОБА_1 на користь прокуратури Миколаївської області витрати по сплаті судового збору в сумі 5037 грн.50 коп.

Прокуратурою після прийняття рішення Верховним Судом було скеровано до суду першої інстанції заяви про видачу виконавчого документа по справі на виконання вказаного рішення (заява від 23 лютого та 22 березня 2021 року). У відповідь на вказані заяви на адресу прокуратури 29 квітня 2021 року надійшов виконавчий лист, виданий Заводським районним судом м. Миколаєва від 01 квітня 2021 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь прокуратури Миколаївської області витрати по сплаті судового збору в сумі 5037 грн.50 грн. У зв`язку з чим, вважає, що виконавчий лист виданий судом з пропуском строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, справа перебувала на розгляді в Верховному Суді, і таке в свою чергу, є поважною причиною пропуску строку та не залежить від стягувача.

Зважаючи на такі обставини, постанова Миколаївського апеляційного суду від 02 грудня 2019 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь прокуратури Миколаївської області витрат по сплаті судових витрат залишається невиконаною, а передбачений законом строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, є необхідність у поновлені строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Крім того, зауважив, що у виконавчому листі від 01 квітня 2021 року невірно зазначено назву стягувача, що є підставою для виправлення помилки, допущеної при його оформлення.

Посилаючись на вищевикладене, керівник Окружної прокуратури міста Миколаєва просив суд визнати поважними причини пропуску строку пред`явлення для примусового виконання виконавчого листа по справі №487/688/18, виданого Заводським районним судом м. Миколаєва 01 квітня 2021 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Миколаївської обласної прокуратури витрати по сплаті судового збору в сумі 5037 грн.50 коп.; поновити строк пред`явлення для примусового виконання виконавчого листа по справі №487/688/18, виданого Заводським районним судом м. Миколаєва 01 квітня 2021 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Миколаївської обласної прокуратури витрати по сплаті судового збору в сумі 5037 грн.50 коп.; виправити помилку у виконавчому листі, виданому Заводським районним судом м. Миколаєва 01 квітня 2021 року, зазначивши вірно назву стягувача «Миколаївська обласна прокуратура» та його адресу: « Миколаївська область, м. Миколаїв, вул. Спаська,28 » та зазначити код ЄДРПОУ стягувача 02910048.

Ухвалою суду від 25 жовтня 2021 року прийнято до провадження заяву в частині поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та призначено до розгляду. У частині вимог про виправлення помилки у виконавчому листі, виданому Заводським районним судом м. Миколаєва 01 квітня 2021 року відмовлено у відкритті провадження.

Ухвалою Заводського районного суд м. Миколаєва від 24 грудня 2021 року у задоволенні заяви керівника Окружної прокуратури міста Миколаєва в інтересах держави про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання відмовлено.

Обґрунтовуючи підстави відмови у задоволені заяви, суд першої інстанції дійшов висновку про неповажність причин пропуску стягувачем строку для пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого Заводським районним судом м. Миколаєва у цивільній справі №487/688/18.

Крім того, суд відхилив посилання стягувача на неможливість отримати виконавчий лист через тривале перебування матеріалів справи №487/688/18 у Верховному Суді, як на причину пропуску строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, оскільки зазначений вище факт не позбавляв Окружну прокуратуру м. Миколаєва можливості вчасно звернутись до суду з відповідною заявою (як у випадку подання Миколаївською місцевою прокуратурою №1 заяви про скасування заходів забезпечення позову 22 травня 2020 року ( т.3 арк. спр.220-225). До того ж матеріали цивільної справи перебували в Заводському районному суді міста Миколаєва з 09 грудня 2020 року, про що стягувачу було достеменно відомо.

Інших причин пропуску строку звернення до виконання виконавчого листа стягувачем не зазначено, відповідних доказів не надано.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції керівник Окружної прокуратури міста Миколаєва, оскаржив її в апеляційному порядку та посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, просив про її скасування та постановлення нової про задоволення заяви.

Крім того, зазначав, що Миколаївська місцева прокуратурі №1 відразу після отримання вказаної постанови, а саме 26 грудня 2019 року звернулася до Заводського районного суду м. Миколаєва із заявою за №31-6107 вих-19 про видачу виконавчого листа. А отже, належним чином виконала свої процесуальні обов`язки та добросовісно реалізувала своє процесуальне право на отримання виконавчого документа у межах строку для звернення до примусового виконання.

Проте виконавчий лист судом не було видано з посиланням, що цивільна справа до Заводського районного суду не повернулася.

З 01 січня 20202 року набрав чинності наказ Державної судової адміністрації №814 від 20 серпня 2019 року, яким затверджено нову Інструкцію з діловодства у місцевих та апеляційних судах України. За приписами пунктів 5-7 розділу Х1Х цієї Інструкції судові рішення звертаються до виконання після того, як вони набрали законної сили, та повернення справ до суду першої інстанції після апеляційного та касаційного розгляду, крім випадків негайного їх виконання. Листування щодо виконання судового рішення підшивається до матеріалів відповідної судової справи.

А відтак, нормативно-правовими документами не віднесено обов`язку стягувача систематично звертатися до суду із заявами про видачу виконавчих документів або необхідністю контролювати чи відслідковувати відомості про повернення цивільної справи з судів вищих інстанцій.

Ознайомившись з матеріалами цивільної справи 26 січня 2022року, прокурором встановлено, що судом в супереч положень цієї Інструкції в матеріалах справи відсутні заяви прокурора від 26 грудня 2019 року, 14 травня 2020 року та відповіді суду першої інстанції на них.

23 лютого та 22 березня 2021 року було скеровано до суду заяви про видачу виконавчого листа, проте виконавчі листи видано лише 01 квітня 2021 року.

Отже, Миколаївська місцева прокуратура №1 та після її реорганізації Окружна прокуратура м. Миколаєва вчиняла усі можливі та залежні від них дії, спрямовані на своєчасний контроль за виконанням судового рішення.

Відтак пропуск строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання від 01 квітня 2021 року не залежав від волевиявлення прокурора, який своєчасно і неодноразово звертався до суду із відповідними заявами.

Причини пропуску строку для пред`явлення до виконання виконавчого листа від 0 квітня 2021 року у цій справі є поважними.

У відзиві на апеляційну скаргу представник боржника ОСОБА_1 адвокат Колесніков В.В. просив залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Інгульський відділ ДВС правом на подачу відзиву не скористався.

У суді апеляційної інстанції представник прокуратури апеляційну скаргу підтримала, просила про її задоволення.

Учасники справи боржник, Інгульській відділ ДВС про дату, час та місце розгляду справи повідомлені відповідно до приписів ч.8 ст.128 ЦПК України, ч.5 ст.130 ЦПК України, що в силу ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи за відсутності цих осіб.

Відповідно до положень ч.1 ст. 7, ст. 12 Закону України «Про прокуратуру» до системи органів прокуратури входять, зокрема, окружні прокуратури. Разом з тим, пунктами 3, 4 розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19 вересня 2019 року, визначено, що до дня початку роботи окружних прокуратур їх повноваження здійснювали місцеві прокуратури. День початку роботи окружних прокуратур визначається рішеннями Генерального прокурора стосовно всіх окружних прокуратур, які публікуються у газеті «Голос України».

Наказом Генерального прокурора N 2ш від 17 лютого 2021 року днем початку роботи окружних прокуратур визначено 15 березня 2021 року. Цим же наказом у зв`язку із утворенням з 15 березня 2021 року окружних прокуратур і припиненням діяльності шляхом реорганізації місцевих прокуратур внесені зміни до структури та штатних розписів обласних прокуратур, зокрема, у структурі та штатному розписі Миколаївської обласної прокуратури виключено Миколаївську місцеву прокуратуру № 1.

Таким чином, Миколаївська місцева прокуратура №1 з 15 березня 2021 року припинила свою діяльність та втратила повноваження, а згідно додатку до наказу Генерального прокурора 17 лютого 2021 року N 39 «Перелік і територіальна юрисдикція окружних прокуратур», місто Миколаїв входить до юрисдикції Окружної прокуратури міста Миколаєва (з місцем розташування у місті Миколаєві) Миколаївський район у межах: Миколаївської міської територіальної громади. Тобто функції, які виконувала Миколаївська місцева прокуратура №1, перейшли до Окружної прокуратури міста Миколаєва.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника прокуратури, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій (ч. 5 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвала суду вказаним положенням закону не відповідає.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, що 09 лютого 2018 року заступник керівника Миколаївської місцевої прокуратури №1 Савицька М. звернулася до суду з позовом до Миколаївської міської ради, ОСОБА_1 про визнання незаконними та скасування пунктів рішень, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, зобов`язання повернути земельну ділянку, у задоволені якого рішенням Заводським районним судом м. Миколаєва від 14 вересня 2018 року відмовлено (т.1 а.с.1-10, т.2 а.с.196-210).

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 02 грудня 2019 року частково задоволено позов заступника керівника Миколаївської місцевої прокуратури № 1 до Миколаївської міської ради, ОСОБА_1 про визнання незаконними та скасування відповідних пунктів рішень, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, зобов`язання повернути земельну ділянку.

Визнано незаконними та скасувати пункти 20, 20.2 розділу І рішення Миколаївської міської ради № 47/49 від 25 червня 2010 року про затвердження проекту землеустрою та надання безоплатно у приватну власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 937 кв. м, нормативною грошовою оцінкою 378004,54 грн., за рахунок земель ТОВ «Інвест-Трейдінг-Груп-М», з віднесенням її до земель житлової забудови для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку та господарських споруд по АДРЕСА_1 .

Визнано недійсним державний акт серії ЯЛ № 904565 від 21 вересня 2010 року виданий ОСОБА_1 на право власності на вказану земельну ділянку з кадастровим номером :12:004:0035.

Зобов`язано ОСОБА_1 повернути у комунальну власність спірну земельну ділянку площею з кадастровим номером :12:004:0035.

Стягнуто з ОСОБА_1 та Миколаївської міської ради через виконавчий комітет Миколаївської міської ради 10075 грн.07 коп. судового збору, в рівних частках по 5037 грн.50 коп. з кожної особи на користь прокуратури Миколаївської області (т.3 а.с.80-112).

Судове рішення набрало чинності 02 грудня 2019 року.

Після закінчення апеляційного перегляду за вихідним №487/688/18/26641/2019 від 10 грудня 2019 року справа була повернута до суду першої інстанції та отримана ним 27 грудня 2019 року вх.№40427 ( т.3 а.с.115).

17 грудня 2019 року прокурор звернувся до Миколаївського апеляційного суду із заявою про ухвалення додаткового рішення (т.3 а.с.122-123). Цього дня судом апеляційної інстанції направлено запит до Заводського районного суду м. Миколаєва ( т.3 а.с.126).

На виконання запиту, вказана справа надійшла до апеляційної інстанції 02 січня 2020 року ( т.3 а.с.127).

Після розгляду заяви про ухвалення додаткової постанови, справу повернулася до суду першої інстанції 28 січня 2020 року (т.3 а.с.135).

05 лютого 2020 року справу було направлено до касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду (т.3 ст.197).

Оскаржуючи ухвалу суду першої інстанції від 24 грудня 2021 року, прокурор зазначав, що із заявою про видачу виконавчого листа на виконання постанови Миколаївського апеляційного суду від 02 грудня 2019 року вони звернулися вперше 26 грудня 2019 року. На підтвердження чого надав відповідні докази та просив їх долучити до матеріалів справи, оскільки вважав, що вони наявні у матеріалах цієї справи, проте такі заяви відсутні.

Так, як вбачається із копії заяви, 26 грудня 2019 року за №31-6107 вих-19 заступник керівника Миколаївської місцевої прокуратури звернувся до Заводського районного суду із заявою про видачу виконавчого листа за постановою Миколаївського апеляційного суду від 02 грудня 2019 року у справі 487/688/18 (т.4 а.с.147).

Відтак, звернувшись 26 грудня 2019 року із заявою про видачу виконавчого листа, Миколаївська міська прокуратуру №1 належно виконала процесуальний обов`язок та добросовісно реалізувала своє процесуальне право на отримання виконавчого документа в межах строку для його звернення до примусового виконання.

Листом від 02 січня 2020 року суд першої інстанції повідомив, що вказана цивільна справа направлена до Миколаївського апеляційного суду та до цього часу до них не повернулася (т.4 а.с.148).

10 січня 2020 року Миколаївський апеляційний суд ухвалив додаткову постанову, якою стягнув з ОСОБА_1 та з Миколаївської міської ради через виконавчий комітет Миколаївської міської ради 13791 грн.55 коп. судового збору, сплаченого при подачі апеляційної скарги, у рівних частках по 6895 грн.55 коп. з кожної особи на користь прокуратури Миколаївської області. Зазначене вище судове рішення набрало законної сили 10 січня 2020 року (т.3 арк.спр.130-133).

Матеріали справи №487/688/18 апеляційною інстанцією повернуто до Заводського районного суду м. Миколаєва 28 січня 2020 року, що підтверджується відповідним вхідним штампом на супровідному листі (т.3 а.с.135).

Ухвалою Верховного Суду від 29 січня 2020 року витребувано із Заводського районного суду м. Миколаєва цивільну справу №487/688/18 (т.3 а.с.190-191).

Зазначена вище справа була скерована до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду супровідним листом від 05 лютого 2020 року №50/487/688/18/2372/20 (т.3 а.с.197).

Повторно 14 травня 2020 року Миколаївська місцева прокуратура № 1 звернулася до суду першої інстанції в порядку ст.431 ЦПК України та просили видати виконавчі листи по цій справі з метою звернення їх до виконання в порядку ст.14 Закону України «Про виконавче провадження». Листом Заводського районного суд м. Миколаєва від 25 травня 2020 року повідомлено про перебування справи у судів касаційної інстанції (т.4 а.с.149,150).

Постановою Верховного Суду від 12 листопада 2020 року постанову Миколаївського апеляційного суду від 02грудня 2019 залишено без змін (т.3 а.с.208-217).

Після касаційного перегляду судового рішення до Заводського районного суду м. Миколаєва направлено матеріали цивільної справи №487/688/18, які отримані 09 грудня 2020 року (т.3 а.с.218).

Повторно, 23 лютого та 22 березня 2021 року Окружна прокуратура м. Миколаєва зверталася до Заводського районного суду м. Миколаєва із заявою про видачу виконавчих листів по цій справі.

Виконавчий лист Заводським районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_1 на користь Миколаївської місцевої прокуратури 5037 грн.50 коп. було видано 01 квітня 2021. У виконавчому листі зазначено, що рішення набрало чинності 02 грудня 2019 року, строк пред`явлення виконавчого листа до виконання - три роки (т.4 а.с.95).

Згідно з ч.1 ст.384 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

За приписами ч.1 ст. 431 ЦПК України, виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до п.29.32, 29.36 Інструкції з діловодства у місцевих загальних судах, апеляційних судах областей, апеляційних судах міст Києва та Севастополя, Апеляційному суді Автономної Республіки Крим та Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 17 грудня 2013 року N 173, виконавчі листи виписуються після набрання рішенням суду законної сили за заявою стягувача, а у справах, в яких рішення підлягає негайному виконанню, - у день постановлення рішення.

Виконавчий лист за результатами судового розгляду, у тому числі у порядку апеляційного або касаційного провадження, видається судом першої інстанції.

Листування щодо виконання судового рішення підшивається до матеріалів відповідної справи.

Наказом Державної судової адміністрації №814 від 20 серпня 2019 року вказана Інструкція втратила чинність. Цим же наказом затверджено нову Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, яка набрала чинності 01 січня 2020 року (Інструкція №14).

Відповідно до п.п.5,6,7 розділу XIX Інструкції №814 , звернення до виконання судового рішення та контроль за його виконанням покладається на суд, що розглянув справу як суд першої інстанції. Судові рішення звертаються до виконання після того, як вони набрали законної сили, та повернення справ до суду першої інстанції після апеляційного або касаційного розгляду, крім випадків негайного їх виконання. Листування щодо виконання судового рішення підшивається до матеріалів відповідної судової справи.

Між тим, в матеріалах цивільної справи відсутнє листування щодо виконання судового рішення, а копії відповідних заяв надано прокурором до заяви про поновлення строку до суду першої інстанції та апеляційної скарги, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ч.6 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» (далі- Закон № 1404-VIII) стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Отже, єдиною та необхідною правовою підставою для поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання є наявність в особи поважних причин його пропуску. При цьому, поважність причин є оціночною категорією та повинна визначатися, виходячи з наявності реальних обставин, які фактично унеможливили вчинення особою відповідної процесуальної дії вчасно, тобто в межах строків, установлених законодавством.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону № 1404-VIII, строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію. Строки у виконавчому провадженні встановлюються законом, а якщо вони не визначені законом - встановлюються виконавцем.

Частинами 1-2 ст. 12 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Строки, зазначені в ч. 1 цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Як вбачається з копії виконавчого листа, виданого Заводським районним судом м. Миколаєва 01 квітня 2021 року, строк його пред`явлення - три роки, що є помилковим. Адже строк пред`явлення виконавчого листа до виконання не є тотожним строку виконання судового рішення.

Враховуючи, що з позовом до суду звернувся прокурор в інтересах держави, на його користь стягнуто судові витрати, то є всі підстави вважати, що стягувачем порушено порушений тримісячний строк (ст.12 Закону №1404- VIII) пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Відповідні норми щодо поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання містяться у ч.1 ст. 433 ЦПК України: у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Стягувач, який просить суд поновити пропущений строк пред`явлення до виконання виконавчого документа, повинен довести, що такий строк пропущений ним з поважних причин, оскільки саме таку умову містить процесуальне законодавство.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що вперше із заявою про виконання постанови Миколаївського апеляційного від 02 грудня 2019 року прокурор звернувся 26 грудня 2019 року, тобто в межах тримісячного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

В той же час, виконавчий лист, з врахуванням неодноразових повторних звернень прокурора із заявою в порядку ст.431 ЦПК України, видано судом лише 01 квітня 2021 року.

Тобто, у стягувача сплив строк пред`явлення виконавчого документу до виконання, однак не з вини самого стягувача, який вчасно звернувся до суду з заявою про видачу виконавчого документа, та вчиняв усі можливі та залежні від нього дії спрямовані на виконання судового рішення.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що стягувач пропустив строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання з поважних причин, оскільки судом першої інстанції при видачі виконавчих листів порушено норми Інструкцій № 173 і №814 та Закону України «Про виконавче провадження». Звернувшись вчасно із заявою про видачу виконавчого листа, стягувач його не отримав, тобто фактично не мав можливості вимагати виконання судового рішення протягом тривалого часу.

Таким чином, колегія суддів вважає поважною причину пропуску такого строку оскільки вказана причина не залежить від волі стягувача.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи стягувача та наявність обґрунтованих підстав для задоволення заяви і поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Між тим, слід зазначити, що факт перебування цивільної справи у суді касаційної інстанції чи зупинення виконання рішення апеляційної інстанції судом касаційної інстанції не впливає на перебіг строків, протягом яких стягувач має право пред`явити до органів виконавчої служби виконавчого листа до виконання.

Пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частини 1, 2 статті 376 ЦПК України).

Отже, постановлена судом ухвала підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь Окружної прокуратури міста Миколаєва судові витрати на подачу апеляційної скарги у розмірі 2481 грн.

В силу п.24 ч1 ст.353, п.2 ч.1 ст.389 ЦПК України ухвала апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу керівника Окружної прокуратури міста Миколаєва задовольнити.

Ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 24 грудня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Заяву Окружної прокуратури міста Миколаєва в інтересах держави про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання задовольнити.

Поновити Окружній прокуратурі міста Миколаєва строк на пред`явлення виконавчого листа №487/688/18 виданого Заводським районним судом міста Миколаєва про стягнення з ОСОБА_1 на користь Миколаївської обласної прокуратури витрат по сплаті судового збору в сумі 5037 (п`ять тисяч тридцять сім) гривень судового збору.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Окружній прокуратурі міста Миколаєва судові витрати на подачу апеляційної скарги у розмірі 2481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) грн.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Л.М. Царюк

_____________________________________________________________________________

Повний текст постанови складено 07 липня 2022 року.