Ухвала

Іменем України

15 грудня 2022 року

м. Київ

справа № 289/1332/20

провадження № 61-12176ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Ступак О. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Житомирського апеляційного суду від 01 листопада 2022 року у складі колегії суддів: Григорусь Н. Й., Галацевич О. М., Борисюка Р. М.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила визнати, що нажиті під час шлюбу з відповідачем автомобілі «Dachia logan» та «Volkswagen LT35» є спільною сумісною власністю подружжя, провести поділ вказаного майна, виділивши автомобіль «Dachia logan» у власність позивачу, а автомобіль «Volkswagen LT35» у власність відповідачу та зобов`язати відповідача сплатити компенсацію різниці вартості вказаних автомобілів.

Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 06 червня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу.

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 18 липня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без руху та запропоновано йому протягом десяти днів з дня вручення копії ухвали надати документи, що підтверджують сплату судового збору у розмірі 4 616,57 грн.

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 01 листопада 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 повернуто заявнику на підставі пункту 1 частини п`ятої статті 357 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Постановляючи вказану ухвалу, суд апеляційної інстанції зазначив, що копія ухвали направлена на адресу ОСОБА_2 та отримана ним особисто 12 жовтня 2022 року, що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами. Оскільки станом на 01 листопада 2022 року скаржник не виконав вимоги ухвали апеляційного суду, тому є підстави для застосування вимог статті 357 ЦПК України.

У грудні 2022 року ОСОБА_2 подав касаційну скаргу на ухвалу Житомирського апеляційного суду від 01 листопада 2022 року, в якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

У касаційній скарзі заявник зазначає клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження ухвали Житомирського апеляційного суду від 01 листопада 2022 року, з посиланням на те, що процесуальний строк пропущено з поважних причин.

Відповідно до частин першої та другої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Перевіривши доводи клопотання ОСОБА_2 про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення, суд вважає, що клопотання підлягає задоволенню, оскільки наведені заявником доводи свідчать про наявність поважних причин пропуску строку на оскарження, що є підставою для поновлення строку на касаційне оскарження ухвали Житомирського апеляційного суду від 01 листопада 2022 року.

Касаційну скаргу обґрунтовано тим, що суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що ОСОБА_2 оскаржував в апеляційному порядку рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 06 червня 2022 року в частині визнання спільною сумісною власністю подружжя автомобіль «Volkswagen LT35», 2004 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 . Відомості про вартість зазначеного автомобіля в матеріалах справи відсутні, відтак суд неправомірно визначив розмір судових витрат у розмірі 4 616,57 грн, що призвело до ухвалення оскаржуваної ухвали про повернення апеляційної скарги.

Верховний Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Положенням пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України визначено, що суд у порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до частини п`ятої статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач.

Разом із тим, як зазначено у частині п`ятій статті 394 ЦПК України, якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту ухвали Житомирського апеляційного суду від 01 листопада 2022 року Верховний Суд дійшов переконання, що скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначеного судового рішення.

Згідно пункту 3 частини четвертої статті 356 ЦПК України до апеляційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Частиною другою статті 357 ЦПК України передбачено, що до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

У відповідності до частини третьої статті 185 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтею 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 18 липня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без руху та визначено строк - десять днів з дня отримання копії ухвали, для усунення недоліків шляхом надання документу про сплату судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 4 616,57 грн (3 077,71 грн х 150 %) грн.

Залишаючи апеляційну скаргу без руху, апеляційний суд зазначив, що ОСОБА_2 оскаржує судове рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 06 червня 2022 року в частині визнання спільною сумісною власністю подружжя автомобіль «Volkswagen LT35», 2004 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , тому розраховуючи розмір судового збору, що підлягає сплаті виходив із відомостей про вартість останнього, що містяться у матеріалах справи (307 770,82 грн).

Крім того, судом апеляційної інстанції враховано, що в апеляційній скарзі містяться посилання на квитанцію про сплату судового збору, проте долучена до поданих документів не була, про що працівниками апеляційного суду 11 липня 2022 року складений відповідний акт.

Апеляційний суд встановив, що копію ухвали від 18 липня 2022 року апелянт отримав 12 жовтня 2022 року.

У встановлений судом строк недоліки апеляційної скарги не були усунені, документ про сплату судового збору у визначеному законом порядку та розмірі не наданий.

Оскільки апелянт не виконав вимоги апеляційного суду щодо надання документу про сплату судового збору, суд апеляційної інстанції обґрунтовано визнав неподаною та повернув апеляційну скаргу.

Доводи ОСОБА_2 про те, що відомості про вартість майна у матеріалах справи відсутні, відтак апеляційний суд неправомірно встановив розмір судового збору за подання апеляційної скарги, є необґрунтованими та спростовуються змістом ухвали апеляційного суду про залишення апеляційної скарги заявника без руху.

Встановивши, що після отримання ухвали апеляційного суду про залишення апеляційної скарги без руху, заявник не виконав вимог суду і не усунув недоліків апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про повернення апеляційної скарги заявнику.

Зазначені у касаційній скарзі доводи, Верховний Суд вважає необґрунтованими та виключно суб`єктивними судженнями заявника, оскільки ним не наведено належних аргументів, які свідчили б, що ОСОБА_2 після отримання ухвали без руху звертався до апеляційного суду з доказами про вартість спірного майна, яка б суперечила встановленій судом.

Крім того, як правильно зазначив суд апеляційної інстанції, відповідно до частини сьомої статті 185 ЦПК України повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення, тому доводи заявника у касаційній скарзі про порушення права на суд є безпідставними.

Верховним Судом враховано, що доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини визнає легітимними обмеженнями встановленні державами - членів Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Дія 97» проти України» від 21 жовтня 2010 року).

Оскільки правильне застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права при вирішенні питання про відкриття апеляційного провадження є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.

Керуючись статтею 390, пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п`ятою і шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_2 строк на касаційне оскарження ухвали Житомирського апеляційного суду від 01 листопада 2022 року.

У відкритті касаційного провадженняу справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - ОСОБА_3 , про поділ майна подружжя, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Житомирського апеляційного суду від 01 листопада 2022 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков С. О. Погрібний О. В. Ступак