"24" червня 2022 р. Справа №489/1196/22
Провадження №2/489/1316/22
УХВАЛА

24 червня 2022 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі судді Рум`янцевої Н.О., розглянувши матеріали зустрічної позовної заяви за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт плюс» про визнання недійсним договору

ВСТАНОВИВ:

18 листопада 2021 року представник ТОВ «Укрдебт плюс» звернувся до суду з позовом, яким просив звільнити з-під арешту нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , яка перебуває під арештом, який накладений на підставі ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10.02.2014 по справі № 489/176/14-ц (провадження № 2/489/619/14) та стягнути з відповідачки судовий збір у розмірі 2270,00 грн.

23 лютого 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з зустрічним позовом, яким просила визнати недійсним Договір № 2245/К з додатками № 1 та № 2 про відступлення права вимоги в частині передачі права вимоги за кредитним договором № 0 01) від 27.08.2008, Договору іпотеки від 27.08.2008 та Договору поруки від 27.08.2008 на користь ТОВ «Укрдебт плюс».

Дослідивши матеріали справи, вважає за необхідне відмови у прийнятті зустрічного позову до спільного розгляду з первісним позовом за наступних підстав.

За змістом ст. 49 ЦПК України, відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом.

Відповідно до ч.2 ст. 193 ЦПК України зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

При порівняні позовних заяв, суд дійшов до висновку, що прийняття до спільного розгляду та об`єднання в одне провадження зустрічної позовної заяви ускладнить розгляд в цілому з огляду на предмет дійсного позову, засоби доказування, обсяг доказів, тощо.

За змістом ст. 11 ЦПК України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах "Осман проти Сполученого королівства" від 28.10.1998 року та "Круз проти Польщі" від 19 червня 2001 року.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

На думку суду, прийняття зустрічного позову до спільного розгляду із первісним позовом в даному випадку призведе до невиправданого порушення строків розгляду за правилами загального позовного провадження, а також слід зазначити про те, що спільний розгляд первісного позову і зустрічного позову, є недоцільним ще і тому, що їх об`єднання істотно розширить предмет доказування та призведе до затягування розгляду первісного позову по суті.

Крім того, суд звертає увагу на те, що пред`явлені первісний та зустрічний позови не є взаємопов`язаними, зокрема, за своїм предметом, при цьому задоволення зустрічного позову не може виключити повністю або частково задоволення первісного.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що вирішення питання про прийняття до провадження зустрічного позову є правом суду, а не його обов`язком, суд вважає, що спільний розгляд первісного та зустрічного позову є недоцільним, оскільки, це призведе до порушення принципів оперативності та своєчасності розгляду справи і невиправдано ускладнить судовий розгляд, а тому в прийнятті зустрічного позову слід відмовити.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 193 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В об`єднанні зустрічного позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт плюс» про визнання недійсним договору з первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» до ОСОБА_1 про звільнення майна з під арешту відмовити.

Справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт плюс» про визнання недійсним договору, в порядку передбаченому ст.. 33 ЦПК України, передати до канцелярії суду вирішення питання про її повторний автоматичний розподіл відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Н.О. Рум`янцева