ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2022 року м.Суми

Справа №588/1611/21

Номер провадження 22-ц/816/1121/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Криворотенка В. І.

за участю секретаря судового засідання -Назарової О.М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач Тростянецька міська рада,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Тростянецької міської ради на рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 16 вересня 2022 року, у складі судді Щербаченко М.В. ухвалене у м. Тростянець, повний текст рішення виготовлено 26 вересня 2022 року,

в с т а н о в и в:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою до Тростянецької міської ради про визнання права на проживання та користування житлом.

Свої вимоги мотивувала тим, що відповідно до рішення виконавчого комітету Тростянецької міської ради від 21.09.2005року №924 вона була прийнята на квартирний облік за місцем проживання із включенням до списку першочергового отримання житла, як така, що проживає у ветхому будинку.

Вказувала, що працюючи головним бухгалтером Тростянецької районної ради,02.02.2007 року вона за місцем роботи була також включена до списку квартирного обліку працівників районної ради. За її заявою Президія Тростянецької районної ради 20.04.2007 року вирішила надати згоду на фінансування придбання житла для неї за рахунок коштів бюджету розвитку.

01.06.2007 року Тростянецька районна рада уклала з ОСОБА_2 договір купівлі-продажу, за яким радою придбано двокімнатну квартиру, загальною площею 44,1 кв.м, житловою площею 30,7 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Тростянецької районної ради Сумської області від 14.08.2007року ОСОБА_1 як особі, що потребує поліпшення житлових умов було надано двокімнатну квартиру, загальною площею 44,1 кв.м, житловою площею 30,7 кв. м, що розташована за адресою: за адресою: АДРЕСА_1 .

Одразу після ухвалення вказаного рішення, їй було передано ключі від квартири, вона почала відкрито нею користуватися, провела ремонт і проживає у квартирі до цього часу, сплачує житлово-комунальні послуги, незважаючи на те, що особові рахунки на вказані платежі відкриті на ім`я колишнього власника квартири ОСОБА_3 .

Починаючи з моменту надання квартири, позивачка та Тростянецька районна рада неодноразово звертались до Тростянецької міської ради з проханням видати ордер на заселення квартири, але у задоволенні вказаної заяви було відмовлено.

Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 27.03.2009 року, що набрало законної сили, зобов`язано виконком Тростянецької міської ради видати ОСОБА_1 ордер на заселення квартири, яке на момент звернення до суду із позовом залишається невиконаним. Протягом усього часу проживання у квартирі ОСОБА_1 вживала всіх можливих заходів для отримання ордеру на заселення квартири, неодноразово зверталася до Тростянецької міської ради, органів прокуратури, народних депутатів України, але ордеру на заселення у квартиру їй надано не було. Виконавче провадження з примусового виконання указаного рішення суду закінчено 29.09.2009 року з направленням подання про порушення кримінальної справи відносно посадових осіб боржника.

ОСОБА_1 зазначила, що для оскарження постанови державного виконавця про закриття виконавчого провадження з примусового виконання рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 27.03.2009 року у неї підстав не було, оскільки державний виконавець діяв відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» щодо виконання рішень немайнового характеру, застосувавши до боржника штрафи із подальшим внесенням подання про порушення кримінальної справи за фактом умисного невиконання судового рішення.

Відмова міської ради видати ордер суперечить принципу обов`язковості виконання судових рішень та порушує право ОСОБА_1 на мирне володіння своїм майном, яке закріплене у статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини.

Відсутність ордеру унеможливлює для ОСОБА_1 реєстрацію місця її проживання у зазначеній квартирі, вселення інших осіб, оформлення договорів на отримання житлово-комунальних послуг на її ім`я та реалізацію її права на приватизацію цього житла, на яку ОСОБА_4 мала б право, якщо б було виконане рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 2703.2009 року, що набрало законної сили.

Постанова адміністративної комісії при виконкомі Тростянецької міської ради, якою позивачка була притягнута до адміністративної відповідальності за статтею 151 КУпАП (самоправне зайняття жилого приміщення) скасована рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 09.07.2009 року, яке набрало законної сили. ОСОБА_1 зверталась до суду з позовом про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю, але у задоволенні позову їй було відмовлено.

На час надання квартири позивачці у 2007 році і до 16.11.2020 вона перебувала на балансі районної ради і належала до власності територіальних громад Тростянецького району в особі Тростянецької районної ради, з 16.11.2020 квартира перебуває на балансі Тростянецької міської ради у зв`язку із ліквідацією районної ради.

30.12.2020 року вона звернулась до міського голови Бови Ю.А. із зверненням, в якому просила вирішити питання про видачу їй ордеру на квартиру у зв`язку з передачею її на баланс Тростянецької міської ради та тривалим невиконанням виконкомом міської ради рішення суду від 27.03.2009. Проте листом від 16.01.2021 року № 100 за підписом заступника голови міської ради Міняйло С.М. позивачці відмовлено у видачі ордеру без згадки про обов`язок виконкому видати його на підставі рішення суду.

Листом Тростянецької міської ради від 27.07.2021 року № 1402 позивачці запропоновано протягом двох тижнів виселитись з квартири.

Зважаючи на висловлену відповідачем письмову вимогу про виселення, не маючи іншого способу захисту свого права на житло, права очікувати від держави та органів місцевого самоврядування виконання рішення суду, яке набрало законної сили, з огляду на невизнання Тростянецькою міською радою права ОСОБА_1 на проживання у квартирі вона змушена звернутися до суду з позовом.

Посилаючись на вказані обставини, просить визнати за нею право на проживання та право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_2 .

Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 16 вересня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнуто з Тростянецької міської ради на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908 грн 00 коп.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що виконавчий комітет Тростянецької міської ради відмовляється виконувати рішення Тростянецького районного суду від 27.03.2009 року у справі № 2-64/09, яке набрало законної сили, яким зобов`язано видати ОСОБА_1 ордер на заселення спірної двокімнатної квартири, що порушує права ОСОБА_1 гарантовані Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, Конституцією України та ЖК України, тому право позивачки підлягає захисту у обраний нею спосіб, який передбачений статтею 16 ЦК України. Таким чином, визнання за ОСОБА_1 права користування спірним житловим приміщенням є ефективним способом захисту її права, а рішення суду є підставою для реєстрації адміністратором центру надання адміністративних послуг місця проживання позивачки в указаному житлі.

Не погоджуючись із рішенням суду Тростянецька міська рада подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що 31.08.2016 року позивачка зареєструвала право власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_3 . У технічному паспорті зазначено ступінь зносу будинку 40%.

Звертає увагу на те, що після державної реєстрації права власності на житловий будинок позивачка не здійснила жодних дій щодо внесення інформації про непридатність житла для проживання.

Таким чином, позивачка володіє іншим житлом, яке відповідає житловій нормі проживання для однієї особи відповідно до вимог ст. 47 ЖК України.

Зазначає, що квартира, яка була придбана за рахунок коштів місцевого бюджету Тростянецької районної ради, не відноситься до відомчого житла, оскільки не перебуває у віданні будь-якого державного органу, тому норми ст. 52 ЖК України, на які посилається суд у своєму рішенні, до порядку надання житла позивачці не застосовується.

Від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність і обґрунтованість, оскільки на даний час в районному суді розглядається справа про її виселення в судовому порядку.

Представник Тростянецької міської ради підтримала апеляційну скаргу і просила рішення скасувати, оскільки змінився склад сім`ї позивача і їй одній не може бути виділена 2-о кімнатна квартира.

Позивач та її представник в судовому засіданні апеляційну скаргу не визнали, проти доводів викладених в ній заперечувала та просила суд в її задоволенні відмовити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи за таких обставин.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що на рішенням виконавчого комітету Тростянецької міської ради №924 від 21.09.2005 року ОСОБА_1 прийнята на квартирний облік за місцем проживання за №1103/393 на підставі поданої заяви від 30.08.2005 року із включенням до списку першочергового отримання житла за №117 як такої, що проживає у ветхому будинку (а.с.20, т. 1).

На момент взяття на квартирний облік і на цей час ОСОБА_1 належав на праві приватної власності житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 загальною площею 36,4 кв.м., житловою площею 16,4 кв.м. (а.с.204-205, т. 1).

Відповідно до акту обстеження технічного стану і визначення зносу указаного житлового будинку по АДРЕСА_3 станом на липень 2005 року загальний його знос становив 87 %, що за змістом акту комісії свідчить про непридатність будинку для проживання (а.с.22-23 том 1).

Зазначений акт обстеження технічного стану і визначення зносу указаного житлового будинку по АДРЕСА_3 був затверджений рішенням виконкому Тростянецької міської ради від 22.07.2005 року № 815 (а.с.21, т. 1).

Іншого житла належного ОСОБА_1 на праві власності, крім указаного житлового будинку, що у 2005 році визнаний непридатним для проживання, позивачка до цього часу не має.

02.08.2007 року профспілкова організація Тростянецької районної ради звернулась до голови районної ради Холодова Е.В. із клопотанням про виділення коштів на придбання квартири для головного бухгалтера районної ради ОСОБА_1 , сім`я якої складається з двох чоловік, і яка проживає у найманій квартирі, оскільки в її будинку неможливо жити (а.с. 24, т.1).

Рішенням Президії Тростянецької районної ради 20.04.2007 року надано згоду на фінансування придбання житла за рахунок коштів бюджету розвитку в сумі 70 тис. грн. головному бухгалтеру районної ради Захарченко О.Ю. (а.с. 25, т. 1).

На підставі договору купівлі-продажу квартири від 01.06.2007 року, укладеного ОСОБА_3 та Тростянецькою районною радою, Тростянецькою районною радою придбано двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.26-29, т. 1).

27.06.2007 року у КП «Охтирське міське бюро технічної інвентаризації» за територіальною громадою Тростянецького району та сіл в особі Тростянецької районної ради зареєстровано право комунальної власності на квартиру АДРЕСА_2 (а.с.27 на звороті, т. 1).

06.08.2007 року на спільному засіданні профспілкового комітету та адміністрації Тростянецької районної ради було прийнято рішення надати двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 головному бухгалтеру ОСОБА_1 , яка перебуває у контрольному списку на отримання житла Тростянецької районної ради та на квартирному обліку у Тростянецькій міській раді та включена до списку першочергового отримання житла (а.с.30, т. 1).

Рішенням Тростянецької районної ради від 14.08.2007 року було погоджено надання ОСОБА_1 жилого приміщення за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.32, т. 1).

У подальшому, 25.03.2008 на спільному засіданні профспілкового комітету та адміністрації Тростянецької районної ради було прийнято рішення про внесення змін до спільного рішення від 06.08.2007 року про надання ОСОБА_1 , яка проживає з чоловіком ОСОБА_5 , двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 з урахуванням права позивачки відповідно до статті 49 ЖК України на додаткову житлову площу у зв`язку з захворюванням, що підтверджується медичним висновком ЛКК (а.с.31, т. 1).

Рішенням Тростянецького районного суду від 27.03.2009 року у справі № 2-64/09 за позовом ОСОБА_1 , яке набрало законної сили 09.06.2009 року, визнано незаконними рішення виконавчого комітету Тростянецької міської ради № 172 від 31.03.2008 року і від 21.05.2008 року «Про відмову у виді ордеру на квартиру АДРЕСА_2 », та рішення виконавчого комітету Тростянецької міської ради «Про відмову у виді ордеру на квартиру АДРЕСА_2 » і зобов`язано виконавчий комітет видати ОСОБА_1 ордер на заселення спірної двокімнатної квартири житловою площею 30,7 кв.м. на склад сім`ї ОСОБА_1 та її чоловіка ОСОБА_5 (а.с.33-35, т. 1).

Рішенням суду встановлено, що 15.08.2007 року Тростянецька районна рада зверталась до виконкому Тростянецької міської ради з клопотанням про прийняття зазначеної квартири та видачу ордеру для вселення позивачці, яке виконкомом Тростянецької міської ради не було розглянуто в установленому законом порядку. Крім того, 25.03.2008 року голова Тростянецької районної ради повторно звертався до виконкому міської ради з проханням розглянути питання про видачу ОСОБА_1 ордеру на заселення спірної квартири, за наслідками розгляду якого виконкомом було ухвалено рішення № 172 від 31.03.2008 року та від 21.05.2008 року про відмову у видачі ОСОБА_1 ордеру на заселення двокімнатної квартири, які були скасовані рішенням Тростянецького районного суду від 27.03.2009 року, оскільки відповідно до статей 52, 58 ЖК України виконавчі комітети, затверджуючи спільне рішення адміністрації та профспілкового комітету та видаючи ордер на вселення, здійснюють адміністративні функції контроль за дотриманням вимог законодавства при розподілі та наданні жилих приміщень належних підприємствам, установам та організаціям, а не провадять розподіл власного комунального житла на свій розсуд.

Вказане рішення суду з моменту набрання ним законної сили (09.06.2009) і до ухвалення рішення у цій справі не виконано виконавчим комітетом Тростянецької міської ради ні у добровільному, ні у примусовому порядку.

29.09.2009 року головним державним виконавцем Огурецькою З.О. на підставі пункту 11 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про закриття виконавчого провадження, оскільки рішення боржником не виконано, державним виконавцем на боржника накладено штраф в розмірі 340 грн. та 680 грн. та направлено подання про порушення кримінальної справи відносно посадових осіб боржника за невиконання рішення суду (а.с. 49, т. 1).

Листом від 04.06.2009 року № 05/2/3-1353-10 прокуратура Сумської області повідомила ОСОБА_1 про те, що прокуратурою Тростянецького району за наслідками проведеної за поданням державного виконавця перевірки 18.09.2009 року на підставі пункту 2 статті 6 КПК прийнято рішення про відмову у порушенні кримінальної справи стосовно голови Тростянецької міської ради ОСОБА_6 за відсутністю у його діях складу злочину, передбаченого статтею 382 КК України (а.с.51, т. 1).

17.08.2011 року Тростянецька районна рада зверталась із листом до Тростянецької міської ради з метою виконання рішення Тростянецького районного суду від 27.03.2009 року у справі №2-64/09 з питання винесення на розгляд виконавчого комітету міської ради питання про видачу ОСОБА_1 ордеру на заселення квартири за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.58, т. 1).

Рішенням виконавчого комітету Тростянецької міської ради від 23.09.2011 № 536, відмовлено ОСОБА_1 у видачі ордера на заселення спірної квартири (а.с.59, т. 1).

Листом від 21.10.2011 року №83.11 прокуратура Тростянецького району повідомила ОСОБА_1 про те, що прокуратурою виконавчому комітету Тростянецької міської ради внесено припис щодо повторного винесення на розгляд виконкому питання виконання рішення Тростянецького районного суду від 27.03.2009 року у справі №2-64/09 (а.с.61, т. 1).

За результатами розгляду вказаного припису рішенням виконкому Тростянецької міської ради від 16.11.2011 року № 616 вирішено вважати недоцільним повторний розгляд питання про видачу головному бухгалтеру Тростянецької районної ради ОСОБА_1 ордеру на квартиру АДРЕСА_2 (а.с. 62, т. 1).

Листом Тростянецького районного відділу УМВС України в Сумській області від 19.08.2013 року на звернення ОСОБА_1 з приводу невиконання виконкомом Тростянецької міської ради рішення суду повідомлено про не встановлення ознак складу злочину у зв`язку з тим, що виконком Тростянецької міської ради є колегіальним органом, рішення приймається більшістю голосів, а питання видачі ОСОБА_1 ордеру на заселення не набирає більшості голосів (а.с.54, т. 1).

Протягом 2009-2021 років ОСОБА_1 також зверталась до Генеральної прокуратури України, народних депутатів, Міністерства юстиції України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо питання невиконання виконавчим комітетом Тростянецької міської ради рішення Тростянецького районного суду від 27.03.2009 року (а.с. 51-58, 60-61, 63, т. 1, а.с.24-28 том 2). На вказані звернення позивачка отримувала відповіді про взяття на контроль цього питання та роз`яснення про те, що виконання рішень суду є компетенцією органів Державної виконавчої служби, виконання рішення немайнового характеру без участі боржника неможливе, а підстави для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань відсутні.

Ухвалою Тростянецького районного суду Сумської області від 31.08.2021 року у цивільній справі №2-64/2009 було відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні заяви про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання. Виконавче провадження було закінчено 29.09.2009 року, тому не може бути розпочато знову (а.с.44-46, т. 1).

Європейським судом з прав людини прийнято і зареєстровано за № 53775/21 заяву ОСОБА_1 проти України від 21.10.2021 року про порушення статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини та статті 1 Першого протоколу до вказаної Конвенції внаслідок невиконання протягом 11 років остаточного судового рішення, яке набрало законної сили (а.с.44-45, т. 2).

Постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 року № 807-IX «Про утворення та ліквідацію районів» змінено адміністративно-територіальний устрій країни та утворено нові райони.

Рішенням Тростянецької районної ради від 02.10.2020 року вирішено безоплатно передати об`єкти та майно Тростянецької районної ради із спільної власності територіальних громад сіл та міста Тростянецького району до комунальної власності Тростянецької міської об`єднаної територіальної громади.

Рішенням Тростянецької міської ради №478 від 13.10.2020 року прийнято безоплатно зі спільної власності територіальних громад сіл та міста Тростянецького району до комунальної власності Тростянецької міської об`єднаної територіальної громади спірну двокімнатну квартиру (інвентарний номер - 101310003 (а.с. 210- 211, т. 1).

Згідно з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 04.12.2020 року № 235533382 право комунальної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано за Тростянецькою міською об`єднаною територіальною громадою в особі Тростянецької міської ради (а.с.199, т. 1).

Після обстеження житлового фонду, який було передано до комунальної власності Тростянецької міської об`єднаної територіальної громади відповідачем позивачці був направлений лист від 27.07.2021 року про добровільне виселення з квартири АДРЕСА_2 у зв`язку з проживанням у ній без законних підстав. Роз`яснено позивачці право на звернення до Центру надання адміністративних послуг про виділення для проживання кімнати у гуртожитку у разі відсутності у ОСОБА_1 іншого придатного для проживання житла (а.с.202, т. 1).

Відповідно до висновку ЛКК КНП «Тростянецький ЦПМД» від 09.08.2021 року ОСОБА_1 хворіє на розповсюджений псоріаз, змішана форма, прогресуюча стадія, що за висновком ЛКК вказує на те, що позивачка не може проживати в одній кімнаті з членами своєї сім`ї та має право на першочергове отримання житла (а.с. 67, т. 1).

Як повідомили позивач в судовому засіданні, вона разом із чоловіком вселилася у приміщення квартири у 2007році і з цього часу постійно проживає, постійно несе витрати за комунальні послуги, які надаються у приміщення квартири, а її чоловік помер у жовтня 2009 року і з цього часу користується житлом самостійно.

Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Частиною першою статті 43 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

У статті 9 Житлового кодексу Української РСР (зараз і надалі - у редакції на час виникнення спірних відносин) встановлено, що громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або в будинках житлово-будівельних кооперативів.

Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Статтею 31 ЖК Української РСР визначено, що громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР.

Громадяни беруться на облік потребуючих поліпшення житлових умов:

за місцем проживання - виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів за участю громадської комісії з житлових питань, створюваної при виконавчому комітеті;

за місцем роботи - спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації і відповідного профспілкового комітету. При цьому беруться до уваги рекомендації трудового колективу. Рішення про взяття громадян на облік потребуючих поліпшення житлових умов за місцем роботи затверджується виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів (стаття 39 ЖК Української РСР).

Відповідно до статті 42 ЖК Української РСР жилі приміщення надаються тільки громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, крім випадків, передбачених статтею 46, частинами першою і другою статті 54, частиною першої статті 90, частиною шостою статті 101, статтями 102, 110, частиною першою статті 114 цього Кодексу, а також інших випадків, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР.

Жиле приміщення надається громадянам у межах норми жилої площі, але не менше розміру, який визначається Кабінетом Міністрів України і Федерацією професійних спілок України. При цьому враховується жила площа у жилому будинку (квартирі), що перебуває у приватній власності громадян, якщо ними не використані житлові чеки (частина 1 статті 48 ЖК Української РСР).

Понад норму жилої площі окремим категоріям громадян надається додаткова жила площа у вигляді кімнати або в розмірі десяти квадратних метрів. Громадянам, що хворіють на тяжкі форми деяких хронічних захворювань, а також громадянам, яким ця площа необхідна за умовами і характером виконуваної роботи, розмір додаткової жилої площі може бути збільшено (частин 1 статті 49 ЖК Української РСР).

За приписами статті 52 ЖК Української РСР жилі приміщення в будинках відомчого житлового фонду надаються громадянам за спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету підприємства, установи, організації, затвердженим виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів, а у випадках, передбачених Радою Міністрів СРСР, - за спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету з наступним повідомленням виконавчому комітетові відповідної Ради народних депутатів про надання жилих приміщень для заселення.

На підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення (стаття 58 ЖК Української РСР).

Відповідно до пунктів 6, 10 статті 15 ЖК Української РСР виконавчі комітети районних, міських, районних у містах Рад народних депутатів у межах і в порядку, встановлених

законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР, на території району, міста, району в місті затверджують спільні рішення адміністрації і профспілкового комітету підприємства, установи, організації про надання жилих приміщень у будинках відомчого житлового фонду (стаття 52); видають ордери на жилі приміщення (частина перша статті 58, частина перша статті 122, частина друга статті 141).

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції правильно встановлено, що житловий будинок, який належить на праві власності ОСОБА_1 і знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 загальною площею 36,4 кв.м, на підставі затвердженого рішенням виконкому Тростянецької міської ради від 22.07.2005 року № 815 акту обстеження був визнаний непридатним для проживання.

Рішенням виконавчого комітету Тростянецької міської ради № 924 від 21.09.2005 року ОСОБА_1 була прийнята на квартирний облік за місцем проживання та включена до списку першочергового отримання житла.

Матеріали справи не містять доказів зняття ОСОБА_1 з квартирного обліку на першочергове отримання житла з підстав, визначених статтею 40 ЖК Української РСР.

На підставі статті 52 ЖК Української РСР спірна двокімнатна квартира за спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету від 06.08.2007 року, з урахуванням змін внесених спільним рішенням від 25.03.2008 року, була надана ОСОБА_1 разом з її чоловіком, з огляду на право позивачки на додаткову житлову площу. Вказані рішення були направлені відповідно до вимог статті 52 ЖК Української РСР на затвердження виконавчому комітету Тростянецької міської ради.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 вже понад 15 років і до цього часу фактично проживає у спірній двокімнатній квартирі без реєстрації в ній, несе витрати з оплати житлово-комунальних послуг, у тому числі за особовими рахунками з газо-, електропостачання, які відкриті на ім`я попереднього власника квартири ОСОБА_3 , який помер. Крім того, між ОСОБА_1 та Дочірнім підприємством «Екосервіс» було укладено договір про надання послуг з вивезення твердих побутових відходів (а.с. 68-186, т. 1).

Допитані в судовому засіданні суду першої інстанції свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підтвердили факт проживання ОСОБА_1 у спірній квартирі протягом останніх 15 років та проведення у ній капітального ремонту разом з чоловіком із заміною підлоги, каналізації, вікон, вхідних дверей, шпалер.

Крім того, рішенням Тростянецького районного суду від 27.03.2009 року у справі № 2-64/09 за позовом ОСОБА_1 , яке набрало законної сили 09.06.2009 року, по суті встановлено право ОСОБА_1 на користування квартирою АДРЕСА_2 , що узгоджується з висновком, який викладено у постанові Верховного Суду від 15.06.2020 року у справі № 588/1311/17 у справі за позовом ОСОБА_1 про визнання права власності на цю квартиру за набувальною давністю (а.с.209 том 1).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 як особа, що у встановленому порядку, перебуваючи на квартирному обліку, набула право на поліпшення житлових умов через аварійний стан її житла, та отримала відповідно до вимог статті 52 ЖК Української РСР на підставі спільного рішення адміністрації і профспілкового комітету Тростянецької районної ради спірну двокімнатну квартиру.

Рішення виконкому Тростянецької міської ради № 172 від 31.03.2008 року та від 21.05.2008 про відмову у видачі ОСОБА_1 ордеру на заселення двокімнатної квартири, що прийняті всупереч імперативним приписам статей 52, 58 ЖК Української РСР і скасовані судом як незаконні, порушують її гарантоване право, закріплено у ст. 47 Конституції України, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Тривале не виконання міською радою судового рішення від 27.03.2009 року, яким міську раду зобов`язано видати ОСОБА_1 ордер на спірну квартиру, штучно створює перешкоди для реалізації нею свого права на укладення договору найму житлового приміщення, реєстрацію місця проживання у житлі, в якому вона фактично тривалий час проживає як особа, що потребувала поліпшення житлових умов, і якій була виділена указана квартира за рішенням уповноважених суб`єктів в установленому законом порядку.

Отже,колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_1 , яка вселилася в приміщення квартири після прийняття рішенням Тростянецької районної ради від 14.08.2007 року про погоджено надання їй жилого приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , і отримання ключів від квартири, отже таке вселенняу приміщення квартири при відсутності ордера на її заселення не є самовільним.

Оскільки, відповідно до ст. 61 ЖК УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення, її вимоги про визнання за нею такого право є обґрунтованим і підлягає судовому захисту у зв`язку із невизнанням за нею цього права Тростянецькою міською радою.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (стаття 8 Конституції України). Принцип верховенства права включає свободу від свавілля. Рішення суду, яке набрало законної сили в силу приписів статей 129, 129-1 Конституції України є обов`язковим до виконання.

Виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, складовою права на справедливий суд.

Принцип пропорційності, закріплений у ст.11 ЦПК України, передбачає, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає таким, що буде відповідати принципу пропорційності визнання за ОСОБА_1 право користування спірним приміщенням квартири з метою завершити її намагання реалізувати своє право на житло внаслідок недобросовісної поведінки органу місцевого самоврядування - Тростянецької міської ради, яка ухилення від добровільного виконання рішення суду від 27.03.2009 року, оскільки його примусове виконання завершено при залишеному невиконаним рішення суду.

Фактичні обставини на які посилається апелянт, а саме, проведення позивачем державної реєстрації права власності на житловий будинок та зміна її складу сім`ї за час, який сплинув після прийняття рішення про надання їй квартири, не можна визнати законними і такими, що дає міській раді не виконувати рішення суду, яке набрало законної сили.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін (рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції», п. 40).

Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок (рішення у справі «Immobiliare Saffi «проти Італії», заява № 22774/93, п. 66, ECHR 1999-V).

Неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого статті 1 Протоколу № 1 (п. 53 рішення ЄСПЛ у справі «Войтенко проти України» від 29 червня 2004 року № 18966/02).

У рішенні ЄСПЛ від 15.10.2009 по справі «Комнацький проти України» (заява № 40753/07, п.22) Суд вказав, що держава повинна забезпечити гарантії, передбачені Конвенцією, і що протиріччя між органами місцевої влади не повинні вплинути на права заявника, гарантовані Конвенцією.

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення у справі «Піалопулос та інші проти Греції», пункт 68).

За встановлених обставин справи та вимог закону, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, прийшов до обґрунтованого висновку про захист невизнаного відповідачем права ОСОБА_1 користуватися спірною квартирою, у спосіб визнавши за нею право користування житловим приміщенням двокімнатною квартирою АДРЕСА_2 .

Не заслуговують на увагу колегії суддів доводи апеляційної скарги про те, що належний ОСОБА_1 житловий будинок по АДРЕСА_3 приданий для проживання, оскільки фізичний знос його становить 40% і за значний проміжок часу могли бути здійсненні поліпшення будинку, з огляду на таке.

З копії технічного паспорту на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 , який складено 15.02.2003 року Охтирським міжміським бюро технічної інвентаризації, вбачається, що знос житлового будинку побудованого у 1968 році становить 40 % (а.с. 97-100, т. 2). Натомість, відповідно до акту затвердженого рішенням виконкому Тростянецької міської ради від 22.07.2005 року № 815, знос житлового будинку, належного ОСОБА_1 становить 87 %, що свідчить про його непридатність для проживання. Відповідачем не надано суду належних і допустимих доказів, які характеризують технічний стан указаного житлового приміщення на цей час.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява №4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, вірно визначив характер спірних правовідносин, надавши правильно правову оцінку фактичним обставинам справи.

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування чи зміни ухвалених судових рішень.

Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив судові рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Тростянецької міської ради залишити без задоволення.

Рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 16 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27 грудня 2022 року.

Головуючий - С. С. Ткачук

Судді: О. Ю. Кононенко

В. І. Криворотенко