КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2022 року м. Київ

Унікальний номер справи № 363/3975/16-ц

Апеляційне провадження № 22-ц/824/1926/2022

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.,

за участю секретаря судового засідання - Гаврюшенко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 21 вересня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Баличевої М.Б., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Осипенка Дмитра Олеговича, Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк», треті особи: ОСОБА_2 , управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса, скасування запису про право власності та зобов`язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в :

У жовтні 2016 року позивач звернулася до суду з позовом, у якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Осипенка Д.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 29608215 від 16 травня 2016 року, згідно з яким здійснено державну реєстрацію права власності на земельну ділянку: цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, площа 0,1285 га, кадастровий номер: :03:2830152, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 за ПАТ «Перший Український Міжнародний банк»;

- скасувати запис про право власності № 14514150 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, внесений 10 травня 2016 року на підставі рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Осипенка Д.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 16 травня 2016 року, індексний номер 29608215 та зобов`язати приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Осипенка Д.О. вилучити його з державного реєстру речових прав на нерухоме майно;

- визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Осипенка Д.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 16 травня 2016 року, індексний номер 29607789, згідно з яким здійснено державну реєстрацію права власності на житловий будинок загальною площею 208,3 кв.м., житловою площею 87,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . На земельній ділянці розташовані: житловий будинок - черепашник, цегла, літ. «А», сарай - літ «В», гараж - літ. «Д», сарай - літ. «Є», баня - літ. «Ж», сарай - літ. «З», огорожа - «1-5», вимощення «V-VI», яма вигрібна «ІV» за ПАТ «Перший Український Міжнародний банк»;

- скасувати запис про право власності № 14513829 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, внесений 10 травня 2016 року на підставі рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Осипенка Д.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 16 травня 2016 року, індексний номер: 29607789 та зобов`язати приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Осипенка Д.О. вилучити його з державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12 вересня 2008 року між ОСОБА_2 та ЗАТ «Перший Український Міжнародний банк» було укладено кредитний договір № 6875578, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 400 000 доларів США.

У забезпечення виконання позичальником умов кредитного договору 12 вересня 2008 року між ЗАТ «Перший Український Міжнародний банк», правонаступником якого є ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки № 6876120, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мироником О.В. та зареєстрований в реєстрі за № 7105. У відповідності до умов п. 1.2.1 договору іпотеки предметом іпотеки є житловий будинок загальною площею 208,3 кв.м., житловою площею 87,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . На земельній ділянці розташовані: житловий будинок - черепашник, цегла, літ. «А», сарай - літ «В», гараж - літ. «Д», сарай - літ. «Є», баня - літ. «Ж», сарай - літ. «З», огорожа - «1-5», вимощення «V-VI», яма вигрібна «ІV». Також предметом іпотеки є земельна ділянка: цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, площа 0,1285 га, кадастровий номер: :03:2830152. Земельна ділянка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . У відповідності до п. 1.1 договору іпотеки іпотекою забезпечується виконання всіх зобов`язань ОСОБА_2 перед іпотекодержателем, що випливають з кредитного договору № 6875578 від 12 вересня 2008 року.

10 травня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенко Д.О. було зареєстровано право власності на земельну ділянку (номер про право власності 14514150) за ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером: 29608215 від 16 травня 2016 року. Крім того, 10 травня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенко Д.О. було зареєстровано право власності на житловий будинок (номер запису про право власності 14513829) за ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 29607789 від 16 травня 2016 року. Позивач вважає, що реєстрація права власності за ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» відбулось незаконно, з порушенням порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, порушенням вимог ст.ст. 35, 36, 37 Закону України «Про іпотеку», оскільки сторони погодили, що іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання виключно на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому ст. 37 Закон України «Про іпотеку». Позивач також зазначав, що у разі звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, при реєстрації прав власності на таке майно, правовстановлюючим документом повинен бути договір про задоволення вимог іпотекодержателя. Однак, такий договір між позивачем та відповідачем не укладався, а відтак, позивач згоди на відчуження спірного майна не надавав. Сама по собі умова договору іпотеки про можливість набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки не свідчить про волевиявлення іпотекодавця на вибуття майна з його володіння, а тому іпотечний договір не є документом, на підставі якого можливо проводити реєстрацію права власності на нерухоме майно. За наявності вказаних вище обставин, державний реєстратор зобов`язаний був відмовити банку у здійсненні реєстрації права власності на спірне нерухоме майно, у зв`язку із чим рішення про державну реєстрацію є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Крім того, у порушення вимог ст. 35 Закону України «Про іпотеку» та п. 4.7.1. договору іпотеки іпотекодавцю не було надіслано вимоги про усунення порушення забезпеченого іпотекою зобов`язання. Однак, жодної вимоги від АТ «Перший Український Міжнародний банк» іпотекодавець не отримувала. На думку позивача, вказані обставини свідчать про ігнорування АТ «Перший Український Міжнародний банк» процедури позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки та недотримання вимог чинного законодавства, а також вимог договору іпотеки, які регулюють порядок позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки. Вказував, що банком не були надані докази, які підтверджують факт наявності заборгованості та взагалі підстави для реєстрації права власності на предмет іпотеки за АТ «Перший Український Міжнародний банк» були відсутні, як і була відсутня належна оцінка суб`єкта оціночної діяльності для подальшої реєстрації права власності на предмет іпотеки в порядку вимог ст. 39 Закону України «Про іпотеку» (т. 1 а.с. 1-6, 60-69, т. 2 а.с. 85-95).

У грудні 2019 року представник АТ «Перший Український Міжнародний банк» - адвокат Лупич А.В. подав відзив на позовну заяву та просив відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування відзиву зазначав, що банком було дотримано законодавчо встановленої процедури звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом прийняття у власність в рахунок простроченого грошового зобов`язання. Вказував, що п. 4.7.2 договору іпотеки передбачено застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки. Відповідно до вимог п. 4.4 договору іпотеки та ст. 35 Закону України «Про іпотеку» банком було надіслано на адресу боржника та іпотекодавця вимоги від 06 грудня 2013 року про усунення порушення основного зобов`язання. Позивач отримала вимогу особисто 16 грудня 2013 року, а третя особа ОСОБА_2 отримав вимогу 18 березня 2014 року. При цьому, наявність боргу третьої особи ОСОБА_2 перед банком встановлено рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 21 березня 2014 року по справі № 2-1110/14, яке набрало законної сили 15 серпня 2014 року та є преюдиційним фактом. Звертав увагу на те, що 10 травня 2016 року банк звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Осипенка Д.О. та подав усі необхідні документи для здійснення реєстраційних дій щодо іпотечного майна, на підставі яких нотаріус здійснив реєстрацію права власності АТ «Перший Український Міжнародний банк» на предмет іпотеки з дотриманням вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (т. 2 а.с. 194-196).

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 21 вересня 2021 року у задоволенні вказаного позову відмовлено. Заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 06.03.2017 року у виді накладення арешту на земельну ділянку площею 0,1285 га, кадастровий номер :03:283:0152, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та житловий будинок загальною площею 208,3 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 - скасовано (т. 3 а.с. 245-255).

Не погодившись з рішенням суду, 28 жовтня 2021 року представник ОСОБА_1 - адвокат Касьяненко Д.Л. подав до суду апеляційну скаргу, у якій просив рішення суду скасувати та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити (т. 4 а.с. 9-14).

Апеляційну скаргу мотивував тим, що АТ «Перший Український Міжнародний банк» не було дотримано процедури звернення стягнення на нерухоме майно, оскільки в порушення ст. 35 Закону України «Про іпотеку» та п. 4.7.1 договору іпотеки іпотекодавцю не було надіслано вимоги про усунення порушення забезпеченого іпотекою зобов`язання. Жодної вимоги від АТ «Перший Український Міжнародний банк» іпотекодавець не отримувала. Крім того, відсутні докази того, що банком було подано приватному нотаріусу будь-які докази наявності заборгованості позивача перед банком. Вважає, що реєстрація права власності на предмет іпотеки за АТ «Перший Український Міжнародний банк» відбулася незаконно, з порушенням порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, порушенням вимог ст. 35, 36, 37 Закону України «Про іпотеку», а також вимог договору іпотеки, а тому підлягає скасуванню.

У відзиві на апеляційну скаргу представник АТ «Перший Український Міжнародний банк» Дмитренко Ю.І. просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги в повному обсязі (т. 4 а.с. 53-55).

З огляду на положення ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Ординат З.А. підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

Інші особи,які берутьучасть усправі досуду неприбули, прочас тамісце розгляду справи були сповіщені поштовими повідомленнями, телефонограмами та на зазначені ними адреси електронної пошти із забезпеченням технічної фіксації таких повідомлень, тобто належним чином, про що у справі є докази. Повідомлення третій особі ОСОБА_2 повернулось із відміткою працівників пошти про відсутність адресата за вказаною ним адресою, заяви про зміну адреси місця проживання (знаходження) від ОСОБА_2 до суду не надходили. Представник Банку - адвокат Косєй Т.М. подала заяву з проханням розглянути справу за її відсутності (т. 4 а.с. 42-52, 80-82, 98-114).

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Відповідно до частини 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Шульга проти України», № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі «Мусієнко проти України», № 26976/06).

Зважаючи на вимоги ч.ч. 9, 11 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ст. 131, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що 12 вересня 2008 року між ОСОБА_2 та ЗАТ «Перший Український Міжнародний банк» (правонаступником якого є АТ «ПУМБ»), укладено кредитний договір № 6875578.

На забезпечення виконання позичальником умов кредитного договору 12 вересня 2008 року між ОСОБА_1 та ЗАТ «Перший Український Міжнародний банк», правонаступником якого є АТ «Перший Український Міжнародний банк», укладено іпотечний договір № 6876120, за умовами якого позивач передала в іпотеку банку житловий будинок загальною площею 208,3 кв.м, житловою площею 87,2 кв.м та земельну ділянку площею 0,1285 га, кадастровий номер: :03:2830152, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 76-80).

Статтею 4 договору іпотеки № 6876120 від 12 вересня 2008 року передбачено умови щодо задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки.

Пунктом 4.1 вказаного договору іпотеки передбачено, що іпотекодержатель вправі звернути стягнення на предмет іпотеки та одержати задоволення своїх вимог з вартості предмету іпотеки переважно перед іншими кредиторами Іпотекодавця в таких випадках: пп. 4.1.1. у разі невиконання чи неналежного виконання основного зобов`язання; пп. 4.1.2. у разі невиконання вимоги іпотекодержателя про дострокове виконання основного зобов`язання, зробленої на підставі закону, кредитного договору чи цього договору; пп. 4.1.3. незалежно від настання строку виконання основного зобов`язання у разі (1) смерті іпотекодавця; (2) коли іпотекодавцем порушено свої обов`язки щодо збереження та/або страхування предмету іпотеки; (3) коли предмет іпотеки використовується іпотекодавцем не за призначенням; (4) будь-якого порушення іпотекодавцем умов цього договору або будь-якого порушення умов кредитного договору; (5) коли іншою особою розпочато процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки; (6) порушення провадження у справі про відновлення платоспроможності або визнання банкрутом іпотекодавця та/або боржника за договором, на підставі якого виникло основне зобов`язання; пп. 4.1.4. в інших випадках, передбачених цим договором та чинним законодавством України.

Пунктом 4.2 вказаного договору іпотеки передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється одним з таких способів за вибором іпотекодержателя: (1) за рішенням суду; (2) на підставі виконавчого напису нотаріуса; (3) шляхом позасудового врегулювання відповідно до передбачених цим договором застережень про задоволення вимог іпотекодержателя. Визначені цим договором способи звернення стягнення на предмет іпотеки не перешкоджають іпотекодержателю застосувати інші способи звернення стягнення на предмет іпотеки, встановлені чинним законодавством України та/або письмовою домовленістю сторін. У разі, якщо визначені цим договором та/або чинним законодавством заходи позасудового врегулювання з будь-яких причин не призвели до задоволення вимог іпотекодержателя в повному обсязі, іпотекодержатель вправі в будь-який час припинити процедуру позасудового врегулювання та звернути стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса чи за рішенням суду (за вибором іпотекодержателя).

Пунктом 4.3 вказаного договору іпотеки передбачено, що реалізація предмету іпотеки, на який звернено стягнення за рішенням суду або на підставі виконавчого напису нотаріуса, здійснюється в порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Пунктом 4.4 вказаного договору іпотеки передбачено, що у разі порушення умов кредитного договору та/або умов цього договору іпотекодержатель надсилає особі, яка порушила свої обов`язки, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не більш ніж тридцятиденний строк, та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього договору та/або чинного законодавства України. Положення цього пункту не перешкоджає іпотекодержателю здійснювати свої права, визначені статтею 12 Закону України «Про іпотеку», без попереднього повідомлення іпотекодавця, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмета іпотеки та/або звернутися у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у порядку, встановленому законодавством України.

Пунктом 4.7 вказаного договору іпотеки передбачено застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки.

Згідно з пунктом 4.7.1. вказаного договору іпотеки у разі виникнення у іпотекодержателя право звернути стягнення на предмет іпотеки, іпотекодержатель може прийняти рішення про прийняття предмету іпотеки у свою власність, про що письмово повідомляє іпотекодавця. В зазначеному повідомлені має міститися: підстави звернення стягнення на предмет іпотеки, ціна, за якою предмет іпотеки переходить у власність іпотекодержателя, суть та розмір вимог за основним зобов`язанням та вимог щодо відшкодування витрат іпотекодержателя, передбачених цим договором, які припиняються в результаті переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки.

Пунктом 4.7.2. вказаного договору іпотеки передбачено, що зазначене застереження, яке вважається договором про задоволення вимог іпотекодержателя, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Згідно з пунктом 4.7.3. вказаного договору іпотеки іпотекодавець бере на себе обов`язок вчиняти всі залежні від нього дії, які можуть стати необхідними для переходу права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя, а також дії, які не є необхідними, але можуть зробити процес переходу права власності належним, простим та максимально швидким.

06 грудня 2013 року АТ «Перший Український Міжнародний банк» на поштову адресу позичальника ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) та іпотекодавця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; АДРЕСА_1 ) було направлено письмову вимогу про усунення порушення основного зобов`язання за кредитним договором № 6875578 від 12 вересня 2008 року, оскільки порушення боржником своїх зобов`язань за кредитним договором є підставою для ініціювання Банком процедури звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № 6876120, за умовами якого ОСОБА_1 передала в іпотеку банку житловий будинок та земельну ділянку, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . АТ «Перший Український Міжнародний банк» запропонував усунути порушення щодо виконання основного зобов`язання за кредитним договором № 6875578 від 12 вересня 2008 року протягом 30 днів з моменту отримання даної вимоги та попередив, що в разі невиконання даної вимоги Банком буде розпочата процедура звернення стягнення на предмет іпотеки (т. 1 а.с. 147).

16 грудня 2013 року позивач ОСОБА_1 отримала поштою за адресою: АДРЕСА_2 , від АТ «Перший український міжнародний банк» письмову вимогу про усунення порушення основного зобов`язання за кредитним договором № 6875578 від 12 вересня 2008 року, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (т. 1 а.с. 148).

18 березня 2014 року ОСОБА_2 отримав поштою за адресою: АДРЕСА_2 , від АТ «Перший український міжнародний банк» письмову вимогу про усунення порушення основного зобов`язання за кредитним договором № 6875578 від 12 вересня 2008 року, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (т. 1 а.с. 145).

Однак, вимоги АТ «Перший український міжнародний банк» ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не були виконані.

Заочним рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 21 березня 2014 року позов АТ «Перший Український Міжнародний банк» задоволено та стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ «Перший Український Міжнародний банк» заборгованість за кредитним договором № 6875578 від 12 вересня 2008 року в розмірі 394 597,78 дол. США, еквівалент 8 991,11 дол. США. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 441, 00 грн. Рішення суду набрало законної сили 15 серпня 2014 року (т. 1 а.с. 143-144).

Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до висновку суб`єкта оціночної діяльності асоціації «УкрЕксПроБуд» ОСОБА_3 ринкова вартість об`єкта оцінки - житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , станом на дату 05 квітня 2016 року, без ПДВ, складає 1 825 445,55 грн.(один мільйон вісімсот двадцять п`ять тисяч чотириста п`ятдесят п`ять гривень п`ятдесят п`ять копійок) (т. 3 а.с. 236).

Відповідно до висновку суб`єкта оціночної діяльності асоціації «УкрЕксПроБуд» ОСОБА_3 ринкова вартість об`єкта оцінки - земельної ділянки площею 0,1285 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер: :03:283:0152, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на дату 05 квітня 2016 року, без ПДВ, складає 650 000, 00 грн. (шістсот п`ятдесят тисяч гривень) (т. 3 а.с. 236а).

10 травня 2016 року АТ «Перший Український Міжнародний банк» звернулося до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Осипенка Д.О. із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на земельну ділянку та житловий будинок, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (т. 3 а.с. 237).

16 травня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенком Д.О. було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 29608215 від 16 травня 2016 року та № 29607789 від 16 травня 2016 року та зареєстровано право власності за АТ «ПУМБ» на зазначену земельну ділянку та житловий будинок (запис від 10 травня 2016 року № 14514150 та № 14513829 відповідно) (т. 1 а.с. 71-78).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» від 05 червня 2003 року № 898-ІV (далі - Закон № 898-ІV), іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3).

За змістом частини першої статті 33 Закону № 898-IV (в редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

За приписами частини першої статті 35 Закону № 898-IV, у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Належним слід вважати надсилання вимоги з дотриманням встановленого договором порядку на адресу отримувача, яка вказана в договорі або додатково повідомлена відповідно до умов договору. Якщо такий порядок договором не визначений, відповідно до звичаїв ділового обороту належне направлення вимоги може здійснюватися засобами поштового зв`язку чи кур`єрської служби, які дозволяють встановити зміст відправлення та підтвердити його вручення, наприклад, цінним листом з описом вкладеного відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270.

Належним дотриманням іпотекодержателем процедури повідомлення іпотекодавця та боржника, якщо він є відмінним від іпотекодавця, про вимогу стосовно усунення порушення також слід вважати таке повідомлення, що було надіслане належним чином, проте не отримане внаслідок недбалості або ухилення від отримання.

Направлення такої вимоги іпотекодавцю про усунення порушень основного зобов`язання обґрунтовується саме тим, що іпотекодавець має право замість боржника усунути порушення основного зобов`язання і тим самим убезпечити себе від звернення стягнення на належний йому предмет іпотеки.

В разі дотримання іпотекодержателем порядку належного надсилання вимоги про усунення порушення основного зобов`язання діє презумпція належного повідомлення іпотекодержателя про необхідність усунення порушень основного зобов`язання, яка може бути спростована іпотекодавцем в загальному порядку.

За відсутності такого належного надсилання вимоги відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець не набуває права звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання.

Таким чином, недотримання вимог частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» щодо належного надсилання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, вимоги про усунення порушення основного зобов`язання унеможливлює застосовування позасудового способу задоволення вимог іпотекодержателя.

Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного суду від 29 вересня 2020 року у справі № 757/13243/17.

Згідно з частиною першою, другою статті 36 Закону № 898-IV (в редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Після внесення Законом № 800-VI змін до статті 36 Закону № 898-IV її нормами передбачено, зокрема, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Положеннями статті 37 Закону № 898-IV (в редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Із внесенням змін до цієї норми згідно із Законом України від 25 грудня 2008 року № 800-VI «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» (далі - Закон № 800-VI в редакції яка була чинною на час вчинення реєстрації права власності на предмет іпотеки за Банком) норми статті 37 Закону № 898-IV передбачають, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості

предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Відповідач АТ «Перший Український Міжнародний банк» посилався на направлення боржнику ОСОБА_2 та іпотекодавцю ОСОБА_1 вимоги про усунення порушення основного зобов`язання, яку ОСОБА_2 отримав поштою 18 березня 2014 року, а ОСОБА_1 отримала поштою 16 грудня 2013 року, факт вручення яких підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (т. 3 а.с. 228, 232).

Посилання апелянта на те, що ОСОБА_1 не отримувала жодної вимоги від АТ «Перший Український Міжнародний банк» спростовується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке свідчить про отримання нею особисто 16 грудня 2013 року вимоги Банку про усунення порушення основного зобов`язання.

Факт наявності заборгованості за кредитним договором № 6875578 від 12 вересня 2008 року було встановлено заочним рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 21 березня 2014 року, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ «Перший Український Міжнародний банк» заборгованість в розмірі 394 597,78 дол. США, еквівалент 8 991,11 дол. США. (т. 1 а.с. 143-144).

Вказане свідчить про те, що станом на день ухвалення рішення про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором, досудову вимогу банку про усунення порушення основного зобов`язання, яку ОСОБА_1 отримала 16 грудня 2013 року, не виконала.

Враховуючи ту обставину, що АТ «Перший Український Міжнародний банк» належним чином надіслав вимоги відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку», які іпотекодавець та боржник отримали, проте, не виконали протягом 30 днів з моменту отримання, банк набув право звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання.

Встановлено, що у пункті 4.7 договору іпотеки від 12 вересня 2008 року сторони передбачили застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки.

Пунктом 4.7.2. вказаного договору іпотеки передбачено, що зазначене застереження, яке вважається договором про задоволення вимог іпотекодержателя, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Відповідно до пункту 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (в редакції, чинній на час вчинення оспорюваних реєстраційних дій), для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем.

З наданих банком копій реєстраційної справи вбачається, що банк надав для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки: заяву про державну реєстрацію від 10 травня 2016 року, копії вимог про усунення порушення основного зобов`язання від 06 грудня 2013 року, направлені ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , копії рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень, опис вкладення у цінний лист, висновки про вартість майна (будинку та земельної ділянки) від 05 квітня 2016 року (т. 3 а.с. 228-237).

Відповідно до висновку суб`єкта оціночної діяльності асоціації «УкрЕксПроБуд» ОСОБА_3 ринкова вартість об`єкта оцінки - житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , станом на дату 05 квітня 2016 року, без ПДВ, складає 1 825 445,55 грн.(один мільйон вісімсот двадцять п`ять тисяч чотириста п`ятдесят п`ять гривень п`ятдесят п`ять копійок) (т. 3 а.с. 236).

Відповідно до висновку суб`єкта оціночної діяльності асоціації «УкрЕксПроБуд» ОСОБА_3 ринкова вартість об`єкта оцінки - земельної ділянки площею 0,1285 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер: :03:283:0152, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на дату 05 квітня 2016 року, без ПДВ, складає 650 000, 00 грн. (шістсот п`ятдесят тисяч гривень) (т. 3 а.с. 236а).

Таким чином, доводи апеляційної скарги, що банком не було надано нотаріусу при реєстрації права власності на предмет іпотеки звіту про оцінку майна суб`єкта оціночної діяльності спростовуються наявними у матеріалах справи висновками, які містяться у матеріалах реєстраційної справи.

Таким чином, відсутні підстави для скасування рішеньприватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Осипенка Д.О. та записів про державну реєстрацію права власності на будинок та земельну ділянку, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 за АТ «Перший Український Міжнародний банк».

У пункті 31 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 911/1681/18 (провадження № 12-295гс18) зазначено, що «спір про скасування рішення, запису щодо скасування права власності на об`єкт нерухомого майна має розглядатися як спір, пов`язаний з порушенням цивільних прав ТОВ «Аверс-Сіті» на спірний об`єкт нерухомості. Належним відповідачем у такій справі є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено відповідний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Участь державного реєстратора як співвідповідача (якщо позивач вважає його винним у порушенні прав) у спорі не змінює його цивільно-правового характеру».

Схожі правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 695/500/17 (провадження № 14-60цс19), від 05 червня 2019 року у справі № 911/1580/18 (провадження № 12-53гс19).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 жовтня 2021 року по справі № 357/11231/18 (провадження № 61-4960св20) зроблено висновок, що «спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно чи обтяження такого права за іншою особою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є цивільно-правовим. А тому вирішення таких спорів здійснюється за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін. Належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано».

У справі, що переглядається, зміст і характер відносин між учасниками справи, встановлені судами обставини справи підтверджують, що спір у ОСОБА_1 щодо скасування рішень про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно є з Акціонерним товариством «Перший український міжнародний банк», який притягнутий до участі у справі як відповідач. Натомість приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Осипенко Д.О., який діяв як державний реєстратор, здійснивши оспорювані позивачкою рішення про державну реєстрацію прав та відповідні записи про реєстрацію таких речових прав, є неналежним відповідачем. Поряд з цим, відсутність в мотивувальній частині оскаржуваного рішення районного суду вказівки на це, не призвело до неправильного вирішення справи по суті спору, і таких доводів подана апеляційна скарга не містить.

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Інші доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст. 367, ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -залишити без задоволення.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 21 вересня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 23 червня 2022 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

О.В. Борисова

В.М. Ратнікова