Справа №333/2522/21
Провадження №2/333/246/22
РІШЕННЯ

Іменем України

23 червня 2022 року м.Запоріжжя

Комунарський районний суд м.Запоріжжя у складі: судді Тучкова С.С., за участю секретаря судового засідання Шелесько Ю.О., представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, цивільну справу №333/2522/21 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про звільнення від сплати встановлених рішенням суду аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_4 про звільнення від сплати аліментів встановлених за рішенням суду. В обґрунтування поданого позову зазначив, що 04.04.2009 року між ним та ОСОБА_4 було зареєстровано шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_1 від зазначеного шлюбу народився син ОСОБА_5 . 02.09.2014 року Комунарським районним судом м.Запоріжжя розглянуто цивільну справу 333/5043/14 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу. Вказаний позов задоволено повністю, рішення Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 02.09.2014 набрало законної сили. 22.07.2014 року Комунарським районним судом м.Запоріжжя розглянуто цивільну справу 333/5176/14 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, ухвалив рішення, яким вказаний позов ОСОБА_4 задовольнив повністю та стягнув з ОСОБА_3 на користь позивачки аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно. 09.11.2015 року Комунарським ВДВС м.Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області було відкрито виконавче провадження №49289940 щодо стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання сина ОСОБА_5 . 05.05.2018 року ОСОБА_3 повернувся з Республіки Польща, де до цього проживав. У червні 2018 року сімейні відносини між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були фактично поновлені. 11.06.2018 року мати позивача ОСОБА_3 купила квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . З дозволу ОСОБА_6 (матері ОСОБА_3 ), а саме з 11.06.2018 року ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , та їхній син ОСОБА_5 проживаємо в даній квартирі. 25.06.2018 року ОСОБА_6 за вказаною адресою зареєструвала ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Проживаючи в квартирі за вказаною адресою вони мали спільний бюджет, за рахунок якого утримали малолітнього сина ОСОБА_5 . У період часу з 31.08.2018 року до 13.08.2020 року на час проживання в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 їхній син ОСОБА_5 навчався у Запорізькій загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів №84. У зв`язку з фактичним поновленням сімейних відносин відповідач подала до державної виконавчої службу заяву про повернення виконавчого документу стягувачу. Наприкінці липня 2020 року фактичні сімейні відносини між позивачем та відповідачем були припинені. У зв`язку з чим ОСОБА_4 наприкінці липня повторно звернулася до Комунарського ВДВС у м.Запоріжжя із заявою про примусове виконання рішення Комунарського районного суду м.Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітньої дитини. З урахуванням того, що у період часу з 11.06.2018 року до 27.07.2020 року включно вони проживали однією сім`єю, мали спільний бюджет, за рахунок якого утримували малолітнього сина ОСОБА_5 позивач вважає, що його потрібно звільнити від сплати аліментів на користь ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_5 за вище вказаний період.

Відповідачем було подано відзив на позовну заяву, за якими вона повністю заперечувала проти задоволення позову, вважаючи його необґрунтованим, виходячи з наступного. Відповідач дійсно проживала з позивачем в період 11.06.2018 року по 03.06.2020 року, а не по 27.07.2020 як стверджує позивач. Однак, хоча і проживали в одному житловому приміщенні, але не мали спільного бюджету, спільного харчування, не купували майна для спільного користування, не приймали спільної участі в утриманні житла, не піклувалися один про одного, не допомагали один одному, не мали взаємних прав та обов`язків. В цей період часу відповідач не має з відповідачем взагалі жодних відносин, що могли б хоча б віддалено охарактеризувати їх однією сім`єю. Позивач жодного разу не надав коштів на утримання дитини, жодним чином не приймав участі у вихованні дитини. Факт проживання відповідача та позивача в одному житловому приміщенні сам по собі не звільняє ОСОБА_3 від обов`язку утримувати дитину. В свою чергу, позивач не надав суду жодного належного та допустимого доказу, що підтвердив би обставини, на які він посилається в обґрунтуванні позову. Також позивач не надав жодного доказу, що підтвердив би факт реального виконання ним обов`язку щодо утримання сина протягом спірного періоду. Обставини, на які посилається ОСОБА_3 в обґрунтуванні позову, не є підставою для звільнення його від сплати аліментів за період з 11.06.2018 по 27.07.2020 року. З 03.06.2020 року відповідач за сімейними обставинами переїхала жити до своєї матері у селище Комиш-Зоря на постійне місце проживання разом з всіма речами, де вже проживав її син ОСОБА_5 . В літку відповідач перевела спільного з позивачем сина до Комиш-Зорянської загальноосвітньої середньої школи І-ІІІ ступенів, про що свідчить підтвердження надане директором школи, копія якого додається до відзиву. Ці факти заперечують вимогу позивача у тому, щоб звільнити його від сплати аліментів у період з червня 2018 року до 27.07.2020 року, бо фактично їхній син проживав у селищі Комиш-Зоря з березня 2020 року, а відповідач з червня 2020 року. На підставі цих фактів відповідач просить відмовити в позовних вимогах в повному обсязі.

27.05.2021 року від представника позивача надійшла на адресу суду відповідь на відзив. Відповідно до якого зазначено, що відповідач у своєму відзиві просить суд відмовити в повному обсязі у задоволенні позову. При цьому визнає обставину щодо спільного проживання у період часу з 11.06.2018 року до 03.06.2020 року у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_6 . Також відповідач визнає у відзиві обставину щодо проживання сина ОСОБА_5 , у період часу з 11.06.2018 року до початку березня 2020 року разом із позивачем (батьком) та відповідачем (матір`ю). Таким чином оскільки відповідач визнає ці обставини, спільного проживання у вказаній квартирі, то вони не потребують доказування. У своєму відзиві відповідач не надає жодних, належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження обставин на які вона посилається.

14.06.2021 року на адресу суду через канцелярію надійшли заперечення на відповідь на відзив направлені представником відповідача. В яких проти позову заперечують в повному обсязі спираючись на факти наведені в відзиві, а також на правову позицію висновку Верховного Суду у постанові від 22.04.2021 року згідно якої «обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту проживання спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин».

У судовому засіданні представник позивача адвокат Железняк А.В. позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити у повному обсязі з підстав, викладених у позові.

У судовому засіданні представник відповідача адвокат Крамаренко А.А. просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав визначених у відзиві на позовну заяву.

У судовому засіданні 02.12.2021 року відповідач додатково до відзиву зазначила, що позивач жодним чином її матеріально не забезпечував, з червня 2018 року по червень 2020 року жили в одній квартирі, але спільного побуту не мали, дитині позивач ніколи нічого не покупав. Заяву про повернення виконавчого документу стягувачу вона написала на прохання позивача, адже він мав намір виїхати на заробітки до Польщі.

Суд, заслухавши пояснення сторін і покази свідків, вивчивши матеріали справи, дійшов таких висновків.

Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.

Згідно з п.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Положеннями ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.ст.76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно із свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданого 28.07.2009 року Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, ОСОБА_3 є батьком, а ОСОБА_4 є матір`ю дитини ОСОБА_5 (том 1 а.с.8).

Згідно рішення Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 02.09.2014 шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 розірвано (том 1 а.с.9-11).

Рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 22.07.2014 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 (том 1 а.с.12-15).

28.07.2020 року повторно відкрито виконавче про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 (том 1 а.с.23).

За договором купівлі-продажу від 11.06.2018 року ОСОБА_6 набула у власність квартиру АДРЕСА_2 (том 1 а.с.18-20).

Згідно довідки за №37 від 05.04.2021 року ОСОБА_5 навчався в Запорізькій загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів №84 Запорізької міської ради Запорізької області з 31.08.2018 року по 13.08.2020 року (том 1 а.с.22)

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснила суду, що вона матір позивача. У 2018 році придбала квартиру для її сина і колишньої невістки, які майже відразу до неї заселилися. В подальшому вони жили разом з онуком. Мешкали вони разом після вселення до червня 2020 року, мали спільний бюджет. Її син покупав продукти харчування, одяг для дитини. Свідку невідомо випадки за два роки, коли вони мешкали разом, про їх спільні поїздки на море або якійсь екскурсії. Разів за п`ять приходили до них у гості. Їй відомо, що її син не сплачував аліменти на утримання неповнолітного сина. Загалом син працював приблизно п`ять років на заводі, а потім поїхав на заробітки до Польщі на незначний час.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснила суду, що вона приходиться тіткою позивачу. Її сестра ОСОБА_6 придбала для позивача і його колишньої дружини квартиру, до якої останні вселилися і вели спільний побут. Сестра допомагала їм продуктами харчування, іноді купувала одяг для онука. Вже коли вони разом мешкали, ОСОБА_3 їздив приблизно на три місяці на заробітки до Польщі, по поверненню десь підробляв неофіційно. З позивачем і відповідачем вона майже не спілкувалася, в гості до них не ходила, безпосередньо не бачила як вони разом гуляли або відвідували магазини. Їй все відомо зі слів сестри ОСОБА_6 .

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснила суду, що вона мешкає по сусідству із матір`ю позивача ОСОБА_6 . Зі слів останньої їй відомо, що у 2018 році позивач і відповідач почали разом мешкати у квартирі, придбаній ОСОБА_6 , і проживали на протязі двох років. За цей період вона бачила їх близько п`яти разів, коли вони приходили у гості до ОСОБА_6 . У зв`язку із тим , що вони приходили разом, зробила висновок, що вони мешкають однією сім`єю.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснила суду, що відповідач приходиться їй донькою, а позивач її колишній чоловік. В 2018 році ОСОБА_4 придбала житловий будинок у м.Запоріжжі і переїхали туди жити разом з дитиною. Через незначний час житло виявилося непридатним для проживання і її донька переїхала до квартири, в якій мешкав позивач. Дану квартиру придбала ОСОБА_6 . Під час проживання у квартирі позивача і відповідача вони спільного побуту і бюджету не мали, ОСОБА_3 жодним чином матеріально не допомагав утримувати їх спільну дитину. Навпаки, донька скаржилася, що він оформив кредит на її ім`я. Крім того, у неї почали пропадати речі. ОСОБА_10 скаржився, що батько неодноразово здавав його телефон до ломбарду. Загалом донька була у скрутному матеріальному становищі. Також свідок повідомила, що їй декілька разів телефонували невідомі і просили повідомити ОСОБА_3 щоб той погасив кредит. Мешкала ОСОБА_4 у цій квартирі до червня 2020 року.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснив суду, що відповідач приходиться йому племінницею. З червня 2018 року по червень 2020 року вона з дитиною мешкала у м.Запоріжжя у квартирі, яка належить свекрові ОСОБА_6 . У квартирі також мешкав колишній чоловік племінниці ОСОБА_3 . У 2020 році він разом із сестрою ОСОБА_9 приїздили до них. Відповідач скаржилася, що вона сама утримує себе і дитину, допомоги від колишнього чоловіка на утримання дитини не отримує, знаходиться у скрутному матеріальному становищі. Свідок також зазначив, що живе поруч із ОСОБА_9 і жодного разу не бачив, щоб ОСОБА_3 приїздив до свого сина, який з початку 2020 року мешкав у неї.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В тому числі, суд враховує вимоги ст.80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду.

Вислухавши пояснення представника позивача та відповідача і його представника, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи і дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню за таких підстав.

Так, позивачем та його представником не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження, крім спільного проживання з ОСОБА_4 та сином ОСОБА_5 за однією адресою: АДРЕСА_1 , який не ким не оспорюється, спільного бюджету, спільного харчування, приймання участі у матеріальних витратах на дитину, а також інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Позивач не надав суду доказів отримання ним будь-яких доходів за час спільного проживання у квартирі із відповідачем. Також не надано доказів спільного сімейного відпочинку, проявів піклування батька над дитиною. Покази допитаних у судовому засіданні свідків жодним чином не доводять цих фактів. Жодний зі свідків не зазначив детальний опис обставин, які б свідчили про реальність сімейних відносин.

На даний час дитина знаходиться на утриманні матері ОСОБА_4 , проживає разом з нею.

Відповідно до ч.1 ст.18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно з ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ч.2 ст.197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

У зв`язку з викладеним, враховуючи, що батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини, а також те, що дитина проживає разом з матір`ю, виходячи з принципу розумності та справедливості, а також, що позивач не надав суду доказів, які б підтверджували можливість звільнення його від сплати аліментів у період часу з 11.06.2018 року по 27.07.2020 року, суд вбачає за необхідне у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Керуючись ст.ст.3, 27 Конвенції про права дитини, ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 180, 197 Сімейного кодексу України, ст.ст.10-13, 77-80, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про звільнення від сплати встановлених рішенням суду аліментів відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 27.06.2022 року.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя С.С. Тучков