Дата документу 22.06.2022 Справа № 334/2957/15-ц
ЗапорізькИЙ Апеляційний суд
ЄУН 334/2957/15Головуючий у 1-й інстанції Колесник С.Г.
Пр. № 22-ц/807/6/22Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Гончар М.С.

суддів Кочеткової І.В., Подліянової Г.С.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26 серпня 2015 року справу за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (змінено назву на АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК», надалі Банк) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2015 року Банк звернувся до суду із вищезазначеним позовом (а.с.2-3), в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № ZPS0AU19030032 від 31 серпня 2007 року станом на 01.04.2015 року у розмірі 17681,55 грн., від сплати якої на користь Банку відповідач у добровільному порядку ухиляється, а також судовий збір 243,60 грн.

В обґрунтування свого позову Банк зазначав, що ОСОБА_1 за кредитним договором № ZPS0AU19030032 від 31 серпня 2007 року отримав кредит у розмірі 43486,00 грн. на термін до 30 серпня 2012 року. Але, ОСОБА_1 взяті на себе обов`язки, щодо виконання умов договору, не виконує, у зв`язку з чим станом на 01 квітня 2015 року має місце заборгованість в розмірі 145635,02 грн., яка складається з:- заборгованості за кредитом 22530,56грн.; - заборгованості по процентам за користування кредитом 53329,62грн.; - заборгованості по комісії за користування кредитом 2069,92грн.; - пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором 67704,92 грн. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04.02.2013р. з відповідача була стягнуто заборгованість за кредитом в розмірі 127953,47 грн. Таким чином, за відповідачем залишилась заборгованість по кредитному договору в розмірі 17681,55 грн.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26 серпня 2015 року (суддя Колеснік С.Г. а.с. 49) позов Банку у цій справі задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Банку заборгованість за кредитним договором № ZPS0AU19030032 від 31.08.2007р. в розмірі 17681,55грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банку витрати по сплаті судового збору в розмірі 243,60грн.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 09 липня 2020 року (суддя Баруліна Т.Є. а.с. 81) заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення (а.с. 60-67) у цій справі залишено без задоволення.

Не погоджуючись із вказаним заочним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 113-121) просив поновити строк на апеляційне оскарження вищезазначеного заочного рішення, скасувати останнє.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів апеляційного суду: головуючий суддя (суддя-доповідач) Гончар М.С., судді Маловічко С.В. та Подліянова Г.С. (а.с.123).

Ухвалою апеляційного суду від 27 серпня 2020 року (а.с. 129) апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 у цій справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.

Ухвалою апеляційного суду від 11 вересня 2020 року (а.с. 158) в порядку задоволення заяви Банку, як позивача у цій справі, (а.с. 133-157, назву якого змінено з ПАТ КБ «ППРИВАТБАНК» на АТ КБ «ПРИВАТБАНК» 21.05.2018 року, Статут, копія а.сено141) провадження у цій справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська по справі № 202/18669/13-ц за позовом ПАТ КБ ПРИВАТБАНК до ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В автоматизованому порядку суддею Кочетковою І.В. у цій справі замінено суддю Маловічко С.В. через тривалий лікарняний останньої (а.с. 163-164).

Ухвалою апеляційного суду (а.с. 176) провадження у цій справі поновлено для розгляду клопотання відповідача ОСОБА_1 про зупинення стягнення (а.с. 168-175).

Ухвалою апеляційного суду від 23 листопада 2020 року (а.с. 177) у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зупинення виконавчого провадження № 61542068, відкритого на виконання заочного рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26 серпня 2015 року (а.с. 169-175) у справі за позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено, провадження у цій справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська по справі № 202/18669/13-ц за позовом ПАТ КБ ПРИВАТБАНК до ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

10 червня 2022 року з Єдиного державного реєстру судових рішень апеляційному суду стало відомо про те, що ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 лютого 2022 року по справі № 202/18669/13-ц позовну заяву АТ КБ «ПРИВАТБАНК» залишено без розгляду (а.с. 202-203).

Ухвалою апеляційного суду (а.с. 210) провадження у цій справі поновлено, призначено дану справу до розгляду в порядку спрощеного провадження справу без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року.

В силу вимог ст. 7 ч. 13 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Банк не скористався своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу відповідача у цій справі у встановлений апеляційним судом 15-денний строк з дня отримання ним копії ухвали апеляційного суду про відкриття апеляційного провадження у цій справі 31.01.2020 року (розписка представника Банку а.с. 131-132).

Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року,відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 у цій справі підлягає задоволенню з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року,суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В силу вимог ст. 374 ч. 1 п. 2 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року,суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення … і ухвалити … нове рішення …

В силу вимог ст. 258 ч. 1 п. 2, 3 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року,судовими рішеннями є рішення, постанови.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року,підставами для скасування судового рішення …та ухвалення нового… є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов Банку у цій справі у повному обсязі, керувався ст. ст. 3-4, 10-11, 57-61, 88, 169, 212-215, 224-226 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, ст. ст. 509, 525, 526, 615, 1054 ЦК України, та виходив і з обґрунтованості та доведеності позовних вимог Банку у цій справі.

Проте із такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з таких підстав.

З 15.12.2017 року набрав чинності ЦПК України в новій редакції, саме нормами останнього має керуватись апеляційний суд при апеляційному перегляді законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі.

Разом із тим, апеляційний суд має враховувати норми ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, якими керувався суд першої інстанції при розгляді цієї справи та ухваленні оскаржуваного рішення у цій справі (26 серпня 2015 року).

Ст. 263 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року (аналог ст. 213 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно), містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року (аналог ст. 214 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно), питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції у цій справі не відповідає.

Так, має місце у цій справі порушення судом першої інстанції норм процесуального права, передбачене ст. 376 ч. 3 п. 3 ЦПК України в частині, яка набрала чинності з 15.12.2017 року, яке є обов`язковою підставою для скасування апеляційним судом судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, зокрема: справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Оскільки, як встановлено апеляційним судом, конверт із копією позову та судовими повістками про виклик на 30.07.2015 року (а.с. 27-28) і 26.08.2015 року (а.с. 35-36, дата ухвалення рішення у цій справі) на ім`я відповідача ОСОБА_1 повернувся до суду першої інстанції із відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Згідно із правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 року у справі ЄУН 752/11896/17-ц, який є обов`язковим для застосування загальними судами в силу вимог ст. 263 ч. 4 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, приписи ЦПК України…не дозволяють дійти висновку, що повернення повістки про виклик до суду із вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» є доказом належного інформування відповідача про час і місце розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_1 у своїй вищезазначеній заяві про перегляд заочного рішення у цій справі суду першої інстанції (а.с. 61-64) та в апеляційній скарзі (а.с. 113-116) наполягав на тому, що йому взагалі не було відомо про розгляд цієї справи судом першої інстанції у 2015 році, копії позовної заяви із додатками, судових повісток на вищезазначені судові засідання та копії оскаржуваного заочного рішення він від суду першої інстанції не отримував у 2015 році, із матеріалами цієї справи вперше ознайомився через свого представника 13.05.2020 року (а.с.55).

За таких обставин, вищезазначене заочне рішення суду першої інстанції підлягає у цій справі обов`язковому скасуванню із ухваленням нового судового рішення апеляційним судом.

При цьому, апеляційним судом встановлено, що у задоволенні вищезазначеного позову Банку до відповідача у цій справі слід відмовити у повному обсязі з таких підстав.

Встановлено, що між Банком та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № ZPS0AU19030032 від 31 серпня 2007 року (копія а.с. 8-9), за яким відповідач отримав кредит у розмірі 43486,00 грн. на термін до 30 серпня 2012 року.

Однак, ОСОБА_1 взяті на себе обов`язки щодо виконання умов договору, не виконував належним чином, у зв`язку із чим, на думку Банку станом на 01 квітня 2015 року має місце заборгованість в розмірі 145635,02 грн. (а.с. 5-7), яка складається з:- заборгованості за кредитом 22530,56 грн.; - заборгованості по процентам за користування кредитом 53329,62 грн.; - заборгованості по комісії за користування кредитом 2069,92грн.; - пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором 67704,92грн.

Однак, заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04.02.2013р. (копія а.с. 4) з відповідача було стягнуто заборгованість за кредитом станом на 18.12.2012 року у розмірі 127953,47 грн.

Як вбачається зі змісту позову Банку у цій справі (а.с. 2 зворот), на думку Банку, за відповідачем залишилась заборгованість за вищезазначеним кредитним договором у розмірі 17681,55 грн. (розрахунок: різниця 145635,02 грн. 127953,47 грн.), тобто яка складається виключно із відсотків та пені, нарахованих Банком після закінчення строку (кредитування) дії договору 30.08.2012 року.

Належні, допустимі докази протилежного в матеріалах цієї справи відсутні та Банком апеляційному суду не надані.

Хоча, апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача.

Так, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Апеляційним судом також встановлено, що від сплати цієї заборгованості на користь Банку відповідач у добровільному порядку ухиляється.

При цьому, відповідач у цій справі просив відмовити Банку у стягненні з нього цієї заборгованості з двох взаємовиключних підстав:

-з посиланням на правовий висновок Верховного Суду (заява про перегляд заочного рішення а.с. 63, апеляційна скарга а.с. 115) про неможливість нарахування будь-якої заборгованості, у тому числі у вигляді відсотків 363,49 грн. та пені 17318,06 грн. після дострокового стягнення з відповідача всієї заборгованості за рішенням суду 04.02.2013 року в іншій справі (копія а.с.4);

-застосування позовної давності за заявою відповідача за щомісячними платежами (заява про перегляд заочного рішення а.с. 63, апеляційна скарга а.с. 115).

При цьому, апеляційним судом встановлено, що стягнення Банком з відповідача всієї заборгованості за вищезазначеним кредитним договором сторін за рішенням суду 04.02.2013 року в іншій справі (копія а.с.4) не було достроковим.

Оскільки, за цим рішенням в іншій справі була стягнута з відповідача на користь Банку вся заборгованість станом на 18.12.2012 року за вищезазначеним кредитним договором сторін (а.с.4), тобто, навіть, яка вже нарахована після закінчення строку (кредитування) дії договору - 30.08.2012 року (п.7.1 вищезазначеного договору сторін а.с. 9 зворот).

Хоча Банк не мав права нараховувати відповідачу будь-яку заборгованість, у тому числі у вигляді будь-яких відсотків та пені, окрім передбачених ст. 625 ЦК України (останні у цій справі Банком не заявлялись), після закінчення строку (кредитування) договору 30.08.2012 року взагалі.

Останнє узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 06.02.2019 року у справі ЄУН 175/4753/15, який є обов`язковим для врахування загальними судами в силу вимог ст. 263 ч. 4 ЦПК України.

Звідси, суд першої інстанції мав відмовити Банку у задоволенні його позовних вимог до відповідача у цій справі про стягнення вищезазначеної заборгованості на загальну суму 17681,55 грн., яка складається виключно із заборгованості, нарахованої Банком після закінчення строку (кредитування) дії договору 30.08.2012 року, і, навіть, вже після 18.12.2012 року (а.с.4), саме з через безпідставність її нарахування відповідачу.

В разі відмови у задоволенні позовних вимог Банку до відповідача про стягнення вищезазначеної заборгованості за кредитним договором через їх безпідставність, позовна давність не може бути застосована апеляційним судом у цій справі, навіть, враховуючи, що відповідач з незалежних від нього об`єктивних причин не мав можливості заявити про неї у суді першої інстанції до ухвалення оскаржуваного рішення судом першої інстанції у цій справі через його необізнаність про цю справу на той час взагалі.

В силу вимог ст. 367 ч. 6 ЦПК України апеляційний суд переглядає законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та підстав позову Банку, що були предметом розгляду суду першої інстанції у цій справі.

Предметом позову Банку у цій справі не були позовні вимоги Банку про стягнення з відповідача заборгованості строком до 18.12.2012 року взагалі та у тому числі до закінчення строку (кредитування) дії договору до 30.08.2012 року.

Останні були предметом розгляду в іншій справі (а.с. 4), позов Банку в якій був залишений без розгляду ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська 11.02.2022 року, яка набрала законної сили (копія а.с. 213) та яка є чинною на час розгляду цієї справи апеляційним судом.

Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 лише частково ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи.

За таких обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково, заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26 серпня 2015 року справу у цій справі скасувати, ухвалити нове судове рішення у цій справі, яким у задоволенні позову Банку до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у цій справі відмовити.

Крім того, в силу вимог ст. 141 ч. ч. 1, 13 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, в разі задоволення апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 , з Банку, як позивача на користь відповідача ОСОБА_1 слід стягнути судові витрати, пов`язані із розглядом цієї справи судами першої та апеляційної інстанцій, у вигляді судового збору у розмірі 785,80 грн. (розрахунок: судовий збір за подачу заяви до суду першої інстанції про перегляд заочного рішення у цій справі 420,40 грн. (а.с. 60) + судовий збір за подачу апеляційної скарги до апеляційного суду на загальну суму 365,40 грн. (розрахунок: 121,80 грн. (а.с. 112) +243,60 грн. (а.с. 126)).

Керуючись ст. ст. 3-4, 10-11, 57-61, 88, 169, 212-215, 224-226 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, ст. ст. 12, 141, 367-368, 371 372, 376, 381-384, п. 13 Перехідних положень ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26 серпня 2015 року справу у цій справі скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (змінено назву на АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у цій справі відмовити.

Стягнути з АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (ЄДРПОУ 14360570) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати, пов`язані із розглядом цієї справи судами першої та апеляційної інстанцій, у вигляді судового збору у розмірі 785,80 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови апеляційним судом у цій справі складений 22.06.2022 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кочеткова І.В.Подліянова Г.С.