Справа № 686/6925/22
Провадження № 2/686/3533/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2022 року Хмельницький міськрайонний суд

Хмельницької області в складі:

головуючого судді Палінчака О.М.,

за участю секретаря Антосєва В.П.,

позивача ОСОБА_1 ,

представників позивача ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

представника третьої особи

Левицької Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хмельницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , до ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору служба у справах дітей Хмельницької міської ради про повернення грошових коштів (аліментів),-

встановив:

06 квітня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про повернення грошових коштів (аліментів), зазначивши третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору службу у справах дітей Хмельницької міської ради.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що його батьки: ОСОБА_2 та ОСОБА_6 перебували у шлюбі, який було розірвано 24.06.2010 року. Від даного шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 народився позивач, який після розірвання шлюбу залишився проживати із матір`ю ОСОБА_6 . Одразу після розірвання шлюбу відповідач виїхала до Росії на заробітки, додому приїздила один-два рази на рік, грошові кошти на утримання сина не надсилала. При цьому, позивач вказує, що його весь час утримував батько: надав кошти на харчування, купував одяг, давав йому гроші на особисті потреби. Оскільки позивач знаходився на повному забезпеченні батька, його мати погодилась не стягувати з батька в примусовому порядку аліменти та забрала виконавчий лист про стягнення аліментів.

Відповідно до виконавчого листа від 05.07.2010 року рішенням суду стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 аліменти на утримання сина ОСОБА_8 , 2006 р.н., в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходу, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 26.04.2010 року і до досягнення дитиною повноліття.

Позивач вказує, що 12.07.2018 року за заявою відповідача державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа на її адресу та зазначено, що заборгованість із сплати аліментів в сумі 48 648, 40 відсутня.

Також, в позові зазначено, що ОСОБА_2 забрав ОСОБА_1 від матері та 22.07.2020 року звернувся до суду із позовом про встановлення місця проживання позивача з батьком. Окрім того, ОСОБА_9 змушений був звернутись до психолога, у якого ОСОБА_10 тривалий час проходив реабілітацію та корекцію його психологічного стану. В той час як відповідач звернулась до виконавчої служби та подала виконавчий про стягнення з ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_1 за минулий період. Окрім того, 20.12.2021 року відповідач звернулася до суду із позовом про стягнення з ОСОБА_2 пені за несвоєчасну сплату аліментів за минулий період.

Постановою суду від 27.06.2021 року ОСОБА_2 звільнено від сплати аліментів на користь ОСОБА_7 на утримання сина ОСОБА_8 , починаючи з 16.07.2020 року, в зв`язку із тією обставиною, що син сторін ОСОБА_8 переїхав до батька ОСОБА_2 та знаходиться на повному його утриманні. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист №2-4902/2010, який виданий Хмельницьким міськрайонним судом 05.07.2020 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_11 аліментів на утримання сина ОСОБА_10 , починаючи з 16.07.2020 року та до повноліття дитини.

За заявою стягувача ОСОБА_5 та доданого до неї виконавчого листа, постановою державного виконавця відкрито виконавче провадження від 27.07.2020 року.

Таким чином, позивач зазначає, що на момент відкриття виконавчого провадження про примусове стягнення аліментів із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 на користь сина ОСОБА_8 від 27.07.2020 року, ОСОБА_5 було відомо, що син проживає у батька з 16.07.2020 року та знаходиться на його утримання, і одночасно був поданий позов про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів за період з 01.08.2018 року по 01.10.2020 року.

Виходячи із того, що рішення суду про стягнення аліментів з батька на користь матері перебувало на примусовому виконанні, з батька позивача стягнули на користь матері грошові кошти в рахунок погашення заборгованості із сплати аліментів за минулий період.

Отже, ОСОБА_2 сплатив заборгованість із сплати аліментів 46 823, 99 грн. на рахунок ОСОБА_5 на той час, як син проживав з батьком дитини з 16.07.2020 року. Оскільки аліменти є власністю дитини, на рахунок позивача грошові кошти не було направлено відповідачем ОСОБА_5 , а згідно письмового пояснення відповідачки від 30.11.2021 року вона віддала борги, без будь-якого погодження з сином та без урахування його інтересів.

З врахуванням усіх викладених обставин, ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача ОСОБА_5 на його користь грошові кошти в сумі 46 823, 99 грн. аліментів, отриманих на його утримання на виконання рішення Хмельницького міськрайонного суду від 20.05.2010 року за період з 16.07.2020 року по 18.08.2021 року.

Ухвалою суду від 08 квітня 2022 року по справі відкрито провадження та призначено судове засідання в порядку спрощеного провадження з викликом сторін.

12 травня 2022 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач вказує, що в період, за який позивач хоче повернення аліментів, а саме: з 01.08.2018 року по 14.07.2020 року, неповнолітній ОСОБА_10 проживав в с.Пилипи-Хребтіївські Новоушицького району разом із матір`ю, відповідачкою по справі та її батьками, та був на утриманні відповідачки.

Щодо відкликання відповідачем на певний час виконавчого листа від 20.05.2010 року, то відповідач вказала, що виконавче провадження було завершено 12.07.2018 року у зв`язку із поданням стягувачем заяви про відкликання виконавчого документу, заборгованість станом на 12.07.2018 року у боржника була відсутня, тому постановою державного виконавця виконавчий документ повернуто стягувачу. Проте, законом передбачено повторне пред`явлення виконавчого документу стягувачем для подальшого стягнення аліментів, що і було нею зроблено.

Відповідач вказує, що постановою Хмельницького апеляційного суду від 22.06.2021 року рішення суду від 04.03.2021 року про звільнення ОСОБА_2 від сплати аліментів та стягнення аліментів на утримання дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 01.08.2018 року в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) і до повноліття дитини, скасовано та ухвалено нове рішення, яким звільнено ОСОБА_2 від сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_10 , починаючи лише з 16.07.2020 року до повноліття дитини. А отже, до 16.07.2020 року відповідач мав батьківський обов`язок сплачувати аліменти і відповідно і пеню за прострочення сплати аліментів.

Позивач звертається з вимогою про повернення отриманих коштів (аліментів) відповідачкою за минулий період, за який позивач проживав з нею, оскільки на його думку дані грошові кошти не були використанні саме для його інтересів та потреб, проте, позивач дійсно до 16.07.2020 року проживав з відповідачкою (матір`ю) в с.Пилипи Хребтіївські Новоушицького району і був повністю на утриманні матері, яка робила все для того, щоб син мав нормальні соціальні умови, кімнату, одяг, шкільне приладдя, іграшки для розвитку та життя. Через брак коштів, які були необхідні для облаштування кімнати ОСОБА_10 , відповідач 20.05.2018 року позичила в борг 50 000 грн. в ОСОБА_12 (хрещеної матері), підтвердженням цього є розписка. Ці кошти повністю були потрачені на сім`ю, придбання меблів, ремонт і обладнання кімнати позивача, придбання продуктів харчування та іншого для дитини. Отже, мотивом повторного звернення відповідача до виконавчої служби щодо примусового стягнення заборгованості по аліментах, була наявність боргових зобов`язань перед третіми особами.

Також, відповідач вказує, що будинок, в якому жив позивач зі зручностями, опалюється газом, проведено водопровід, каналізація, є санвузол, тобто, створені усі умови для повноцінного розвитку і проживання дитини. Тобто, мати витратила

отриманні грошові кошти (аліменти) саме на утримання сина, а не на її фінансовий

прибуток як зазначає позивач. Тому, просить відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 , його представники ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вимоги позову підтримали, просили їх задоволити в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечив проти задоволення вимог позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Представник третьої особи в судовому засіданні підтримала позовні вимоги.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Разом з тим, однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно положень ст. 12 Цивільного процесуального Кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом об`єктивно встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_11 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 24.06.2010 року (копія свідоцтва про розірвання шлюбу серія НОМЕР_1 від 05.05.2020 року).

Від даного шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 від 05.07.2006 року.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області із ОСОБА_2 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_6 на утримання сина ОСОБА_10 27.06.2006 ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26.04.2010 року і до досягнення дитиною повноліття, та 05.07.2010 року видано виконавчий лист № 2-4902/2010.

12.07.2018 року головним державним виконавцем Другого відділу ДВС м. Хмельницький Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку із надходженням 10.07.2018 року заяви за вх. № 12338/14.20-29, в якій стягувач зазначила, що заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 48 648 грн. 40 коп. відсутня, а тому стягувач просила повернути виконавчий документ на її адресу.

ОСОБА_7 повторно звернулась до ДВС із заявою про стягнення аліментів згідно виконавчого листа № 2-4902/2010, виданого 05.07.2010 року, про стягнення з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 26.04.2010 року і до повноліття дитини.

18.08.2021 року у ВП № 62649211 було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на виконання вказаного виконавчого листа № 2-4902/2010, у зв`язку із надходженням рішення Хмельницького апеляційного суду № 686/25248/20 від 22.06.2021 року про звільнення від сплати аліментів та визнання виконавчого листа №2-4902/2010 таким, що не підлягає виконанню.

А 20.07.2021 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 686/25248/20, виданого 07.07.2021 року про стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_2 аліменти в розмірі 1/6 частини її заробітку (доходу) щомісячно на утримання дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи з 12.10.2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

Як вбачається із п. 1 висновку психолога Хмельницького обласного центру соціально-психологічної допомоги від 22.07.2020 року № 51/01-06 проживання ОСОБА_13 сприятиме його нормальному зростанню та розвитку і у подальшому варто визначити місце проживання хлопчика з батьком.

Відповідно до заочного рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15.02.2021 року визначено місце проживання неповнолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який проживає по АДРЕСА_1 .

Відповідно до копії довідки № С-03-30057 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 разом із батьком ОСОБА_2 зареєстрований за вказаною адресою і відомості про реєстрацію внесені 20.07.2020 року.

А згідно копії довідки про склад сім`ї вих. № 560 від 16.11.2020 року за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не проживає.

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 23.12.2020 року постанову Віньковецького районного суду від 20.10.2020 року відносно ОСОБА_5 , яку визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративне правопорушення, залишено без змін.

Як вбачається із копій повідомлення про оплату вступного внеску № 15/16 від 29.09.2020 року за навчання ОСОБА_1 в ПСПМШ «Самсон-право» сплачено вступний внесок в розмірі 150 грн., а також, згідно копій квитанцій, долучених до матеріалів справи, ОСОБА_2 сплачує за навчально-тренувальні послуги ОСОБА_1 у вказаній ПСПМШ «Самсон-право».

Відповідно до копії довідки від 04.05.2022 року, виданої директором Пилипохребтівської гімназії в 1994-2021 роках, та копії довідки від 11.05.2022 року № 170/01-42, виданої в.о. директора НВК № 6 м. Хмельницького, ОСОБА_14 надано характеристику з приводу його навчання та участі в навчальному процесі його батьків ОСОБА_2 та ОСОБА_5 .

Згідно копії довідки-характеристики від 03.05.2022 року вих. № 28, виданої старостою сіл Пилипи-Хребтіївські, Іваніківці, Соколівка, надано характеристику ОСОБА_5 , яка проживає в домоволодінні без реєстрації по АДРЕСА_2 .

В копії акту-опитування № 01 від 04.05.2022 року вказано, що ОСОБА_5 проживає разом із дочкою ОСОБА_15 , а син ОСОБА_1 в даний час проживає в м. Хмельницькому з батьком, умови проживання в домоволодінні по АДРЕСА_3 , яке належить ОСОБА_5 на праві власності, задовільні, для дітей створені належні умови для повноцінного проживання та розвитку.

Відповідач ОСОБА_5 долучила до матеріалів справи розписку від 20.05.2018 року про те, що отримала в борг від ОСОБА_12 грошові кошти, а саме: 50 000 грн. для облаштування дитячої кімнати її сина ОСОБА_16 , які зобов`язалась повернути до 20.12.2020 року. В даній розписці зазначено, що борг оплачено 12.07.2021 року.

Проте, позивачем не подано до суду та не встановлено судом під час розгляду даної справи обставин, які би спростовували факт отримання коштів від ОСОБА_12 відповідачем ОСОБА_5 , що підтверджено розпискою про отримання грошових коштів.

Відповідно до правил ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, Хмельницьким апеляційним судом встановлено, що син ОСОБА_10 проживає з батьком ОСОБА_2 , та утримується ним, з 16.07.2020 року, а виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання дитини ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 26.04.2010 року і до повноліття дитини, відповідно до постанови Хмельницького апеляційного суду визнано таким, що не підлягає виконанню з 16.07.2020 року.

А як вбачається із копії розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 18.08.21/50884 по ВП № 62649211 за період з 01.08.2018 року до 01.08.2020 року заборгованість зі сплати аліментів у ОСОБА_2 становила 46 823 грн. 90 коп. Проте, ОСОБА_2 було сплачено заборгованість, а саме: 01.05.2021 року - 10 082 грн. 35 коп., 01.06.2021 року 10 746 грн. 75 коп., 01.07.2021 року 12 166 грн. 44 коп., 01.08.2021 року 13 828 грн. 40 коп. і станом на 18.08.2021 року заборгованість відсутня.

Відповідно до даного розрахунку заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 46 823 грн. 90 коп. утворилась за період до 01.08.2020 року і останнім місяцем, в якому було здійснено нарахування був липень 2020 року, тобто це заборгованість зі сплати аліментів за період часу, коли неповнолітній ОСОБА_1 проживав із матір`ю ОСОБА_7 . Про даний факт, також, зазначено в повідомленні голови Кам`янець-Подільської районної державної адміністрації від 10.12.2021 року № 3-143/01-17.

Тобто, грошові кошти, які позивач просить стягнути з ОСОБА_5 , в розмірі 46 823 грн. 99 коп. були нараховані згідно виконавчого листа за період часу, коли неповнолітній ОСОБА_10 фактично проживав із матір`ю, а ОСОБА_2 просто сплатив свою заборгованість по виконавчому провадженню лише в травні-серпні 2021 року.

Отже, ці кошти не є безпідставно набутими ОСОБА_5 , а є виплатою ОСОБА_2 заборгованості по сплаті аліментів за період серпень 2018 року - липень 2020 року на утримання сина ОСОБА_10 .

Статтями 155, 180, 181, 182, 183, 192 СК України, передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі; частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом; розмір аліментів визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З урахуванням принципу обов`язковості виконання судових рішень, який закріплений у ст. 129 Конституції України, ст. 18 ЦПК України, суд вважає, що обов`язок ОСОБА_2 по сплаті аліментів на користь ОСОБА_5 на утримання сина припинився з 16 липня 2020 року, як це встановлено постановою Хмельницького апеляційного суду від 22 червня 2021 року, і тому всі кошти нараховані і сплачені позивачем після 16.07.2020 року, коли дитина почала проживати разом із ним і фактично знаходилася на його утриманні, можна було б вважати такими, що сплачені без достатніх правових підстав, але ОСОБА_2 сплатив заборгованість по аліментах, яка утворилась до 16.07.2020 року.

Окрім того, суд не приймає до уваги твердження позивача про те, що відповідач використовувала кошти, які сплатив ОСОБА_2 згідно виконавчого листа на утримання сина ОСОБА_10 , для особистого використання, а не в інтересах неповнолітнього сина, який з нею проживав до 16.07.2020 року.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України, безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані іншими спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

У статті 1215 ЦК України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню.

ЇЇ тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати.

При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних сум.

Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15 (провадження № 14-445цс18).

Крім цього, відповідно до ч. 2 ст. 445 ЦПК України у справах про стягнення аліментів, а також у справах про стягнення заробітної плати чи інших виплат, що випливають з трудових правовідносин, поворот виконання не допускається незалежно від того, у якому порядку ухвалено рішення, за винятком випадків, коли рішення було обґрунтоване на підроблених документах або на завідомо неправдивих відомостях позивача.

Відповідно до ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

На підставі вищевикладеного, а також з підстав необґрунтованості та недоведеності позовних вимог, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 7, 10, 12, 13, 81, 141, 264-265, 353 ЦПК України, суд,

ухвалив:

В задоволені позову ОСОБА_16 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , до ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору служба у справах дітей Хмельницької міської ради про повернення грошових коштів (аліментів) - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 19 грудня 2022 року.

Суддя О.М. Палінчак