Справа № 732/889/22
Провадження 2/732/375/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2022 року м. Городня

Городнянський районний суд Чернігівської області у складі: головуючого судді Лиманської М.В., у присутності секретаря Дударенко Ю.П., за участі представника позивачки адвоката Слєпченка С.А., представника відповідача Гуслякової М.З.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Городня цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Акціонерного товариства „Українська залізниця (03150, м.Київ, вул.Єжи Гедройця, 5, ) про зобов`язання видати позивачці трудову книжку та стягнення середнього заробітку за затримку видачі трудової книжки,-

У С Т А Н О В И В :

Адвокат Слєпченко С.А., діючи на підставі ордера серії СВ № 1034765 про надання правничої допомоги від 30.09.2022 в інтересах позивачки, звернувся до суду з указаним позовом, в якому просить зобов`язати АТ „Українська залізниця видати ОСОБА_1 її трудову книжку. Також представник позивачки просить зобов`язати АТ „Українська залізниця виплатити позивачці середній заробіток за кожний день затримки видачі трудової книжки, починаючи з 15.03.2022 і по день ухвалення рішення у цій справі.

З позовної заяви виходить, що ОСОБА_1 до 15 березня 2022 року перебувала у трудових відносинах з відповідачем та працювала на посаді чергового по залізничній станції м. Городня. Наказом начальника виробничого підрозділу Конотопська дирекція залізничних перевезень регіональної філії „Південно Західна залізниця АТ „Українська залізниця № 190/ос від 14.03.2022 позивачку було звільнено з посади у зв`язку з виходом останньої на пенсію за віком, дата звільнення - 15.03.2022. Представник позивачки вказує, що, не зважаючи на вимоги ст. 47 КЗпП України, позивачці у день її звільнення не була видана її трудова книжка, і лише після отримання адвокатського запиту від 26.08.2022, відповідальним працівником регіональної філії „Південно-Західна залізниця АТ „Укрзалізниця у телефонному режимі було запропоновано позивачці особисто забрати її трудову книжку. Вважаючи вказані дії відповідача незаконними, позивачка звернулася до суду з цим позовом.

Ухвалою судді від 11 жовтня 2022 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою судді від 21 жовтня 2022 року прийнято позов до розгляду та відкрито провадження у цій справі.

У судовому засіданні представник позивачки заявлені вимоги підтримав у повному обсязі та наполягав на їх задоволенні. Підтвердив обставини, які викладені у пред`явленому позові, та просив задовольнити вимоги з підстав, викладених у позовній заяві. Пояснив, що після звільнення 15.03.2022 і станом на момент судового розгляду справи позивачка не отримала від відповідача свою трудову книжку. Вважає, що затримка видачі трудової книжки є підставою для стягнення з відповідача середнього заробітку за кожен день прострочення, з моменту звільнення позивачки і до моменту ухвалення рішення у справі.

Представник відповідача у судовому засіданні заявлені вимоги не визнала, підтримала позицію, викладену відповідачем письмово у документах по суті спору. За змістом відзиву на позов та додаткових письмових пояснень відповідач вважає, що затримка видачі трудової книжки позивачці при звільненні останньої була викликана низкою об`єктивних факторів, у тому числі форс-мажорними обставинами, пов`язаними з введенням в Україні воєнного стану та об`єктивною неможливістю видати трудову книжку у день звільнення позивачки. Звертає увагу на те, що звільнення позивачки відбулося за її власною заявою, дистанційно. Позивачка була звільнена 15.03.2022, про що був виданий відповідний наказ. Усі належні виплати позивачці були перераховані 01.04.2022. Працівники відділу кадрів відповідача неодноразово телефонували позивачці та просили останню забрати свою трудову книжку, однак остання не з`явилася за нею та не надала своєї письмової згоди на відправлення їй трудової книжки поштою. Наголошує на тому, що станом на момент звільнення позивачки нормами КЗпП України була скасована матеріальна відповідальність роботодавця за затримку видачі трудової книжки.

Суд, заслухавши в судовому засіданні пояснення представників сторін, з`ясувавши позицію сторін у справі по суті заявлених позовних вимог, викладену у письмових заявах, дослідивши в судовому засіданні всі наявні матеріали справи та надані докази, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Частиною першою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частинами 1, 5, 6 ст.81, ч.3 ст.12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Як встановлено судом, наказом начальника виробничого підрозділу Конотопська дирекція залізничних перевезень регіональної філії „ПівденноЗахідна залізниця АТ „Українська залізниця № 190/ос від 14.03.2022 позивачку було звільнено з посади чергового по залізничній станції м. Городня на підставі заяви ОСОБА_1 та згідно ст.38 КЗпП України, дата звільнення - 15.03.2022. Підпис ОСОБА_1 про ознайомлення зі змістом наказу у цьому наказі відсутній. (а.с.7)

Як свідчать матеріали справи, представник позивачки звернувся до суду в інтересах останньої з цим позовом 04 жовтня 2022 року.

Звертаючись до суду у цій цивільній справі, сторона позивача стверджує, що відповідачем було порушено норми трудового законодавства у березні 2022 року - при звільненні позивачки не було видано її трудову книжку.

Судом установлено, що позивачка звернулася до суду за захистом трудового права з пропуском строку на звернення, встановленого ст.233 КЗпП України, поважних причин його пропуску вона не навела.

Сукупністю доказів справи підтверджено, що позивачка була обізнана про факт її звільнення та залишення у відповідача її трудової книжки. Про вказаний факт позивачці було відомо принаймні з квітня 2022 року, з моменту виплати їй розрахунку при зільненні.

Так, письмовими доказами справи підтверджується, що позивачці, яка була звільнена за її власним бажанням та на підставі її власноручної заяви, було відомо про факт нарахування їй компенсаційних виплат при звільненні. (а.с.108-109,113-114) З цим позовом позивачка звернулася лише у жовтні 2022 року. У судовому засіданні представник позивачки не пояснював причину того, чому позивачка не зверталася до суду з вимогою зобов`язати позивача повернути її трудову книжку у період з квітня 2022 року по жовтень 2022 року.

Вирішуючи спір, суд приймає до уваги положення статті 233 КЗпП України, відповідно до якої працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

У ст. 234 КЗпП України не передбачається переліку поважних причин для поновлення строку, оскільки їх поважність визначається в кожному випадку, залежно від конкретних обставин. Вочевидь, що як поважні причини пропущення строку, встановленого в ч. 1 ст. 233 КЗпП України, мають кваліфікуватися ті, які об`єктивно перешкоджали чи створювали труднощі для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», встановлені статтями 228, 233 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити пропущений строк. Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав.

Таким чином, суд, встановивши фактичні обставини справи, дійшов висновку, що позивачка була обізнана про порушення свого трудового права, проте з відповідними позовними вимогами, що є предметом розгляду у даній справі, не зверталась і заявила ці вимоги лише 04 жовтня 2022 року, що свідчить про пропуск позивачкою встановленого тримісячного строку для звернення із вказаним позовом до суду, передбаченого ч. 1 ст. 233 КЗпП України. Клопотання про поновлення пропущеного строку позивачкою не заявлялось, поважних причин пропуску зазначеного строку представник позивачки не навів.

Окрім наведеного вище, судом установлено, що у період трудових відносин і до моменту звільнення позивачки - 15.03.2022 (момент виникнення спірних відносин) ведення та зберігання трудової книжки позивачки було забезпечено відповідачем АТ „Українська залізниця.

У судовому засіданні представник відповідача не заперечувала факту того, що трудова книжка позивачки знаходиться у товаристві, перешкод щодо її видачі позивачці не здійснювалось. Ані в день звільнення, ані після звільнення за трудовою книжкою позивачка особисто не з`явилася і письмово щодо видачі трудової книжки або направлення її поштою не зверталась. Звільнення позивачки відбулося за її власною заявою, дистанційно. Позивачка була звільнена 15.03.2022, про що був виданий відповідний наказ. Усі належні виплати позивачці були перераховані 01.04.2022.

Відповідно до ст. 48 КЗпП України облік трудової діяльності працівника здійснюється в електронній формі в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування у порядку, визначеному Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

На вимогу працівника, який вперше приймається на роботу, трудова книжка оформляється роботодавцем в обов`язковому порядку не пізніше п`яти днів після прийняття на роботу.

Роботодавець на вимогу працівника зобов`язаний вносити до трудової книжки, що зберігається у працівника, записи про прийняття на роботу, переведення та звільнення, заохочення та нагороди за успіхи в роботі.

Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно ч.1 ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Отже, з наведеної норми вбачається, що станом на момент виникнення спірних відносин 15.03.2022 обов`язок внесення запису про звільнення у роботодавця виникав лише за вимогою працівника, обов`язку роботодавця зберігання та видачі у день звільнення трудової книжки працівника нормами КЗпП України станом на 15.03.2022 передбачено не було.

Згідно з ч.5 ст. 235 КЗпП України у разі затримки видачі копії наказу (розпорядження) про звільнення з вини роботодавця працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Суд наголошує, що у силу ч.5 ст. 235 КЗпП України (у редакції станом на момент виникнення спірних відносин) відповідальність роботодавець несе за затримку видачі копії наказу (розпорядження) про звільнення, а не за затримку видачі трудової книжки.

У справі відсутні докази того, що позивачка надала письмову згоду на пересилання їй трудової книжки поштою; також відсутні докази того, що позивачка особисто з`являлася до АТ „Українська залізниця та зверталася до останнього з вимогою видати їй трудову книжку.

Суд, розглядаючи справу, виходить з того, що у трудових відносинах обидві сторони мають діяти добросовісно щодо своїх прав та обов`язків, тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 не грунтуються на положеннях закону, і підстав для задоволення позовних вимог судом не встановлено.

Відповідно до статті 141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню пропорційно до задоволених позовних вимог. Оскільки в задоволенні позову відмовлено, судові витрати позивачки відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. 47,48, 233, 235, 237 КЗпП, ст. 81-89, 141, 264, 265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства „Українська залізниця про зобов`язання видати позивачці трудову книжку та стягнення середнього заробітку за затримку видачі трудової книжки - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції або безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного тексту рішення.

Повний текст рішення складений 28.12.2022.

Суддя: Лиманська М.В.