Справа № 214/3771/21
2/214/276/22
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

20 червня 2022 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Ткаченка А.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Кушнерук Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Комунального підприємства «Кривбасводоканал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, -

Представники: від позивача ОСОБА_3 , ОСОБА_4

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача Гомбаренко Е.Є., діючи в інтересах КП «Кривбасводоканал», звернулася до суду з позовною заявою 18 травня 2021 року, в якій просила суд стягнути солідарно із ОСОБА_2 , ОСОБА_5 на користь КП «Кривбасводоканал» заборгованість по оплаті за надані житлово-комунальні послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 за період з 01 квітня 2014 року по 31 березня 2021 року в розмірі 34 022 грн. 64 коп., а також нараховані в порядку ст.625 ЦК України збитки у вигляді інфляційних втрат 1783 грн. 05 коп. та 3% річних 742 грн. 00 коп.; стягнути з відповідачів судовий збір в сумі 2270 грн. 00 коп.

Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що КП «Кривбасводоканал» надає послуги з централізованого постачання холодної води і водовідведення населенню, яке зобов`язане здійснювати оплату цих послуг відповідно до особового рахунку і встановлених тарифів. ОСОБА_2 , ОСОБА_5 є споживачами послуг, що надаються щомісячно КП «Кривбасводоканал» за адресою: АДРЕСА_1 , де відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 . У помешканні відповідачів відсутній засіб обліку води, тому нарахування здійснюється за науково обґрунтованими нормативами питного водопостачання, водоспоживання та водовідведення населення м. Кривого Рогу, затвердженими рішенням виконкому Криворізької міської ради від 12 грудня 2012 року № 367 і введеними в дію з 01 січня 2013 року та відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води, водовідведення», затверджених постановою КМУ від 21 липня 2015 року. У зв`язку з неналежним виконанням споживачами своїх зобов`язань, за період з 01 квітня 2014 року по 31 березня 2021 року утворилась заборгованість в загальному розмірі 34 022 грн. 64 коп., на яку позивачем нараховано в порядку ст.625 ЦК України збитки у вигляді інфляційних втрат 1783 грн. 05 коп. та 3% річних 742 грн. 00 коп. Працівниками підприємства направлено споживачам лист з вимогою погасити наявну заборгованість в добровільному порядку, що ними не виконано, у зв`язку з чим представник позивача, діючи від імені та в інтересах КП «Кривбасводоканал», вимушена звернутися до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 06 квітня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.13).

Правом на участь в судовому засіданні представник позивача КП «Кривбасводоканал» Голотяк М.С. не скористалась, подавши заяву про розгляд справи за її відсутності за наявними у справі матеріалами. Пред`явлені вимоги підтримала з підстав, викладених у позові. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.

Відповідач ОСОБА_6 (дошлюбне прізвище ОСОБА_7 ) правом на участь в судовому засіданні також не скористалась, подавши заяву про розгляд справи за її відсутності. При цьому визнала факт наявності заборгованості перед КП «Кривбасводоканал» в житловому приміщенні, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого вона є. Позовні вимоги визнала частково, а саме просила суд стягнути заборгованість в межах строку позовної давності, який просила застосувати.

Відповідач ОСОБА_2 про свою участь у розгляді справи не заявила, відзив на позов не подала. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась неодноразово у встановленому законом порядку, однак не з`явилась, заяв про відкладення розгляду справи від неї до суду не надходило.

Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, суд вважає за можливе ухвалити рішення за відсутності сторін з урахуванням висловленої позиції по справі представником позивача та відповідачем ОСОБА_1 за обсягом наявних у справі доказів.

Суд акцентує увагу на тому, що навіть в умовах воєнного стану, введеного у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року та в черговий раз продовженого з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб на підставі Указу Президента України №341 від 22 травня 2022 року, затвердженого Законом України №2263-ІХ від 22 травня 2022 року, право особи на судовий захист не може бути обмежено, оскільки відповідно до ст.ст.10, 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану повноваження судів не можуть бути припинені.

Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись.

Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, враховуючи позицію представника позивача, відповідача ОСОБА_1 , суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог з огляду на таке.

Судом встановлено, що КП «Кривбасводоканал», засновником та власником якого є орган місцевого самоврядування в особі Криворізької міської ради, по специфіці своєї виробничої діяльності забезпечує населення та інших споживачів послугами водопостачання, транспортування питної води споживачам по водопровідним мережам; забезпечення транспортування стічних вод по колекторам та каналізаційним мережам, їх очищення на очисних спорудах.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживачем комунальних послуг є фізична особа, яка отримує житлово-комунальну послугу.

Згідно з ч.3 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Отже, відповідно до зазначеної норми та за змістом Закону України «Про житлово-комунальні послуги», проживаючі та/або зареєстровані у квартирі споживачі комунальних послуг зобов`язані вносити плату за їх використання.

Як слідує з матеріалів справи, ОСОБА_5 , ОСОБА_2 є споживачами послуг, що надаються КП «Кривбасводоканал» за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідачі значаться зареєстрованими за даною адресою, зокрема ОСОБА_5 (дійсне прізвище - ОСОБА_8 , а.с.12, що перевірено судом за паспортним документом відповідача) - з 02 квітня 1987 року, ОСОБА_2 - з 30 травня 2002 року і на момент ухвалення рішення. Окрім них в житловому приміщенні значиться зареєстрованим неповнолітній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Власником житлового приміщенні є ОСОБА_5 , на ім`я якої відкрито особовий рахунок № НОМЕР_2 (а.с.5).

Посилання відповідача ОСОБА_1 на той факт, що відповідачі хоча й зареєстровані в квартирі, однак ніколи там не проживали та не проживають наразі, а тому не є споживачами послуг, суд відхиляє як такі, що не мають правового значення для вирішення даного спору, оскільки наявність реєстрації місця проживання осіб в житловому приміщенні зобов`язує, зокрема, по його утриманню та нести відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг незалежно від місця фактичного проживання. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2019 року у справі №756/10344/14.

Визначаючи характер спірних правовідносин з централізованого постачання холодної води та водовідведення, суд приходить до висновку, що вони склались у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їх виробником (виконавцем) і споживачем, а тому регулюються положеннями ЦК України, Законами України «Про житлово-комунальні послуги», Про питну воду та питне водопостачання, Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 (далі - Правила №630).

Суб`єктами правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: орган державної влади та органи місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг; учасники - споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг. Виконавцями комунальних послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація (ст.ст.4, 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

За визначенням, наданим у ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Згідно зі ст.5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) житлові послуги з управління багатоквартирним будинком, яка включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньо будинкових систем (крім обслуговування внутрішньо будинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Пунктом 1 ч.1 ст.7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Водночас, відповідно до п.5 ч.2 ст.7 цього Закону такому праву прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Судовим розглядом встановлено, що договір про надання послуг з питного водопостачання та водовідведення між відповідачами та КП Кривбасводоканал не укладався, але житлово-комунальні послуги відповідачам надавались, тобто між сторонами наявні фактичні договірні відносини. Разом з тим, відсутність укладеного договору про надання послуг з централізованого опалення не виключає обов`язок відповідачів оплачувати житлово-комунальні послуги, а у випадку ухилення від виконання такого обов`язку нести відповідальність в порядку, встановленому законом. Відповідна правова позиція сформульована у постановах Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі №6-2951цс15, від 26 вересня 2018 року у справі №750/12850/16-ц, та постанові Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16.

Згідно із ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом ч.1 ст.901, ч.1 ст.903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. За бажанням споживача оплата житлово-комунальних послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів згідно з умовами договору про надання відповідних житлово-комунальних послуг.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання», споживач зобов`язаний своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення.

Пунктами 11,21 Правил №630 встановлено, що плата за послуги нараховується згідно з показниками будинкового засобу обліку води, а у разі його відсутності (несправності) за нормативами (нормами) споживання: у разі відсутності засобів обліку води, встановлених у квартирі (будинку садибного типу); у разі несправності квартирних засобів обліку, що не підлягає усуненню, з моменту її виявлення; у разі відсутності у виконавця показань квартирних засобів обліку за нарахований період з подальшим перерахунком відповідно до п.13 цих Правил.

Згідно з п.п.17, 18, 21 Правил №630, послуги з водовідведення оплачуються споживачем з розрахунку обсягу витрат холодної та гарячої води згідно з нормативами (нормами) споживання або показаннями засобів обліку води. Розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. У разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення - з розрахунку на одну особу та на ведення особистого підсобного господарства.

Судовим розглядом встановлено, що у житловому приміщенні відповідачів по АДРЕСА_1 відсутній засіб обліку води, тому нарахування здійснюється за науково обґрунтованими нормативами питного водопостачання, водоспоживання та водовідведення населення м. Кривого Рогу, затвердженими рішенням виконкому Криворізької міської ради від 12 грудня 2012 року № 367 і введеними в дію з 01 січня 2013 року та відповідно до Правил №630, на кожну зареєстровану особу.

У відповідності до ст.ст.525, 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Протягом періоду з 01 квітня 2014 року по 31 березня 2021 року позивач свої зобов`язання по наданню послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення за вищевказаною адресою виконував належним чином, однак відповідачі своєчасно та в повному обсязі оплату за спожиті ними послуги не вносили, в результаті чого виникла заборгованість в розмірі 34 022 грн. 64 коп., що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.5), який суд вважає належним та допустимим доказом, оскільки здійснений у відповідності до вимог чинного законодавства за нормами постачання холодної води, за науково-обґрунтованими нормативами питного водопостачання, водоспоживання та водовідведення населення міста Кривого Рогу, з урахуванням кількості зареєстрованих в житловому приміщенні осіб.Факт наявності заборгованості відповідачем ОСОБА_1 не заперечувався в ході судового розгляду справи. Жодних доказів в його спростування судом не встановлено, а відповідачами не надано, у зв`язку з чим суд вважає, що наданий позивачем письмовий доказ відповідає вимогам ст.95 ЦПК України.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що відповідачами по справі неналежно виконувались обов`язки з оплати послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення, за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з тим, суд вважає обґрунтованими та такими, що заслуговують на увагу, доводи відповідача ОСОБА_1 про те, що заборгованість за період з 01 квітня 2014 року по 31 березня 2021 року в розмірі 34 022 грн. 64 коп. заявлена з пропуском строку позовної давності, про застосування якого вона подала відповідну заяву.

Так, ст.ст.256, 257 ЦК України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Тлумачення цієї норми, положення якої сформульоване зі словом «лише» (аналог «тільки», «виключно»), та відсутність будь-якого іншого нормативно-правового акта, який би встановлював інше правило застосування позовної давності, дає підстави для твердження, що із цього положення випливає безумовний висновок, відповідно до якого за відсутності заяви сторони у спорі позовна давність судом не застосовується.

Тобто цією нормою встановлені суб`єктивні межі застосування позовної давності, а саме передбачені випадки, до яких позовна давність не застосовується судом у зв`язку з відсутністю відповідної заяви сторони у спорі. Таким чином, позовна давність є диспозитивною, а не імперативною в застосуванні: без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов`язана лише із наявністю про це заяви сторони. Суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 листопада 2018 року у справі №183/1617/16 зазначила, що для цілей застосування ч.ч.3, 4 ст.267 ЦК України поняття «сторона у спорі» може не бути тотожним за змістом поняттю «сторона у цивільному процесі»: сторонами в цивільному процесі є такі її учасники як позивач і відповідач, тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача. У спорі з декількома належними відповідачами, в яких немає солідарного обов`язку (до яких не звернута солідарна вимога), один з них може заявити суду про застосування позовної давності тільки щодо тих вимог, які звернуті до нього, а не до інших відповідачів. Останні не позбавлені, зокрема, прав визнати ті вимоги, які позивач ставить до них, чи теж заявити про застосування до цих вимог позовної давності. Для застосування позовної давності за заявою сторони у спорі суд має дослідити питання її перебігу окремо за кожною звернутою до цієї сторони позовною вимогою, і залежно від установленого дійти висновку про те, чи спливла позовна давність до відповідних вимог.

Аналогічна позиція щодо застосування строку позовної давності до солідарних вимог за заявою одного з відповідачів висловлена Верховним Судом у постанові від 26 квітня 2022 року по справі № 367/8426/17.

Частина 4 статті 267 ЦК України визначає, що поза межами позовної давності вимоги задовольнятися не можуть, і сплив цього строку є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається ст.261 ЦК України. За загальним правилом, перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(ч.1 ст.261 ЦК України), а за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст.261 ЦК України).

Частиною 1 статті 32 Закону "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що плата за послуги нараховується щомісячно. Крім того, обов`язок споживача оплатити надані послуги встановлено ст. 19 Закону України Про теплопостачання.

Пунктом 18 Правил №630, передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку. Відтак перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення щомісячного платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, оскільки позивачем не надано доказів погодження між сторонами іншого строку.

Як встановлено судом, відповідачі в межах заявленого періоду жодного разу не сплачувати вартість послуг, що надавались КП Кривбасводоканал, при цьому не оспорювали факт наявності заборгованості. У свою чергу, позивач звернувся до суду з даним позовом 18 травня 2021 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності до вимог по заборгованості, нарахованим до 18 травня 2018 року. Доказів його переривання в матеріалах справи не має.

Відтак, оскільки відповідач ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про застосування позовної давності, а позивач подав позов з порушенням вказаного строку, суд, керуючись приписами ч.4 ст.267 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути солідарно з відповідачів заборгованість в межах строку позовної давності, а саме за період з 18 травня 2018 року по 18 травня 2021 року (в межах заявлених вимог), відмовивши в задоволенні позовних вимог за період з 01 квітня 2014 року по 17 травня 2018 року включно.

Приходячи до такого висновку суд враховує пред`явлення КП «Кривбасводоканал» саме солідарної вимоги до відповідачів та наявність у них солідарного обов`язку по сплаті житлово-комунальних послуг, що визначає можливість застосування судом позовної давності лише за заявою одного з відповідачів ОСОБА_1 та не потребує отримання для цього заяви від співвідповідача ОСОБА_2 ..

Судом перевірено правильність поданого позивачем розрахунку заборгованості за період з 18 травня 2018 року по 18 травня 2021 року та встановлено, що заборгованість становить 21 591 грн. 28 коп., виходячи з розрахунку: 329,98 + 319,34 + 329,98 + 329,98 + 319,34 + 371,23 + 388,11 + 401,05 + 667,10 + 602,55 + 667,10 + 645,58 + 667,10 + 645,58 + 667,10 + 667,10 + 645,58 + 667,10 + 645,58 + 667,10 + 667,10 + 691,46 + 750,66 + 726,46 + 750,66 + 726,46 + 750,66 + 750,66 + 726,46 + 750,66 + 726,46 + 750,66 + 750,66 + 678,02 + 750,66 (а.с.5).

Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Крім того, застосування положень ч.2 ст.625 ЦК України до спірних правовідносин, які за своїм характером є грошовими зобов`язаннями, також кореспондується із закріпленими в п.3 ч.1 ст.160 ЦПК України нормами, відповідно до яких однією з вимог, за якими може бути видано судовий наказ, є вимога про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості.

При визначенні розміру інфляційних втрат та трьох відсотків річних, які підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача, суд виходить з наступного.

Інфляція це знецінювання грошей і безготівкових коштів, що супроводжується ростом цін на товари і послуги (п.2 Методологічних положень щодо організації статистичних спостережень за змінами цін (тарифів) на спожиті товари (послуги) і розрахунку індексу споживчих цін, що затверджені наказом Державного комітету статистики України від 14 жовтня 2006 року № 519). Показником, який характеризує рівень інфляції, є індекс споживчих цін. Індекс споживчих цін характеризує зміни у часі загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Він є показником зміни вартості фіксованого набору споживчих товарів та послуг у поточному періоді у порівнянні з базовим.

Підраховуючи суми стягнень, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України, суди повинні враховувати, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції має розраховуватися на підставі індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був у певний період індекс інфляції менший одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Індекси інфляції розраховуються на підставі інформації, опублікованої центральним органом виконавчої влади з питань статистики в газеті «Урядовий кур`єр».

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що він розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з урахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з урахуванням цього місяця.

При визначенні розміру нарахувань відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, суд виходить з відомостей, зазначених у розрахунках, з якими погоджується, а відтак розмір інфляційних втрат 1 783 грн. 05 коп., 3% річних 742 грн. 00 коп. вважає вірним (а.с.6). Підстави для застосування позовної давності до цих вимог відсутні, оскільки розрахунок збитків в порядку ст.625 ЦК України позивачем проведено в межах цього строку, а саме за період з 21 липня 2018 року по 31 березня 2021 року.

Положеннями ч.1 ст.13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст.89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно з вимогами п.п.1, 2, 3 ч.1 ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову: часткового стягнення заборгованості в межах строку позовної давності в розмірі 21 591 грн. 28 коп., та стягнення нарахованих 3% річних - 742 грн., інфляційних втрат - 1 783 грн. 05 коп. в повному обсязі.

Питання щодо розподілу витрат по сплаті судового збору суд вирішує на підставі ст.141 ЦПК України. З урахуванням принципу пропорційності розподілу судових витрат в залежності від ступеня задоволення позову, з відповідачів, кожної окремо, на користь КП «Кривбасводоканал» підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору по 749 грн. 10 коп. пропорційно частині задоволених вимог (66%).

Керуючись ст.ст.4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 95, 133, 141, ч.2 ст.247, 258-259, 263-265, 273, 274, 277, 279, 354, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Комунального підприємства «Кривбасводоканал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги з централізованого водопостачання та водовідведення задовольнити частково.

Стягнути солідарно із ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь Комунального підприємства «Кривбасводоканал» заборгованість по оплаті за надані житлово-комунальні послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 за період з 18 травня 2018 року по 18 травня 2021 року в загальному розмірі 24 116 грн. 33 коп., з яких: основна заборгованість - 21 591 грн. 28 коп., інфляційні втрати 1783 грн. 05 коп., 3% річних 742 грн. 00 коп.

Стягнути із ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , кожної окремо, на користь Комунального підприємства «Кривбасводоканал» по 749 грн. 10 коп. судового збору.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дати його складання шляхом подання апеляційної скарги. Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Відомості про сторін:

Комунальне підприємство Кривбасводоканал, , юридична адреса: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Єсеніна, буд.6-а.

ОСОБА_6 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 ; фактична адреса проживання: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 .

Рішення суду складено та підписано 20 червня 2022 року.

Суддя А.В. Ткаченко