Справа № 212/9513/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2022 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого судді - Колочко О.В., за участі секретаря судового засідання - Ігнатьєвої А.А., за участі позивача ОСОБА_1 , представника позивача - Пивовара В.В. , відповідача ОСОБА_3 , представника відповідача ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі, у порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про зменшення розміру аліментів,

В С Т А Н О В И В:

22 жовтня 2021 року позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Пивовар В.В., звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_6 , у якому просить суд зменшити розмір аліментів, що підлягають стягненню з позивача на користь відповідача на підставі рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 11.01.2017 у справі № 214/5492/16-ц на утримання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 1/2 до 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дітьми повноліття.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що між сторонами було укладено шлюб, який було розірвано ні підставі рішення суду. Від шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей, на утримання яких судом були стягнуті аліменти з позивача на користь відповідача у розмірі 1/2 частини всіх видів доходів позивача. Визначений судом розмір аліментів позивач вважає значно завищеним і стягнення аліментів у вказаному розмірі робить фактично неможливим забезпечення позивачем себе та батька ОСОБА_9 , який є особою з інвалідністю ІІІ-ї групи, потребує постійного догляду, вживання дорого вартісних ліків та харчування за дієтою і перебуває повністю на утриманні позивача. У зв`язку з утриманням половини доходів позивача на утримання неповнолітніх дітей, позивач не має змоги забезпечити собі достатній життєвий рівень та надавати допомогу хворому батькові і купувати йому необхідні ліки. Таким чином, на думку позивача, розмір аліментних виплат, які утримуються з нього згідно з рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 11.01.2017, був значно завищений та зважаючи на необхідність позивача надавати додаткову допомогу батьку, який тяжко хворіє, і це є підставою для зменшення розміру аліментів до 1/4 частини його доходів.

Ухвалою судді від 02.11.2021 відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, роз`яснено сторонам їх право, порядок та строки на подачу заяв по суті справи.

18 листопада 2021 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому вона заперечила проти заявлених вимог, просила відмовити у позові, посилаючись на те, що вона дійсно отримує аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей, які витрачає виключно за їх цільовим призначенням в інтересах дітей та на задоволення їх потреб і для всебічного їх розвитку, а також на їх лікування. Розмір аліментів щомісячно складає приблизно 5000 - 7000 грн., яких не вистачає, і більшу частину видатків на дітей відповідач самостійно витрачає, для чого працює на двох роботах, і не звертаючись при цьому до суду з позовом до відповідача про стягнення додаткових витрат на утримання дітей. Обставини, на які посилається позивач в обґрунтування зміни матеріального становища, не відповідають дійсності, оскільки його батько ОСОБА_9 має групу інвалідності , яка дозволяє йому працювати, отримує пенсію. Крім того, позивач має рідну сестру ОСОБА_10 , яка є працездатною та має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання батька, якщо останній на таку допомогу потребує. Позивач не надає доказів на підтвердження придбання ним ліків батькові, витрат на лікування батька, спільного проживання з батьком і як наслідок, що батько перебуває на його утриманні. Також, відповідач зазначає, що позивач посилається на ті обставини, які існували до ухвалення рішення про стягнення аліментів, а саме інвалідність батькові встановлена у 2008 році, щорічне проходження лікування батьком з 2012 року. При розгляді справи позивач був присутній в судовому засіданні та не заперечував проти стягнення з нього аліментів в розмірі 1/3 частини, вказуючи, що інших утриманців не має. Таким чином, на думку відповідача, після ухвалення рішення про стягнення аліментів на утримання дітей не відбулось будь-яких змін в майновому чи сімейному становищі позивача, які б призвели до погіршення його майнового стану, а наявність хворого батька на утриманні за відсутності доказів про перебування останнього на утриманні позивача не є безумовною підставою для зменшення аліментів.

26 листопада 2021 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій він зазначає, що рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 11.01.2017 обґрунтовує збільшення розміру аліментів наявністю хворіб, що потребують додаткових регулярних витрат. Проте доказів наявності вказаних хворіб і підтвердження витрат на лікування дітей відповідач не надає. Наявні захворювання, на які посилається відповідач, мають тимчасовий характер і не є хронічними хворобами. Станом на теперішній час відсутні будь-які фактори, що зумовлюють стягнення з позивача аліментів у розмірі більшому ніж встановлено на законодавчому рівні, а саме 1/3 частини. Відповідач отримує аліменти у розмірі 7000 грн., тоді як розмір двох прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку становить 6020 грн., тобто аліменти стягуються у подвійному розмірі. Витрачання відповідачем коштів на участь дітей у гуртках, додаткових заняттях і забезпечення ліками щодо поточних хворіб, які не є хронічними, виключно за рахунок стягнутих аліментів без участі відповідача у цих витратах є нецільовим використанням коштів і є підставою для зменшення розміру стягнутих аліментів до 1/3 частини на утримання дітей. Вказані витрати можуть бути стягнуті відповідачем у якості додаткових витрат на утримання дітей за умови обґрунтування розміру таких витрат і необхідності у їх стягненні. Крім того, відзначив, що стан здоров`я ОСОБА_9 значно погіршився у поточному році, позивач також несе додаткові витрати щодо утримання житла.

08 лютого 2022 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позові та відповіді на відзив, просив їх задовольнити. Суду пояснив, що він працює, отримує заробітну плату у розмірі 8000 грн., доглядає батька, який хворіє, купує йому ліки, будь-яких підтверджуючих документів, зокрема чеків, квитанцій на придбання лікарських засобів немає, батько проживає з ним, але підтвердити це документально він не може. Батько не потребує стороннього догляду, отримує пенсію приблизно 11 000 грн., регрес 2200 грн., батько одружений. Сестра позивача ОСОБА_11 є працездатною особою, але отримує зарплату у мінімальному розмірі і не має можливості допомагати батькові. Він (позивач) надає батькові допомогу у розмірі від 500 грн. до 2000 грн. щомісячно, точно сказати не може, оскільки не фіксує ці суми.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позові та відповіді на відзив, просив їх задовольнити, зазначив, що рішенням суду у 2017 році визначений завищений розмір аліментів, які стягнуті з позивача, на його утриманні перебуває батько, тобто у позивача змінився матеріальний стан. Аліменти у розмірі 1/2 частини були обґрунтовані станом здоров`я дітей. Відповідачем не наводяться докази, які спростовують позовні вимоги. Витрати на дітей, про які зазначає відповідач, по своїй суті є додатковими витратами, які можуть бути стягнуті у встановленому законом порядку.

Відповідач в судовому засіданні заперечила проти позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, просила відмовити у позові. Також, повідомила, що у зв`язку з укладенням шлюбу, вона змінила прізвище на ОСОБА_12 , на підтвердження чого надала суду копію свідоцтва про шлюб.

Представник відповідача ОСОБА_13 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, вважав, що відсутні докази на підтвердження перебування батька на утриманні позивача, і як наслідок зміни матеріального стану позивача. Батько позивача є пенсіонером, особою з інвалідністю, яка дозволяє працювати, отримує дохід у вигляді пенсії та регресу Також, зазначив, що сторона позивача, обґрунтовуючи позовні вимоги, по суті зводить до переоцінки доказів, яким вже була надана оцінка судом і ухвалено рішення, яке набрало законної сили. Також, зазначив, що доводи позивача щодо нецільового використання спростовуються висновком відповідних служб. У подальшому представник відповідача ОСОБА_4 також заперечив проти задоволення позову, надав свої письмові пояснення, які долучено до матеріалів цивільної справи.

В судовому засіданні була допитана свідок ОСОБА_14 , яка суду показала, що вона знає позивача, який є чоловіком її керівника ОСОБА_6 . У березні 2021 року останній раз бачила ОСОБА_15 в Центрі розвитку особистості «Пізнавайка», де вона працює, коли він приходив допомагати робити банер разом із своїм батьком. Вони 2-3 дні виконували зварювальні роботи на висоті приблизно другого поверху, встановлювали банер. Вони працювали вдвох: ОСОБА_16 і його батько. Пояснила, що на її думку, батько ОСОБА_16 виглядав звичайно, і в неї не було враження, що він тяжко хворіє.

Заслухавши учасників справи, свідка, перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про відмову в позові з таких підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За вимогами ст. ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

З пояснень сторін, матеріалів справи судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 02.12.2016 розірвано.

Від даного шлюбу у сторін народилися дочки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до рішення Саксаганського районного суду м. Криво Рогу у справі № 214/5492/16-ц від 11.01.2017 ухвалено стягувати з ОСОБА_15 на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/2 частки від доходу відповідача щомісячно, починаючи з 29.09.2016 і до досягнення найстаршою дитиною повноліття, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.12-15).

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є працездатним, має постійний заробіток, так як працює монтажником в ТОВ «Криворізька будівельна компанія», та отримав за період січень-червень 2021 року заробітну плату у розмірі 82 635,48 гривень (а.с. 16).

Також, судом встановлено, що неповнолітня ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , навчаються в Криворізькій ЗОШ № 113, обидві дівчинки залучені до позакласних та позашкільних заходів, екскурсій, відвідують заняття з англійської мови, займаються малюванням та створенням комп`ютерних ігор, відвідують гурток « Веселка » на базі ЦДЮТ «Іскра», мати систематично спілкується з класними керівниками стосовно успіхів у навчанні дочок, батько участі у навчанні та вихованні не бере (а.с. 43-46, 49).

Згідно з відповіддю КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3» від 16.11.2021 ОСОБА_7 перебуває під наглядом лікаря-педіатра, взята на Д-облік через наявність захворювання: гострий пієлонефрит, ІСВШ; ОСОБА_8 до 2019 року перебувала на Д-обліку як часто хворіюча застудними хворобами хронічний аденоїдіт, з жовтня 2021 року перебуває на Д-обліку у лікаря-педіатра з приводу анемії ІІ ст. (а.с. 47).

25 лютого 2020 року посадовими особами Служби у справах дітей виконавчого комітету Покровської районної у місті ради було проведено інспекційне відвідування щодо цільового витрачання аліментів на ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , за результатами якого був складений висновок, згідно з яким одержувач аліментів забезпечує потреби дітей відповідно до суми коштів, сплачених на дітей платником аліментів, розмір яких становить понад два прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку (на кожну дитину) (а.с. 48).

Згідно з частинами 8, 9 статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

У ст. 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до вимог ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч.3 ст.181 Сімейного Кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Згідно роз`яснень, які містяться у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннямист.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тількист.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. За правилами ст. 191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили.

Відповідно до частини першої статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Оскільки аліменти - це кошти, спрямовані саме на утримання дитини, розмір яких повинен бути достатнім для цього, та покликаний захистити інтереси дитини в коштах у розмірі необхідному для її життєдіяльності, збереження достойного рівня життя, який мала дитина до виникнення спору про стягнення аліментів, і який необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, діти сторін будуть захищеними та будуть отримувати належне утримання від батька, що гарантовано як нормами національного так і норами міжнародного законодавства.

Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789Х11 та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує, стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини що мають істотне значення. Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

Аналіз вказаних положень закону свідчить про те, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів одержувач аліментів може звернутися до суду із заявою про збільшення їх розміру. Значне погіршення матеріального становища платника може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів - але ці обставини підлягають доказуванню.

Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 липня 2019 року, справа № 415/4386/16-ц, провадження № 61-21056св18.

Отже, зменшення розміру аліментів можливе при настанні певних умов, які мають бути доведені в суді належними та допустимими доказами.

Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Крім того, вирішуючи даний спір, суд враховує, що дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 року по справі «Хант проти України»).

В ході судового розгляду позивачем не надано доказів та не доведено наявності обставин, які б вказували на наявність підстав саме для зменшення розміру аліментів, та не наведено підстав погіршення матеріального становища.

Так, позивач посилався на те, що змінився його майновий стан, тому він не має можливості сплачувати аліменти у визначеному розмірі.

Разом з тим, позивачем не доведено та не надано жодних доказів, що батько позивача, який є пенсіонером, потребує додаткового стороннього догляду і що таке утримання йому надає позивач. А з наданих суду позивачем письмових доказів вбачається, що його батько є особою з інвалідністю ІІІ-ї групи з 2008 року, крім того, з відповіді медичного закладу від 30.11.2021 ОСОБА_9 отримує базове лікування, яке йому забезпечує держава, має помірне обмеження життєдіяльності і сторонньої допомоги потребує періодично при погіршенні стану здоров`я (а.с. 124).

Також, суду не надано будь-яких доказів щодо отримання батьком позивача доходів або відсутність таких, лише з пояснень самого позивача його батько отримує пенсію та регрес у розмірі понад 13 000 грн., а також не надано доказів неможливості утримання ОСОБА_9 іншими особами, окрім надання допомоги позивачем. У зв`язку з зазначеним у суду відсутні достатні підстави вважати, що на утриманні позивача знаходиться хворий батько.

Та обставина, що позивач допомагає своєму батькові не є обставиною, яка впливає на визначення судом розміру аліментів на утримання дитини, оскільки є добровільним вчинком позивача і свідчить про наявність матеріальних можливостей на це, незважаючи на сплату аліментів у визначеному судом розмірі.

Беручи до уваги, що сплата аліментів у визначеному судом розмірі не є надмірним тягарем для позивача, а їх зменшення не відповідає інтересам дітей, враховуючи баланс інтересів дітей та матеріальних можливостей батька, суд приходить висновку про недоведеність позивачем неспроможності сплачувати щомісячно аліменти на утримання дітей у розмірі, раніше визначеному рішенням суду.

Крім цього, суд не бере до уваги посилання позивача на нецільове витрачання аліментних коштів одержувачем аліментів, оскільки ця обставина була перевірена відповідними службами і не знайшла свого підтвердження, натомість було встановлено, що аліменти витрачаються саме на потреби дітей.

Також, посилання позивача на те, що судом завищений розмір аліментів, які стягнуті на утримання дітей, суд відхиляє, оскільки у даній справі суд не повноважний переглядати та оцінювати ті докази, на підставі яких суд ухвалив рішення, тим більш, що позивач не був позбавлений оскаржити у разі незгоди рішення суду від 11.01.2017, однак рішення набрало законної сили 24.01.2017 і не було предметом перегляду у апеляційній інстанції (а.с. 12).

Згідно з ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим . Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права . Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На підставі зазначеного, дослідивши матеріали справи, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку, що позивач працездатний, працює, отримує щомісячний дохід, має задовільний стан здоров`я, будь-яких інших належних та допустимих доказів про значне погіршення його матеріального стану з моменту стягнення аліментів на утримання дітей не надав, а також обставини, що наводить позивач в обґрунтування та на підтвердження заявлених вимог, в розумінні вищезазначених норм матеріального закону (ст. 192 СК України) та позиції Верховного Суду, на думку суду, не є істотними та достатніми для зменшення визначеного за рішенням суду розміру аліментів, адже факт надання допомоги батькові, який отримує допомогу і пенсію від держави та інші доходи, визначені чинним законодавством, не може слугувати самостійною підставою для зменшення їх розміру, та те, що розмір стягуваних аліментів за судовим рішенням не є завищеним, відповідає розміру, передбаченому нормами діючого Сімейного кодексу України, аліменти використовуються за цільовим призначенням, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, у зв`язку із відмовою в позові, судові витрати покласти на позивача.

Керуючись ст.ст.4, 5, 76, 77, 79, 80, 83, 95, 141, 223, 259, 263-265, 268, 273, 353 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у позові ОСОБА_15 до ОСОБА_5 про зменшення розміру аліментів.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів після проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Повне судове рішення складено та підписано 23 червня 2022 року.

Суддя: О. В. Колочко