Номер провадження: 22-ц/813/5985/22
Справа № 493/1097/21
Головуючий у першій інстанції Ільніцька О. М.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.12.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Цюри Т.В.,

суддів: Гірняк Л.А., Комлевої О.С.,

за участю секретаря судового засідання: Мілєвої М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Балтського районного суду м. Одеси від 03 грудня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,-

ВСТАНОВИВ:

31 серпня 2021 року ОСОБА_3 звернувся до Балтського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу (а.с.1).

03 грудня 2021 року рішенням Балтського районного суду Одеської області позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу задоволено.

Шлюб, зареєстрований 12 жовтня 2017 року у Балтському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис № 173, розірвано.

Після розірвання шлюбу відповідачці залишено шлюбне прізвище « ОСОБА_5 » (а.с.42-43).

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить суд вжити заходів до сторін по справі щодо примирення подружжя, шляхом надання ОСОБА_3 та ОСОБА_1 строку 6 місяців для примирення, скасувати рішення Балтського районного суду Одеської області від 03 грудня 2021 року та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмету спору (а.с.46-50).

13 лютого 2022 року Одеським апеляційним судом отримано клопотання ОСОБА_3 , в якому позивач повідомив суд, що між ним і відповідачкою наразі несприятливі стосунки, примирення є неможливим, а тому просить суд у задоволення апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити в силі (а.с.81).

Судове засідання призначено на 15 грудня 2022 року об 13 год 50 хв.

Заяв чи клопотань про відкладення розгляду справі від сторін до суду не надходило.

13 грудня 2022 року Одеським апеляційним судом отримано клопотання представника позивача ОСОБА_6 , в якому він просить суд розглянути апеляційну скаргу без участі позивача та його представника, а також наголошує на безпідставності апеляційної скарги.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, ненадання жодних доказів щодо існування підстав для відкладення розгляду справи, апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу у відсутності сторін.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам відповідає, з огляду на таке.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім`ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до якої шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.

Колегія суддів, дослідивши матеріали та обставини справи, вважає вірними вказані висновки суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, судом встановлено, що 12 жовтня 2017 року у Балтському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області зареєстрований шлюб між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис № 173.

Сторони спільних дітей не мають.

Звертаючись з апеляційною скаргою, ОСОБА_1 вказує, що налагодження подружнього життя неможливе у строк один місяць, який їм надавався судом першої інстанції, адже подружжю необхідно висловитися один перед одним, переосмислити поведінку кожного окремо та поведінку партнера, надати їх вмотивовану критику та вчинити самокритику, визначитися з цінностями які створює сім`я та втратами при припиненні шлюбних відносин.

З вказаними доводами апеляційної скарги колегія суддів не погоджується та вказує наступне.

Відповідно до положень ст. 112 СК України при вирішенні питання про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Одночасно згідно ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Отже, надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком. При цьому, необхідно встановити чи можливе примирення сторін.

Відповідно до ч.1 ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Вказане положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

З матеріалів справи вбачається, що позивач неодноразово наголошує на тому, що фактично сімейні правовідносини між сторонами остаточно припинені вже декілька років тому, а неможливість розірвання шлюбу наразі спричиняє труднощі позивачу.

Колегія суддів наголошує, що суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо.

На цьому, також наголошує Касаційний цивільний суд у справі №456/848/16-ц.

Також апеляційний суд не може взяти до уваги доводи апеляційної скарги щодо того, що оскільки позовна заява складена та подана адвокатом Капустіним Олександром Борисовичем, а не самим позивачем, тому, апелянт вважає, що є підстави вважати, що позов, за наслідками розгляду якого ухвалено оскаржуване рішення поданий та розглянутий не в інтересах ОСОБА_3 , з огляду на наступне.

Відповідно до статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Частиною першою статті 58 ЦПК України встановлено, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Представництво за своєю природою - це організаційне правовідношення, змістом якого є повноваження однієї особи (представника) діяти від імені, в інтересах іншої особи, яке виникає з договору, закону, акта органу публічної влади. Крім того, представництвом є діяльність представника, спрямована на реалізацію наданих йому повноважень. Змістом відносин представництва є повноваження, без яких останнє не може існувати. Як повноваження розуміють систему двох суб`єктивних прав представника, одне з яких є абсолютним, інше - відносним. Абсолютне право представника містить у собі можливість вчинення певних дій від імені та в інтересах особи, а відносне право полягає у тому, що представник вправі розраховувати на те, що всі юридичні наслідки, створені його діями, виникнуть лише для особи, яку він представляє, а не для самого представника.

Згідно з частиною першою статті 60 ЦПК України, представником у суді може бути адвокат або законний представник.

За змістом частини четвертої статті 62 ЦПК України, повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

Відповідно до частини першої статті 64 ЦПК України, представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки.

Згідно з частиною другою статті 175 ЦПК України позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Відповідно до частини сьомої статті 177 ЦПК України, до позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача.

Судом встановлено, що позовна заява ОСОБА_3 про розірвання шлюбу підписана представником ОСОБА_6 .

До позовної заяви додано ордер адвоката Капустіна Олександра Брисовича на представництво інтересів ОСОБА_3 в Балтському районному суді Одеської області та Одеському апеляційному суді.

З огляду на вказане, суд першої інстанції, встановивши, що до позовної заяви додано документи, які посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, та представникові ОСОБА_3 - адвокату Капустіну Олександру Борисовичу надано всі процесуальні права та обов`язки визначені для позивача, дійшов обґрунтованого висновку про те, що представник позивача - адвокат Капустін Олександр Борисович не мав встановлених законом процесуальних перешкод та обмежень для підписання та подання до суду позову про розірвання шлюбу від імені клієнта.

Аналогічного висновку прийшов Верховний Суд у постанові від 09 липня 2021 року по справі № 607/10879/20.

Тому, доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм процесуального права й зводяться до необхідності переоцінки судом доказів.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України новий розподіл понесених сторонами судових витрат не здійснюється.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд ,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Балтського районного суду м. Одеси від 03 грудня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 22.12.2022 року.

Головуючий суддя Цюра Т.В.

Судді: Гірняк Л.А.

Комлева О.С.