Справа № 570/1891/22
Номер провадження 4-с/570/9/2022
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2022 року

Рівненський районний суд Рівненської області в особі:

судді Красовський О.О.

при секретарі: Гречка О.В.

представника заявника - адвоката Брусніка І.А.

державного виконавця Гуменюка А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне справу за скаргою ОСОБА_1 як представника ОСОБА_2 на бездіяльність державного виконавця, зобов`язання державного виконавця вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в :

Скарга обґрунтована зокрема тим, що на примусовому виконанні у Рівненському відділі державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) перебуває постанова Рівненського районного суду Рівненської області у справі № 570/5213/21 від 25.11.2021 року.

24 травня 2022 року державним виконавцем Поддубним М.І. було винесено постанову про арешт коштів боржника, що містяться на рахунку в банках та інших фінансових установах. Зокрема, було накладено арешт на рахунок ОСОБА_2 , що був відкритий 09.10.2020 року у АТ "Райффайзен Банк", як зарплатний картковий рахунок фізичної особи № НОМЕР_1 в UAH. Представник боржника ОСОБА_1 звернувся з заявою до державного виконавця про зняття арешту з зарплатного рахунку. Проте, на день подання скарги, заява розглянута не була. Заявник в ситуації, що склалася вбачає, бездіяльність державного виконавця, тому і звернувся до суду з даною скаргою. Також просить стягнути понесені судові витрати по справі.

23.06.2022 року на адресу суду від виконавчої служби надійшов відзив на скаргу, який обґрунтований тим, що 31.05.2022 року до відділу надійшла заява від представника боржника ОСОБА_1 про зняття арешту з зарплатного рахунку.

Згідно Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накласти арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, що перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та організаціях, які здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Відповідно до ч.2 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» забороняється звернення стягнення та накладання арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання відкритих відповідно до ст. 15-1 Закону України "Про електроенергетику", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання.

ч.1 ст. 68 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертаються у разі відсутності у боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутність чи недостатність майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішення про стягнення періодичних платежів.

Розмір відрахувань із заробітної плати визначено статтею 70 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 3 статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої вдали, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Згідно з абзацом другим частини другої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують. що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку. передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

Відповідно до п. 3 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, поточний рахунок - це рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. До поточних рахунків також належать рахунки із спеціальним режимом їх використання, що відкриваються у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України.

Під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти боржника, що містяться на його рахунках у банківських установах. При цьому стаття 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, оскільки законом можуть бути визначені й кошти на інших рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.

Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунку, на якому вони знаходяться, та в разі знаходження на рахунку коштів, на які заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

Накладаючи арешт на грошові кошти боржника, який не виконав судове рішення, державний виконавець у постанові від 24 травня 2022 року зазначив, що арешт накладається на грошові кошти, що містяться на всіх відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику (копія додається).

Отже, державним виконавцем при винесенні вказаної постанови не було порушено вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Водночас, банк, на якого нормами статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» покладено обов`язок визначати статус рахунку та можливість накладення арешту на кошти на ньому, виконав постанову державного виконавця про накладення арешту на кошти боржника, які знаходяться на рахунку.

На думку державного виконавця, скаржником не доведено що рахунок, на який накладено арешт, має спеціальний режим використання або що на кошти, які знаходяться на цьому рахунку заборонено законом звертати стягнення, а також така інформація не надходила до державного виконавця від АТ «Райффайзен банк», в якому відкрито відповідний рахунок.

Тому, враховуючи вищевикладене, слід зазначити, що державним виконавцем накладено арешт на картковий рахунок боржника з дотриманням норм чинного законодавства, а відтак просить у задоволенні скарги на дії державного виконавця відмовити.

Представник боржника адвокат Бруснік І. в судовому засіданні скаргу підтримав та просив її задоволити. Додатково зазначив що рахунок, на який був накладений арешт, є зарплатним рахунком. Дії виконавця позбавляють можливості його клієнта на повноцінне життя.

Державний виконавець в судовому засіданні заперечив проти задоволення скарги. Зазначив, що у виконавця відсутні відомості про те, що боржник працевлаштований, та що саме від заробітної плати поступають кошти на зазначений зарплатний рахунок. Також пояснив про обставини, що викладені у відзиві. Додатково зазначив, що ним був зроблений запит до банку з метою з`ясування природи рахунку, на який був накладений арешт, але на даний час відповіді не отримав. Отже, своїми діями він не порушив права боржника та не допускав бездіяльності при виконанні постанови суду.

Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи суд вважає, що у задоволенні скарги слід відмовити.

Так, судом встановлено, що у на примусовому виконанні у Рівненському відділі державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) перебуває постанова Рівненського районного суду Рівненської області у справі № 570/5213/21 від 25.11.2021 року.

24 травня 2022 року державним виконавцем Рівненського відділу державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Поддубним Максимом Ігнатовичем було ухвалено постанову про відкриття виконавчого провадження № 69051625 та було ухвалено постанову про арешт коштів боржника, що містяться на рахунках в банках та інших фінансових установах.

На виконання постанови було накладено арешт на рахунок ОСОБА_2 , що відкритий ІНФОРМАЦІЯ_1 у Акціонерному товаристві «Райффайзен Банк», як зарплатний картковий рахунок фізичної особи № НОМЕР_1 в UAH, що підтверджується довідкою № Д5-В123/28-37 від 30.05.2022 року.

31 травня 2022 року представник боржника - адвокат Бруснік Іван Анатолійович звернувся до державного виконавця Поддубного Максима Ігнатовича з заявою про зняття арешту з зарплатного рахунку.

Як зазначає адвокат, на день подання даної скарги заява про зняття арешту з зарплатного рахунку в рамках виконавчого провадження № 69051625 ще не розглянута.

Проте дана обставина не була підтверджена під час розгляду справи.

Державний виконавець пояснив, що він надіслав банку відповідний запит, а напередодні судового засідання сам завіз ще один запит до банку, проте відповіді не отримав.

Представник боржника зазначену обставину не спростував.

Тому суд не вважає, що при виконанні постанови суду державний виконавець допустив бездіяльність.

За змістом статей 1, 5 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з пунктом 7 частини третьої статті 18 Закону «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Пунктом 2 частини другої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» заборонено звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Згідно з абзацом другим частини другої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Відповідно до пункту 3 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. До поточних рахунків також належать рахунки із спеціальним режимом їх використання, що відкриваються у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України.

З наведених норм права вбачається, що судове рішення є обов`язковим до виконання.

У разі невиконання боржником рішення суду добровільно державним або приватним виконавцем здійснюється його примусове виконання.

Під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти божника, що містяться на його рахунках у банківських установах. При цьому стаття 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.

Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом.

При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону «Про виконавче провадження».

Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону «Про виконавче провадження»).

У даному випадку державний виконавець наклав арешт на рахунки боржника, що не заборонено законом.

І саме банк у цій ситуації мав би визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний вчинити певні дії, про які було зазначено вище.

Щодо того, що державний виконавець може самостійно скасувати арешт з рахунку за заявою заінтересованої особи, то на даний час державний виконавець позбавлений можливості це зробити, оскільки він не отримав належної відповіді від банку.

Зняття арешту здійснюється виконавцем відповідно до частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» на підставі поданих боржником документів, підтверджуючих, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону. Також арешт може бути знятий судом у порядку оскарження відмови виконавця зняти арешт з коштів, призначених для виплати заробітної плати.

Таких же висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 травня 2020 року у справі № 905/361/19 (провадження № 12-28гс20).

Зважаючи на наявні матеріали суд дійшов висновку, що банк не визнав арештований рахунок рахунок та кошти на ньому такими, на які законом заборонено накладати арешт та звертати стягнення.

За таких обставин рахунок боржника не відноситься до рахунків зі спеціальним чи обмеженим режимом використання, накладення арешту на кошти на якому заборонено, кошти після зарахування на рахунок отримувача є його власністю, втратили свій цільовий статус (пенсії, соціальних виплат тощо), та набули статусу вкладу.

Статтею 24 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що виплата заробітної плати здійснюється за місцем роботи. За особистою письмовою згодою працівника виплата заробітної плати може здійснюватися через установи банків, поштовими переказами на вказаний ними рахунок (адресу) з обов`язковою оплатою цих послуг за рахунок роботодавця.

Суду не були надані відомості про те, що боржник працевлаштований, і що саме арештований рахунок використовується для отримання виплат по заробітній платі.

Крім того, Національний банк України ухвалив Постанову «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану» від 24 лютого 2022 р. № 18 якою, зокрема передбачено, що обмежено зняття готівки з рахунку клієнта в обсязі 100 000 грн на день (не враховуючи виплати заробітної плати та соціальних виплат), окрім підприємств та установ, що забезпечують виконання мобілізаційних планів (завдань), уряду та окремих дозволів Національного банку без нарахування та зняття комісій.

Згідно довідки від 30.05.2022 року АТ "Райффайзен Банк" вбачається, що на рахунку ОСОБА_2 залишок коштів становить 31,33 UAH. Боржник фактично не обмежений в отриманні і розпорядженні заробітною платою.

Арешт на рахунок боржника не унеможливлює отримання заробітної плати ним готівкою через касу роботодавця або поштовими переказами на вказаний ним рахунок чи адресу.

А тому суд дійшов висновку, що накладення арешту на грошові кошти боржника не порушує його право на отримання заробітної плати.

Аналогічні висновки містяться в постанові ВС по справі 756/1927/16 від 03 лютого 2021 року.

Відповідно до ч.3 ст.451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

За результатами розгляду скарги суд дійшов висновку що дії державного виконавця були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця і право заявника не було порушено, а тому немає підстав для задоволення скарги.

Щодо стягнення судових витрат.

Оскільки суд не знайшов підстав для задоволення скарги, то й немає підстав для стягнення судових витрат з Рівненського відділу державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) на користь боржника.

Керуючись 259, ст.ст. 447-452 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

У задоволенні скарги - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Рівненського апеляційного суду протягом 15 днів з дня проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя Красовський О.О.

Повне рішення суду складено 30 червня 2022 р.