Провадження № 22-ц/824/2916/2022 Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

30 червня 2022 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Ігнатченко Н.В., Мережко М.В.,

за участю секретаря Малашевського О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 25 серпня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний Експортно-Імпортний Банк України» про визнання незаконним і скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

в с т а н о в и в:

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернуласядо суду із вказаним позовом,який мотивувала тим, що із серпня 1996 року розпочала свою трудову діяльність у АТ «Державний Експортно-Імпортний Банк України» з посади економіста І категорії. Працювала у відповідача на різних посадах, із 01 квітня 2019 року призначена на посаду керуючої Центральним відділенням АТ «Укрексімбанк» у м.Києві. За час роботи у відповідача не отримала жодного стягнення, була відзначена подяками, почесним грамотами, особливими відзнаками за особисті заслуги в розбудові банківської системи України та особливі досягнення при виконанні поставлених завдань.

Вказувала, що 21 квітня 2020 року вона отримала копію акта від 15 квітня 2020 року за результатами службового розслідування, проведеного на виконання розпорядження голови правління АТ «Укрексімбанк» від 24 лютого 2020 року № 24-р щодо порушень при проведенні банківських операцій.

Наказом відповідача № 207-к від 04 травня 2020 року її звільнено із займаної посади за п.2 ч.1 ст.41 КЗпПУ через винні дії, які дають підстави для втрати довір`я до неї з боку керівництва банку.

Посилалася, що дане звільнення проведене відповідачем з порушенням вимог трудового законодавства. Зокрема, зважаючи на різке погіршення здоров`я 04 травня 2020 року, вона викликала швидку допомогу, про що складено висновок лікаря медичного центру «Добробут», який надав їй первинну допомогу та взяв зобов`язання про добровільну самоізоляцію. Тобто, наказ про звільнення був підписаний у день, коли вона перебувала на самоізоляції у зв`язку з ризиком виявлення коронавірусної інфекції. Окрім того, посада, яку вона займала, не пов`язана з безпосереднім обслуговуванням грошових, товарних або культурних цінностей, а тому не підпадає під дію п.2 ч.1 ст.41 КЗпПУ. Так, відповідно до її

- 2 -

посадової інструкціїкеруючого відділенням, вона безпосередньо не обслуговує грошові або товарні цінності та не несе відповідальності за їх збереження, оскільки ні грошові кошти, ні товарні цінності не отримувала під звіт та не мала доступу до них і до каси, де зберігаються кошти. Договір про повну матеріальну відповідальність з нею не укладався. Посилання в наказі про її звільнення на те, що до її кола обов`язків віднесено забезпечення повного збереження усіх грошових та матеріальних цінностей, що зберігаються у сховищах і касах відділення, належну організації касової роботи у відділенні та виконанні функцій контролера первинних документів; здійснення контролю за правильністю оформлення первинних видаткових документів, які є підставою для видачі коштів, в тому числі за наявності особистого підпису особи, яка брала участь здійсненні операцій, та інших даних, що дають змогу ідентифікувати таку особу безпідставні та суперечать як її посадовій інструкції керуючого Центральним відділенням АТ «Укрексімбанк» у м.Києві, так і Положенню про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ № 75 від 04 липня 2018 року. Окрім того, наказ про звільнення не містить обґрунтування встановленння в її діях вини.

Зазначала, що внаслідок порушення трудових прав їй завдано моральної шкоди, оскільки вона змушена була прикладати додаткових зусиль для організації свого життя, перебувала у стані нервової, психологічної напруги, перенесла хвилювання, госпіталізацію та стаціонарне лікування. У зв`язку з наведеним, просила визнати незаконним та скасувати наказ АТ «Укрексімбанк» № 207-к від 04 травня 2020 року про її звільнення, поновити її на посаді керуючого Центральним відділенням АТ «Укрексімбанк» у м.Києві, стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 71139,18 грн. та моральну шкоду у розмірі 20000 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 25 серпня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі.

Не погодившись із таким рішенням, ОСОБА_1 в особі свого представника адвоката Гансецького В.В.подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким її вимоги задоволити у повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального і неправильне застосування норм матеріального права.

Скарга мотивована хибністю і незаконністю висновків суду першої інстанції про те, що вона є особою, яка може належати до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові цінності, оскільки вона не є особою, яка безпосередньо обслуговує грошові цінності. Такі висновки ґрунтуються на припущеннях та суперечать посадовій інструкції керуючого Центральним відділенням АТ «Укрексімбанк» у м.Києві, а також судовій практиці Верховного Суду з цього приводу. В основу оскаржуваного рішення судом першої інстанції покладено висновки внутрішнього розслідування відповідача, які не є належними та допустимими доказами, які не підтверджуються будь-якими іншими доказами, та були складені спеціально задля подальшого її звільнення позивачки. Висновки суду щодо доведеності фактів вчинення нею порушень є незаконними, бо факти начебто вчинення нею порушень судом не досліджувалися і не є предметом даного спору. Втрата довіри до працівника, який обслуговує матеріальні цінності може бути наслідком вчинення проступку, який дає підстави для висновку, що подальше залишення працівника на роботі, пов`язаній з обслуговуванням таких цінностей, може призвести до їх утрати. Провина працівника у вчиненні винних дій з матеріалоьними цінностями має бути дроведена, це може бути, наприклад, систематична нестача довірених йому цінностей, безвідповідальне, халатне ставлення до своїх трудових обов`язків, порушення правил торгівлі, крадіжка, обмірювання, обважування покупців, завищення цін, привласнення матеріальних цінностей тощо.

- 3 -

Водночас, підозра керівництва не може бути підставою для виявлення недовір`я до працівника. Вважає, що відсутні підстави для її звільнення за п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України, так як зміст її трудових обов`язків не пов`язаний з виконанням операцій з обслуговуванням цінностей, її діяльність не носить відповідальний, підзвітний характер та не пов`язана з обліком, контролем за рухом і зберіганням цінностей. У своєму рішенні суд фактично визнав її винною у діях, які викладені у акті внутрішнього розслідування, хоча предметом спору є поновлення її на роботі, що свідчить про порушення меж розгляду справи. Також, судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права, що виразилося у порушенні строків розгляду справи.

Відповідач АТ «Укрексімбанк» подав відзив на апеляційну скаргу, де вказав, що суд першої інстанції прийняв законне і обгрунтоване рішення і правомірно відмовив у задоволенні позову, а доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є безпідставними і надуманими, не грунтуються на вимогах закону, не спростовують висновків суду.

В суді апеляційної інстанції представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Гансецький В.В. подану апеляційну скаргу та викладені в ній доводи підтримав, просив задоволити та скасувати рішення Шевченківського районного суду м.Києва як незаконне.

Представник відповідача АТ «Укрексімбанк» адвокат Западнюк М.А. в суді апеляційної інстанції проти задоволення апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність і обгрунтованість судового рішення та відсутність підстав для його скасування.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 із 12 серпня 1996 року перебувала у трудових відносинах з відповідачем, працюючи на різних посадах.

Наказом відповідача № 94-к від 27 березня 2019 року ОСОБА_1 з 01 квітня 2019 року переведено на посаду керуючого Центральним відділенням АТ «Укрексімбанк» у м.Києві.

Наказом відповідача № 207-к від 04 травня 2020 року ОСОБА_1 керуючу Центральним відділенням АТ «Укрексімбанк» у м.Києві звільнено із займаної посади на підставі п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України (винні дії працівника, який безпосередньо обслуговує грошові цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір`я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу).

Як зазначено в наказі, керуючою Центральним відділенням ОСОБА_1 , яка безпосередньо обслуговує грошові цінності, у порушення вимог чинного законодавства України, нормативних документів Банку та своєї посадової інструкції вчинено дії, що призвели до видачі з каси відділення коштів клієнтів особам, які не були власниками

- 4 -

рахунків і не мали повноважень на їх отримання (чим не забезпечено збереження грошових цінностей у касі відділення) і дають підстави для втрати довір`я. Зокрема ОСОБА_1 на заявах клієнтів на видачу готівки ставила свій підпис як контролер без забезпечення контролю за проведенням обов`язкової процедури повторної ідентифікації, верифікації та вивчення клієнтів, своїми діями сприяла незаконній видачі коштів особам, які не були власниками рахунків і не мали повноважень на їх отримання.

Підставою для видання зазначеного наказу стали: акт від 15 квітня 2020 року за результатами службового розслідування, проведеного на виконання службового розпорядження Голови Правління АТ «Укрексімбанк» від 24 лютого 2020 року № 24-р, затвердженого Головою Правління АТ «Укрексімбанк» 27 квітня 2020 року; пояснювальна записка від 09 березня 2020 року; пояснення (заперечення) ОСОБА_1 від 27 квітня 2020 року щодо акту службового розслідування від 15 квітня 2020 року; згода виборного органу первинної профспілкової організації АТ «Укрексімбанк» (протокол №11-20 від 04 травня 2020 року).

Згідно Альбому зразків підписів уповноважених осіб Центрального відділення АТ «Укрексімбанк» у м.Києві, затверджених службовим розпорядженням АТ «Укрексімбанк» від 15 лютого 2019 року № 27-к, позивачці надано право контрольного підпису у первинних документах.

Відповідно до п.3.8 та 3.10 Витягу з Положення про організацію бухгалтерського обліку та бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в АТ «Укрексімбанк», затвердженого наказом ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» від 27 грудня 2018 року № 487 у первинних документах, на підставі яких здійснюються записи в бухгалтерському обліку, зазначаються номери кореспондуючих рахунків за дебетом і кредитом, сума операцій, дата виконання, підпис відповідального виконавця, підпис контролера. Первинні документи, що складаються у паперовій/електронній формі, повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; найменування банку від імені якого складено документ; зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру; посади осіб, відповідальних за здійснення операції та правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції.

Також судом встановлено, що АТ «Укрексімбанк» звернувся до Київської місцевої прокуратури № 1 із заявою від 03 березня 2020 року № 0021500/5866-20 про вчинення кримінального правопорушення за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191 та ч.2 ст.366 КК України, за результатами розгляду якої прокуратурою до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено дані про вчинення кримінального правопорушення за № 0000036 від 03 березня 2020 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191 та ч.2 ст.366 КК України.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки їх недоведеністю, оскільки при звільненні позивачки за п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України, відповідачем дотримано вимоги чинного законодавства про працю.

При цьому суд виходив із обгрунтованості і доведеностіобставин, на які посилається відповідач, як на підстави своїх заперечень проти позову, а саме доведеності факту порушення позивачкою вимог чинного законодавства України, нормативно-правових актів НБУ, посадової інструкції та нормативних документів Банку, вчинення винних дій, які й призвели до втрати до неї довір`я з боку відповідача і послідуючого звільнення її за п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України.

Також суд виснував, що зважаючи на посадові обов`язки позивачки, визначені її посадовою інструкцією та іншими нормативно-правовими документами банку, в тому числі здійснення позивачкою функцій контролера, якій надано право контрольного підпису на

- 5 -

первинних документах та без підпису якої, неможлива видача коштів з каси відділення, позивачка є особою, яка може належати до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові цінності, а відтак, може бути звільнена за п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками, оскільки вони не грунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Відповідно до положень п.2 ч.1 ст.41 КЗпПУ трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у разі винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір`я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу.

Відповідно до роз`яснень п.28 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 6 листопада 1992 року при розгляді справ про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.2 ст.41 КЗпПУ, суди повинні виходити з того, що звільнення з підстав втрати довір`я суд може визнати обгрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.) вчинив умисно або необережно такі дії, які дають дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір`я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). При встановленні у передбаченому законом порядку факту вчинення працівниками розкрадання, хабарництва і інших корисливих правопорушень ці працівники можуть бути звільнені з підстав втрати довір`я до них і у тому випадку, коли зазначені дії не пов`язані з їх роботою.

Отже, розірвання трудового договору за п.2 ч.1 ст.41 КЗпПУ можливе за наступних умов:

1) безпосереднє обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл тощо);

2) винна дія працівника;

3) втрата довір`я до працівника з боку власника або уповноваженого ним органу.

Правовий аналіз цієї норми матеріального права дає підстави для висновку про те, що звільнення з підстави втрати довір`я може вважатися обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір`я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). При цьому не є обов`язковим настання для роботодавця негативних наслідків, чи наявності завданої роботодавцю матеріальної шкоди як обов`язкової умови для звільнення працівника.

Виходячи з викладеного та розуміння безпосереднього обслуговування грошових і товарних цінностей слідує, що основне коло працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, - це особи, які, зокрема, одержують їх під звіт.

Вирішуючи під час розгляду справи про поновлення на роботі працівника, звільненого за п.2 ч.1 ст.41 КЗпПУ, питання щодо віднесення позивача до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, суд у кожному конкретному випадку повинен з`ясувати: чи становить виконання операцій, пов`язаних з таким обслуговуванням цінностей, основний зміст трудових обов`язків позивача; чи носить виконання ним указаних дій відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей (правовий висновок Верховного Суду України у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-100цс16).

З матеріалів справи вбачається, що підставою для втрати довіри до позивачки і послідуючого її звільнення до позивачки слугували результати службового розслідування, вказані в акті від 15 квітня 2020 року за результатами службового розслідування, проведеного на виконання розпорядження голови Правління АТ «Укрексімбанк» від 24

- 6 -

лютого 2020 року № 24-р.

Зокрема, як встановлено службовим розслідуванням, протягом 2017-2020 років, працівниками Центрального відділення АТ «Укрексімбанк» проведено 982 видаткові касові операції по виплаті з закритих карткових рахунків різних фізичних осіб через касу Центрального відділення банку готівкових коштів, ініційованих без відома клієнтів та без їх присутності, без проведення обов`язкової процедури повторної ідентифікації, верифікації та вивчення клієнтів, уточнення інформації про клієнтів. Здійснювалися операції із закриття карткових рахунків та зняття залишків коштів із цих рахункфів з порушенням вимог чинного законодавства і норативних документяв банку та без згоди клієнтів на проведення таких операцій. При цьому, встановлено, що інформація з переліком клієнтів, які протягом значного періоду часу не проходили повторну ідентифікацію, надходила до Центрального відділення банку від Управління фінансового моніторингу службовими записками, адресованими керуючому Центральним відділенням, однак, у відповідь, відділення звітувалося про проведену роботу щодо направлення клієнтам смс-інформування по ряду рахунків та закриття ряду рахунків.

Крім того, за результатами аналізу заяв про видачу грошових коштів за 2017-2020 роки, встановлено касирів, які проводили дані операції. Також, відповідно до проаналізованої інформації, що містилася в поясненнях працівників відділення з`ясовано, що проведення видаткових касових операцій без клієнтів та передача грошових коштів здійснювалася з відома керуючої Центральним відділенням ОСОБА_1 та за її підписом як контролера на документах. Зокрема ОСОБА_1 на заявах клієнтів на видачу готівки ставила свій підпис як контролер без забезпечення контролю за проведенням обов`язкової процедури повторної ідентифікації, верифікації та вивчення клієнтів, своїми діями сприяла незаконній видачі коштів особам, які не були власниками рахунків і не мали повноважень на їх отримання.

Як вбачається з пояснень, (заперечень) ОСОБА_1 від 27 квітня 2020 року на акт службового розслідування, остання вказала що акт є небгрунтованим та таким, що не відповідає дійсним обставинам.

Вирішуючи спір суд не звернув уваги, що акт від 15 квітня 2020 року за результатами службового розслідування не містить встановлених фактів (висновків) щодо видачі чи отримання коштів з каси безпосередньо позивачкою ОСОБА_1 . З акту вбачається, що працівники банку передавали позивачці як керуючій відділенням заяви від клієнтів, на яких та ставила відповідні резолюції як контролер. Ці ж порушення зазначено у наказі про звільнення позивачки.

Отже, ні акті, ні в наказі не встановлено фактів безпосереднього обслуговування позивачкою грошових чи товарних цінностей.

Водночас, суд першої інстанції, проаналізувавши посадову Інструкцію керуючого Центральним відділенням АТ «Укрексімбанк» у м.Києві, Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою НБУ № 75 від 04 липня 2018 року та Положення про організацію бухгалтерського обліку та бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в АТ «Укрексімбанк», затвердженого наказом ПАТ«Укрексімбанк» № 487 від 27 грудня 2018 року, вважав, що з огляду на здійснення позивачкою функцій контролера, якій надано право контрольного підпису на первинних документах та без підпису якого, згідно нормативних документів Банку неможлива видача коштів з каси відділення, позивачка є особою, яка може належати до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові цінності, а відтак, може бути звільнено за п. 2 ч.1 ст. 41 КЗпП.

По-перше, такі висновки суду є припущенням. що суперечить ивмогам закону про законність і обгрунтованість судових рішень.

- 7 -

І по-друге, колегія суддів прийшла до висновку, що посилання суду на посадову інструкцію керуючого відділенням як доказ безпосереднього обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей помилкові.

Згідно розділу 1 «Загальні положення» посадової інструкції керуючого Центральним відділенням «Укрексімбанк» у м.Києві у своїй діяльності керуючий відділенням керується чинним законодавством України, у тому числі Статутом Банку, нормативно-правовими актами НБУ, а також, розпорядчими та нормативними документами Банку, включаючи ті, що регулюють відносини у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, рішеннями колегіальних органів Банку, цією посадової інструкцією, дорученнями, письмовими та усними вказівками Голови Правління Банку, заступників

Відповідно до розділу 2 «Завдання та обов`язки» посадової інструкції на керуючого покладено, зокрема, наступні завдання та обов`язки: організація та контроль за дотриманням працівниками відділення вимог чинного законодавства України, в тому числі нормативно-правових актів НБУ, Статуту Банку, а також розпорядчих та нормативних документів Банку (п. 2.2.); усне та письмове інформування Голови Правління про стан справ у відділенні (п. 2.5.); надання вказівок працівникам відділення усіх питань роботи відділення, здійснення контролю за їх виконанням (п. 2.6.); забезпечення повного збереження усіх грошових та матеріальних цінностей, що зберігаються в сховищах і касах відділення, належна організація касової роботи у відділенні (п. 2.10.); забезпечення контролю за здійсненням працівниками відділення ідентифікації, верифікації клієнтів (представників клієнтів), вивчення клієнтів, уточнення/додаткового уточнення інформації про клієнтів (п. 2.33.); забезпечення управління комплаєнс-ризиками, у тому числі ризиками легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та фінансування розповсюдження зброї масового знищення, з метою зменшення їх до прийнятного рівня (п. 2.36.); забезпечення недопущення в роботі відділення порушень банківського законодавства, у тому числі у сфері фінансового моніторингу або здійснення ризикової діяльності (п. 2.37.); виконання функцій операційного ризик-менеджера відділення шляхом організації роботи відділення, спрямованої на дотримання передбачених контролів, оперативного реагування на події операційного ризику та їх звітування шляхом направлення до операційного ризик-контролера повідомлень про події операційного ризику (п.2.42.).

Отже, вказана інструкція визначає обов`язки керуючого відділенням банку, які полягають у організації роботи відділення та функціях контролю за працівниками, проте не містить жодних повноважень щодо безпосереднього обслуговування матеріальних цінностей з боку керуючого відділенням, зокрема повноважень на отримання коштів під звіт, чи їх видачу клієнтам, безпосередній облік тощо.

Надаючи оцінку переліку та обсягу повноважень позивачки, як керуючої відділенням, поза увагою суду залишився той факт, що позивачка безпосередньо не обслуговувала грошові кошти та цінності, такі операції не становили основний зміст її трудових обов`язків, оскільки як вище вказувалося безпосереднім обслуговуванням грошових коштів і товарних цінностей є їх прийняття, збереження, транспортування, розподіл тощо.

При цьому вказані в інструкції контрольні функції позивачки не є тотожними функціям щодо безпосереднього обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей, або отримання їх під звіт.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 521/4221/16, Верховний Суд, скасовуючи судові рішення про відмову у позові про поновлення на роботі працівника на посаді заступника директора, звільненого за п.2 ч.1 ст.41 КЗпПУ, зазначив про неврахування судом переліку та обсягу повноважень позивача, як заступника директора з основної діяльності та маркетингу ТОВ,

- 8 -

зокрема те, що позивач безпосередньо не обслуговував грошові кошти та цінності, не приймав їх, не отримував під звіт, не транспортував та не зберігав, а сам лише факт виявлення нестачі цінностей не є підставою для визнання вини заступника директора та звільнення його у зв`язку з цим із роботи за п.2 ч.1ст.41 КЗпП України.

Аналогічні висновки Верховного Суду про те, що контрольні функції керівника не відносяться до функцій по безпосередньому обслуговуванню грошових та товарних цінностей, або отримання їх під звіт, що виключає звільнення такого працівника за п.2 ч.1ст.41 КЗпП України, сформовані у цілому ряді постанов та є усталеними.

Так у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 752/7994/17, Верховний Суд, скасовуючи судові рішення про відмову у позові про поновлення працівника на посаді генерального директора товариства, звільненого за п.2 ч.1 ст.41 КЗпПУ, зазначив, що, виходячи з розуміння безпосереднього обслуговування грошових і товарних цінностей, можна дійти висновку, що основне коло працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, це особи, які одержують їх під звіт. Вирішуючи питання, чи відноситься позивач до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, суд у кожному конкретному випадку з`ясовує: чи становить виконання операцій, що пов`язані з таким обслуговуванням цінностей, основний зміст трудових обов`язків позивача та чи носить виконання ним указаних дій відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей. Особи, які здійснюють функції обліку, охорони або управлінські функції щодо розпорядження майном та коштами підприємства, не відносяться до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові чи товарні цінності, і такі особи не можуть бути суб`єктами звільнення за п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України. Відповідні висновки щодо застосування ст.41 КЗпП України висловлені Верховним Судом України у постанові від 24 вересня 2014 року у справі № 6-104цс14. Суд першої інстанції, дійшовши висновку про правомірність звільнення позивача за п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України, виходив з того, що до його обов`язків відноситься розпорядження грошовими коштами ТОВ «Атласджет Україна» і контроль за веденням бухгалтерського обліку та звітності, а тому він є особою, яка безпосередньо обслуговує грошові цінності. Проте суд помилково ототожнив функції з обслуговування грошових і товарних цінностей із одержанням їх під звіт та функції контролю за використанням грошових коштів і розпорядження ними, які є відмінними за своєю природою. Працівником, який обслуговує грошові і товарні цінності, є той працівник, що має доступ та працює із такими цінностями безпосередньо і це становить основний зміст його трудових обов`язків.

У постанові від 27 листопада 2019 року у справі № 543/690/16-ц, скасовуючи судові рішення про відмову у позові про поновлення працівниці на посаді головного бухгалтера підприємства, звільненої за п.2 ч.1 ст.41 КЗпПУ, Верховний Суд вказав, що звільнення з підстави втрати довір`я може вважатися обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір`я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). Основне коло працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, - це особи, які, зокрема, одержують їх під звіт. Верховний Суд зауважив, що звільнення на підставі п.2 ч.1 ст.41 КЗпПУ, можливе лише щодо спеціально визначеного кола працівників - працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності. Встановлено, що позивачка, яка обіймала посаду головного бухгалтера, не належить до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, такі операції не становили основний зміст її трудових обов`язків, тому її звільнення за втратою довір`я на підставі п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України неможливе.

У постанові від 13 листопада 2019 року у справі № 477/428/17, залишаючи без змін

- 9 -

судові рішення про відмову у поновленні працівника на посаді директора, звільненого за п.2 ч.1 ст.41 КЗпПУ, Верховний Суд вказав, що, виходячи з особливостей трудової функції директора підприємства, позивачка отримувала кошти під звіт. Аудиторським висновком встановлено, що позивачка, яка офіційно отримувала грошові кошти із каси під звіт, здійснювала витрати цих грошових коштів підприємства на особисті цілі, а тому висновки судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог є обґрунтованими та законними.

При цьому посилання суду на Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою НБУ № 75 від 04 липня 2018 року, та Положення про організацію бухгалтерського обліку та бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в АТ «Укрексімбанк», затвердженого наказом ПАТ«Укрексімбанк» № 487 від 27 грудня 2018 року, як підтвердження того факту, що позивачка є особою, яка може належати до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові цінності невірні.

Вказані нормативні документи регулюють виключно питання організації бухгалтерського обліку і бухгалтерського контролю банківських операцій та містять загальні вимоги (положення) щодо здійснення таких операцій, без визначення осіб, які здійснюють безпосереднє обслуговування матеріальних цінностей.

За таких обставин висновки суду про те, що позивачка є особою, яка може належати до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові цінності, а відтак, може бути звільнена за п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України не грунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

При цьому апеляційний суд вважає за необхідне зауважити, що за умови доведеності фактів вчинення ОСОБА_1 порушень, вказаних у акті перевірки від 15 квітня 2020 року за результатами службового розслідування, проведеного на виконання службового розпорядження Голови Правління АТ «Укрексімбанк» від 24 лютого 2020 року № 24-р, таке може бути підставою для звільнення позивачки з інших, передбачених законом підстав, а не за п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України.

Посилання суду в рішенні на правові позиції Верховного Суду в постановах: від 24 січня 2019 у справі № 214/1031/16-ц, від 24 березня 2020 року у справі № 404/7283/16-ц, від 18 травня 2020 року у справі № 661/4664/18 та від 14 серпня 2020 року у справі № 552/4049/16-ц не є релевантними, оскільки у наведених справах встановлені відмінні від даної справи обставини.

Зокрема у справі № 214/1031/16-цвстановлено, що всі операції щодо зняття ткоштів з рахунку клієнта та їх присвоєння були ініційовані та підтверджені в АБС «Барс» електронним цифровим підписом позивачки як завідуючої відділенням з використанням її особистого (таємного) ключа, чого в даній справі у відношенні ОСОБА_1 не встановлено. Згідно акту операції по закриттю карткових рахунків і зняттю коштів проводилися іншими особами, а саме головними економістами-аналітиками та касирами.

У справі 404/7283/16-ц відмовлено у поновленні на роботі з підстав пропуску строку звернення до суду. При цьому Верховний Суд погодився із висновками апеляційного суду щодо незаконності звільнення позивачки, оскільки бухгалтер не належить до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, оскільки до основних посадових обов`язків бухгалтера не належить виконання операцій, що пов`язані з обслуговуванням цінностей (прийняття їх під звіт, збереження), виконання нею трудових обов`язків не має відповідального, підзвітного характеру з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей.

У справі № 661/4664/18 встановлено, що безпосереднє обслуговування матеріальних цінностей були складовою трудових функцій позивача відповідно до посадової інструкції, чого в даній справі не встановлено у відношення ОСОБА_1 , бо інструкція керуючого центральним

- 10 -

відділенням не містить таких функцій.

У справі № 552/4049/16-ц встановлено, що позивачка, яка обіймала посаду бухгалтера, вчинила ряд фінансових порушень, зокрема здійснила оплату ряду рахунків по системі «Клієнт-Банк», без підпису керівника, а також здійснила самостійне зняття без відома керівника з депозитного рахунку в ПАТ КБ «ПриватБанк» 07 липня 2016 року 450 000 грн., чого в даній справі не встановлено.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не грунтується на матерілах справи, ухвалене з порушенням норм матеріального права і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Вирішуючи спір в межах заявлених вимог, колегія суддів вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до положень п.2 ч.1 ст.41 КЗпПУ трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у разі винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір`я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу.

Відповідно до статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Таким актом національного законодавства України є зокрема Конвенція Міжнародної Організації Праці № 158 про припинення трудових відносин з ініціативи підприємця 1982 року, яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 04 лютого 1994 року N 3933-XII (далі - Конвенція).

Згідно із статтею 4 вказаної Конвенції трудові відносини з працівниками не припиняються, якщо тільки немає законних підстав для такого припинення, пов`язаного із здібностями чи поведінкою працівника або викликаного виробничою потребою підприємства, установи чи служби, а тягар доведення законної підстави для звільнення лежить на роботодавцеві.

Судом незаперечно встановлено, що позивачка звільнена за п.2 ч.1 ст.41 КЗпПУ з порушенням закону, оскільки не відноситься до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові чи товарні цінності, і не може бути суб`єктом звільнення за п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України. Це по-перше.

По-друге, як вище вказувалося згідно роз`яснень п.28 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 6 листопада 1992 року при встановленні у передбаченому законом порядку факту вчинення працівниками розкрадання, хабарництва і інших корисливих правопорушень ці працівники можуть бути звільнені з підстав втрати довір`я до них і у тому випадку, коли зазначені дії не пов`язані з їх роботою.

Відповідачем не доведено у встановленому законом порядку фактів вчинення позивачкою розкрадання, хабарництва і інших корисливих правопорушень, що б давало підстави для її звільнення з підстав втрати довір`я, зокрема відсутні вирок суду у відношенні позивачки або постанова про закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав.

Посилання позивачки ОСОБА_1 на перебування її на лікарняному в момент звільнення безпідставні, оскільки в день звільнення вона не отримувала листка тимчасової непрацездатності.

- 11 -

Відповідно до приписів ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір, який одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до приписів ст.27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМ України від 8 лютого 1995 року № 100.

Позивачкою заявлені вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 71139,18 грн., який обрахований згідно Порядкуобчислення середньої заробітної плати та не спростований відповідачем, а тому вимоги в цій частині підлягають до задоволення.

Вимоги позивачки про відшкодування моральної шкоди у розмірі 20000 грн. не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до положень ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється ст.2371 КЗпП України, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із відповідними змінами) обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

З огляду на те, що позивачкою не надано доказів, які б підтверджували факт заподіяння їй моральної шкоди, зокрема душевні страждання, погіршення стану здоров`я, вимушених змін у житті, апеляційний суд відмовляє у задоволенні вимог в цій частині.

Аргументи, викладені відповідачем у відзиві на апеляційну скаргу, щодо належності позивачки до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові і матеріальні цінності, колегія суддів вважає необгрунтованими з викладених вище підстав.

При цьому такі аргументи відповідача фактично грунтуються на аналізі посадової інструкції керуючого центральним відділенням банку. Проте, як вище вказувалося інструкція визначає обов`язки керуючого відділенням банку, які полягають у організації роботи відділення та функціях контролю за працівниками, проте не містить жодних повноважень щодо безпосереднього обслуговування матеріальних цінностей з боку керуючого відділенням, зокрема повноважень на отримання коштів під звіт, чи їх видачу клієнтам, безпосередній облік тощо.

Посилання відповідача у відзиві на право контрольного підпису позивачки на первиних документах (резолюція на заяві клієнта про видачу коштів) свідчить про наявність контрольних функцій позивачки, а не функцій по безпосередньому обслуговуванню грошових чи матеріальних цінностей.

У відзиві відповідач посилається на правові позиції Верховного Суду в постановах: від 24 березня 2020 року у справі № 404/7283/16-ц та від 14 серпня 2020 року у справі № 552/4049/16-ц. Такі посилання не є релевантними, оскільки у наведених справах встановлені відмінні від даної справи обставини, про що зазначено вище.

- 12 -

Даючи оцінку доводам сторін, викладеним у апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу, зогляду на низку тверджень сторін, що не стали предметом аналізу в даній постанові, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Колегія суддів враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування єдостатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з урахуванням того, що позивачка звільнена від сплати судового збору, суд стягує із відповідача на користь держави судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.259, 374, 376, 381 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 25 серпня 2021 року скасувати і увалити нове, яким позов задоволити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ Акціонерного товариства «Державний Експортно-Імпортний Банк України» №207-к від 04 травня 2020 року про звільнення ОСОБА_1 з роботи.

Поновити ОСОБА_1 на посаді керуючого Центральним відділенням Акціонерного товариства «Державний Експортно-Імпортний Банк України» у м.Києві.

Стягнути з Акціонерного товариства «Державний Експортно-Імпортний Банк України» середню заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 71139 гривень 18 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Державний Експортно-Імпортний Банк України» на користь держави судовий збір у розмірі 711,39 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий

Судді: