ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4669/22 Справа № 211/7034/21 Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко С. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2022 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Бондар Я.М.,

суддів: Зубакової В.П., Остапенко В.О.

сторони справи:

позивач - Акціонерне товариство «Акцент - Банк»

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства «Акцент - Банк» на рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 травня 2022 року, ухваленого суддею Ткаченко С.В. у м.Кривому Розі Дніпропетровської області, (відомості про дату складення повного тексту судового рішення відсутні),-

ВСТАНОВИВ:

У листападі 2021 року позивач Акціонерне товариство «Акцент - Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову хазначив, що 20.03.2018 року ОСОБА_1 приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку. На підставі вказаної Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг А-Банку відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним Анкета-Заява про приєднання до Умов та Правил надання Банківських послуг у А-Банку разом з Умовами та правилами і Тарифами, які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms, складає між ним та Банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві.

АТ "А-БАНК" свої зобов`язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, відповідно до умов Договору.

Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 26.09.2021 року має заборгованість - 139443,31 грн, яка складається з наступного: 99941,17 грн. - заборгованість за кредитом; 39502,14 грн. - заборгованість по відсоткам. Не виконуючи належним чином зобов`язання за вказаним договором відповідач порушив зазначені вище норми законодавства та умови кредитного договору.

Позивач просив суд стягнути з відповідача вказану суму боргу та судові витрати по справі.

Рішенням Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 травня 2022 року позовні вимоги АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АКЦЕНТ-БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АКЦЕНТ-БАНК» заборгованість за кредитним договором б/н від 20.03.2018 року, станом на 26.09.2021 року у розмірі 99041 (дев`яносто дев`ять тисяч сорок одна) гривень 17 (сімнадцять ) копійок - заборгованості за кредитом.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АКЦЕНТ-БАНК» судовий збір в розмірі 1612 (одна тисяча шістсот дванадцять) гривень 29 (двадцять дев`ять ) копійок.

Стягнуто з АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АКЦЕНТ-БАНК» на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді отримання професійної правничої (правової) допомоги в сумі 2086 (дві тисячі вісімдесят шість ) гривень 11 (одинадцять ) копійок.

Позивач АТ «Акцент-Банк», не погодившись з ухваленим судовим рішенням в частині відмовлених у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за процентами за користування кредитними коштами, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення суду у цій частині та задовольнити вимоги Банку у стягненні процентів у повному обсязі, вирішити питання по судовим витратам за подачу апеляційної скарги.

При цьому, скаржник зазначає, що Банк має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, вказуючи на те, що до матеріалів справи додано не тільки Тарифи із сайту Банку, а й Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», в якому чітко зазначено всі оговорені умови кредитування, строки, процентна ставка та багато іншого, який підписаний боржником, тому у даному випадку потрібно використовувати не постанову Верховного Суду від 03.07.2019 по справі №342/180/17, а іншу судову практику, де присутній Паспорт споживчого кредиту, а саме постанову Верховного Суду від 02 грудня 2020 року по справі №284/157/20.

Окрім того, позивач, посилаючись на норми ч.2 ст.638, 643, ч.3 ст.645 ЦК України вказує на те, що Паспорт кредиту оформлено у відповідності до Додатку №1 до Закону України «Про споживче кредитування» і строк кредиту зазначено у розділі №2 «Основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача» підрозділі «Строк кредитування» де зазначено строк кредитування 240 місяців.

Позивач вказує на те, що розрахунок заборгованості зроблено правильно і він підтверджується випискою по рахунку, яку Банк надав до позовної заяви.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менша розміру ста мінімальних заробітних плат.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду в частині стягнення тіла кредиту не оскаржується і в цій частині не перевіряється.

Судом встановлено, що 20.03.2018 року відповідачем було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку. У вказаній заяві зазначено, що вона разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, загальними умовами обслуговування та кредитування, розміщеними у рекламному буклеті, складають договір про надання банківських послуг.

До анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у А-Банку від 20.03.2018 року, позивачем долучено паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», витяг із Умов та Правил надання банківських послуг у А-БАНКУ, розміщених на офіційному веб-сайті https://a-bank.com.ua/terms, та витяг з тарифів користування кредитною карткою «Універсальна».

Згідно з наданим банком розрахунком, загальна заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №б/н від 20.03.2018 року станом на 26.09.2021 року складає 139443,31 грн., та складається з заборгованості за кредитом у розмірі 99941,17 грн. (з яких 76606,87 грн - залишок поточної заборгованості, 23334,30 грн - залишок простроченої заборгованості), заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 39502,14 грн. (з яких 6499,23 грн - залишок заборгованості за процентами на поточну заборгованість, 33002,91 грн - залишок заборгованості за процентами на прострочену заборгованість).

Відповідно до Паспорту споживчого кредиту за програмою "Кредитна картка", підписаного 20 березня 2018 року, сторони погодили розмір базової процентної ставки, розмір комісії та неустойки у випадку порушення кредитних зобов`язань

Надана позивачем банківська виписка по рахунках відповідача свідчить про отримання відповідачем коштів та підтверджує користування коштами банку в межах встановленого йому кредитного ліміту.

З наданої позивачем довідки про видачу карток, вбачається, що відповідачу за договором б/н від 20.03.2018 року (внутрішньобанківський №SAMABWFC4) було відкрито рахунок № НОМЕР_1 та надані картки: № НОМЕР_2 , строком дії до жовтня 2021 року; № НОМЕР_3 , строком дії до серпня 2021 року; № НОМЕР_4 , строком дії до серпня 2026 року; № НОМЕР_5 , строком дії до серпня 2026 року.

З наданої довідки за лімітами, вбачається, що відповідачу за договором б/н від 20.03.2018 року (внутрішньобанківський №SAMABWFC4) у період з 20.03.2018 року по 05.01.2022 року, було встановлено кредитний ліміт, який поступово збільшувався до 100 000,00 грн.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, а саме в частині стягнення тіла кредиту, виходив з того, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ «АкцентБанк» не повернуті та з урахуванням вимог ч.2 ст.530 ЦК України, де визначено, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому боржник повинен повернути Банку фактично отриманні грошові кошти.

Відмовляючи позивачеві у стягненні процентів за користування кредитними коштами, суд першої інстанції керувався правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17 та виходив з того, що надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин, тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ «АкцентБанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Колегія суддів повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції та не погоджується із доводами скаржника, викладеними у скарзі з огляду на таке.

За вимогами ст.ст.263, 264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов`язаний зясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Суд першої інстанції дотримався зазначених вище норм закону, у зв`язку із чим рішення в даній справі є законним і обґрунтованим.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст.13, - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін, відповідно до закону, договору.

Відповідно до ч.1 ст.527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно зі ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов`язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити відсотки.

Відповідно до положень частин 1-2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А- Банку» від 20.03.2018 року процентна ставка за користування кредитними коштами не зазначена.

Позивач окрім заборгованості за тілом кредита просив стягнути з відповідача заборгованість за процентами яка складає 39502,14 грн., посилаючись в апеляційній скарзі, як на підставу для задоволення позову в цій частині на Паспорт споживчого кредиту, якій особисто підписаний відповідачем в день укладення кредитного договору.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір відсотків та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Фіксована відсоткова ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої відсоткової ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника відсотків від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання відсотків встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір відсотків, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.У разі відсутності іншої домовленості сторін відсотки виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику, грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем, у строк та в порядку, що встановлені договором.Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору відсотки за користування позиченими коштами поділяються на встановлену законом, розмір та підстави стягнення якоих визначаються актами законодавства, та договірні, розмір та підстави стягнення якої визначаються сторонами в самому договорі.

Отже, для підтвердження заявлених позовних вимог щодо стягнення з відповідача заборгованості за відсотками у розмірі 39502,14 грн. позивач АТ «А-Банк» має надати суду належні та допустимі докази щодо виду картки, наданої позичальникові.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності - достатніми. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування

За своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача.

Натомість, АТ «А-Банк» не надав суду жодного доказу щодо типу виданої відповідачу ОСОБА_1 кредитної картки, здійснивши нарахування відсотків виходячи з відсоткової ставки 44,4 на % на рік поточна процентна ставка та 88,8% - процентна ставка прострочена, з наданням суду Витягу з Тарифів користування кредитною карткою «Універсальна» та Паспорту споживчого кредитування, які не містять інформації щодо предмета доказування, зокрема, щодо типу виданої відповідачеві кредитної картки.

Так з Паспорта споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», підписаного позичальником 20.03.2018 під час укладення кредитного договору зазначено два види кредитних карт «Універсальна» та «Універсальна GOLD» з різними відсотковими ставками (58,23 % річних-Універсальна, та 56,44 % річних-Універсальна ГОЛД), в той час як АТ «А-Банк» не надав суду доказів щодо типу виданої відповідачу кредитної картки.

На підставі наведеного вище, колегія суддів вважає правомірним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за відсотками у розмірі 39502,14 грн., оскільки нарахування такої заборгованості не підтверджено належними доказами, а саме типом кредитної картки, яка була видана відповідачу («Універсальна» чи «Універсальна GOLD», у зв`язку з чим колегією суддів не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про відсутність досягнення сторонами кредитного договору згоди про розмір процентів за користування кредитом.

Крім того у Паспорті споживчого кредиту зазначено, що ця інформація зберігає чинність та є актуальною до 01.07.2018 року та умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому Паспорті споживчого кредиту, та можуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо.

Колегія суддів вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі.

Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду, а доводи апеляційної скарги не спростовують зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому колегія суддів вважає, що підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу позивача слід залишити без задоволення, а оскаржене судове рішення без змін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, немає.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства «Акцент-Банк» залишити без задоволення.

Рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 травня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 30 червня 2022 року.

Головуючий:

Судді: