ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2022 року

м. Черкаси

Справа № 699/835/21
Провадження № 22-ц/821/767/22
Категорія: 310020000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В.

суддів: Бородійчука В.Г., Василенко Л.І.

за участю секретаря: Любченко Т.М.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: ОСОБА_3

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 11 березня 2022 року (ухваленого в приміщенні Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області під головуванням судді Літвінової Г.М., повний текст рішення складено 16 березня 2022 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини на період її навчання,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

07 вересня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину на період її навчання.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказувала, що сторони перебували у шлюбі, під час якого у них народився спільний син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якому виповнилося 18 років.

Також в позовній заяві зазначено, що повнолітній син є студентом денної форми навчання 2 курсу Національного університету біоресурсів і природокористування України, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги. Син сторін ОСОБА_4 проживає разом із позивачкою та перебуває на її повному утриманні.

Враховуючи, що відповідач ОСОБА_2 є фізично здоровою людиною, має можливість утримувати свого повнолітнього сина, який продовжує навчання і потребує у зв`язку із цим матеріальної допомоги, ОСОБА_1 звернулася до Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області із даним позовом та просила суд постановити рішення, яким стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання, у розмірі ј частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з моменту звернення до суду та до закінчення дитиною навчання.

Ухвалою Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 01 грудня 2021 року у справу залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - ОСОБА_3 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 11 березня 2022 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти як на повнолітнього сина, який продовжує навчання, у розмірі 1/6 (однієї шостої) частки усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 04 вересня 2021 року до припинення навчання, але не більше ніж до досягнення ОСОБА_3 двадцяти трьох років.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь державного бюджету судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Рішення суду першої інстанції, зокрема, мотивоване тим, що відповідач ОСОБА_2 , як батько дитини, зобов`язаний утримувати повнолітню дитину на період її навчання, але не більше ніж до досягнення дитиною віку 23 років, за умови можливості надання такої допомоги.

З урахуванням вимог діючого законодавства, та зважаючи на те, що позивачкою не надано достатніх доказів щодо необхідності стягнення на повнолітню дитину аліментів саме у розмірі ј частини заробітку відповідача, за висновками суду аліменти у визначеному судом розмірі 1/6 частини заробітку відповідача відповідають засадам розумності та справедливості і враховують інтереси повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 02 травня 2022 року ОСОБА_1 , вважаючи оскаржуване рішення суду першої інстанції невмотивованим, постановленим при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, при неправильному застосуванні норм матеріального та із порушенням норм процесуального права, просила скасувати рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 11 березня 2022 року та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга ОСОБА_1 , зокрема, мотивована тим, що судом першої інстанції неповно встановлено дійсні обставини справи, не було надано належної оцінки доказам та доводам позивача, зокрема тому, що ОСОБА_2 є працездатною особою, отримує дохід, здає в оренду житло за яке отримує щомісячну орендну плату, тобто відповідач ухиляється від надання достатньої матеріальної допомоги на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, хоча має змогу це робити.

Крім того, вказує, що суд першої інстанції не дав оцінки тому факту, що ОСОБА_1 не має власного житла, проживає з сином в орендованій квартирі та не має змоги самостійно утримувати дитину, оскільки навчання потребує значних коштів. До того ж, у зв`язку із військовою ситуацією в Україні, вона майже не працює.

Таким чином, на думку особи, яка подала апеляційну скаргу, з урахуванням вищенаведеного, сплата аліментів на користь сина в розмірі 1/6 частини від усіх доходів відповідача щомісячно, є занадто малою.

Відзив на апеляційну скаргу

У своєму відзиві, який надійшов на адресу Черкаського апеляційного суду 31 травня 2022 року, ОСОБА_2 , не погоджуючись із доводами апеляційної скарги ОСОБА_1 та вважаючи їх необгрунтованими,просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 11 березня 2022 року залишити без змін.

Фактичні обставини справи

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданим 08 серпня 2003 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Корсунь-Шевченківського районного управління юстиції Черкаської області батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є відповідач ОСОБА_2 та позивачка ОСОБА_1 (а.с. 7).

Відповідно до довідки № 619, виданою 30 серпня 2021 року Національним університетом біоресурсів і природокористування України, ОСОБА_3 навчається на 2 курсі денної форми навчання за державним замовленням на факультеті конструювання та дизайну, рік вступу 15 вересня 2020 року, дата закінчення навчання 30 червня 2024 року (а.с. 9).

Згідно з довідкою голови правління ОСББ «Ярослава, 79» від 30.08.2021 № 23 ОСОБА_3 разом з позивачкою проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 10).

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Частиною першою статті 199 СК України передбачено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до частини третьої статті 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Виявлення бажання на отримання матеріальної допомоги у зв`язку з продовженням навчанням є правом повнолітньої дочки (сина) або одного з батьків, з якими вона (він) проживають, яке нерозривно пов`язано з обов`язковою умовою можливості відповідача надавати таку допомогу і така умова оцінюється судом у сукупності з іншими обставинами, що мають істотне значення для вирішення спору.

Тобто на відміну від аліментів на неповнолітню дитину, при стягненні аліментів на дитину, яка досягла повноліття, необхідно враховувати, чи має батько можливість надання такого утримання та чи повнолітні дочка, син, що продовжують навчання, у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги.

При цьому, слід зазначити, що лише та обставина, що на батьків покладено обов`язок утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, сама по собі не може бути підставою для задоволення позовних вимог.

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Вказаного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18.

Згідно із частиною статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3.1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3.2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

За таких обставин, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (не залежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання, незалежно від форми навчання, і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати їм матеріальну допомогу.

З урахуванням наведених норм права та встановлених обставин справи апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_2 аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, у розмірі 1/6 частки усіх видів його заробітку/доходу/.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, а саме довідки № 619, виданою 30 серпня 2021 року Національним університетом біоресурсів і природокористування України, ОСОБА_3 навчається на 2 курсі денної форми навчання за державним замовленням на факультеті конструювання та дизайну, рік вступу 15 вересня 2020 року, дата закінчення навчання 30 червня 2024 року (а.с. 9).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції при визначенні конкретного розміру стягуваних аліментів - 1/6 частки заробітку (доходу) відповідача ОСОБА_2 виходив з положень ст. ст. 182, 200 СК України і при визначенні конкретного розміру стягуваних аліментів правильно врахував майновий стан відповідача ОСОБА_2 , стан його здоров`я, можливість надання їм матеріальної допомоги на утримання сина.

Є необгрунтованими посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції не прийняв до уваги той факт, що відповідач ухиляється від надання матеріальної допомоги в достатньому розмірі на утримання повнолітнього сина,хоча має таку можливість, оскільки позивачем не надано доказів ухилення відповідача від надання такої допомоги.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що відповідач у період з серпня 2021 року по лютий 2022 року періодично перераховував кошти на особистий рахунок повнолітнього сина, що підтверджується дублікатами відповідних чеків (а.с. 54).

Крім того, в порушення вимог статті 81 ЦПК України, яка зобов`язує кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, із сторони особи, яка подала апеляційну скаргу, на адресу суду не було надано належних доказів на підтвердження дійсних витрат, понесених нею на навчання сина та не доведено об`єктивну можливість відповідача сплачувати аліменти на користь повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, саме у заявленому позивачкою розмірі - ј частини доходу відповідача.

Оцінивши сукупність наявних по справі доказів, суд першої інстанції обґрунтовано стягнув із відповідачааліменти на утримання повнолітнього сина саме в розмірі 1/6 частки його доходу, що відповідає положенням чинного законодавства та вимогам розумності і справедливості.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не дають підстав для висновку про неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Судом першої інстанції надано мотивування усім доводам сторін у справі, що є обов`язковим елементом справедливого судового розгляду (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

У відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у апеляційній скарзі ОСОБА_1 доводами не вбачає, оскільки доводи скарги суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер і правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 11 березня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини на період її навчання залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді В.Г. Бородійчук

Л.І. Василенко