ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3453/22 Справа № 171/2052/20 Суддя у 1-й інстанції - Хоруженко Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2022 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Зубакової В.П., Остапенко В.О.

секретар судового засідання - Євтодій К.С.

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товариство «ДТЕК Дніпроенерго»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 05 травня 2021 року, яке ухвалено суддею Хоруженко Н.В. у місті Апостолове Дніпропетровської області та відомості щодо дати складання повного судового рішення відсутні, -

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго» (надалі АТ «ДТЕК Дніпроенерго»), третя особа: Первинна профспілкова організація "Захист праці" у відокремленому підрозділі Криворізька теплова електрична станція", про визнання виведення до простою безпідставним і незаконним, стягнення не отриманої заробітної плати за час незаконного виводу до простою.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона працює у ВП «ДТЕК Криворізька ТЕС» АТ «ДТЕК Дніпроенерго» машиністом насосних установок. Згідно її робочої інструкції вона обслуговує обладнання БНМ-1, 2, 3, які забезпечують технічною водою любий енергоблок станції. Тобто поки працює станція обладнання яке вона обслуговує постійно у роботі. Без належних на те підстав її примусово у січні, лютому, квітні, вересні, жовтні, листопаді 2020 року було виведено у простій. Наказом № 1593 від 24.12.2019 року її було виведено у простій на період з 01.01.2020 року до 22.03.2020 року. Вона відмовилася ознайомлюватися з цим наказом, оскільки обладнання на якому вона працювала не зупинялося і продовжувало працювати, а також простій був оформлений неналежним чином та ознайомлення з наказом відбувалося набагато пізніше введення простою. Накази згідно яких директор ВП «ДТЕК Криворізька ТЕС» АТ «ДТЕК Дніпроенерго» утримував її у простої у вересні, жовтні, листопаді 2020 року не видавалися взагалі і до її відома не доводилися. Дії відповідача вважає незаконними, оскільки, зупинки роботи підприємства не відбулось, станція працювала, обладнання, БНС-1 на якому вона працює працювало. Підприємство та усі його ланки продовжували працювати та відпускати вироблену продукцію. Обладнання БНС-1 увесь цей час працювало подаючи технічну воду до енергоблоку №1, при цьому в час коли вона знаходилася у простої, обладнання БНС-1 обслуговували машиністи обхідники турбінного обладнання 6 групи які ніби то працювали на розширену зону. З графіками її виходів на роботу за вересень, жовтень, листопад 2020 року її зовсім не ознайомлювали, що є порушенням п.13 Типових правил №213. Також графіки, зміна умов та оплата праці не погоджувалися з профспілковою організацією «Захист праці», членом профспілкового виборного органу якої вона є. Вважає, що підстав виводу її у простій не було, такі дії з боку директора розглядає як тиск з метою змусити її звільнитися за власним бажанням і тим самим виконати завдання з боку вищого керівництва ДТЕК по оптимізації затрат на виробництво, змусивши машиністів обхідників працювати на розширену зону. Такими діями директор підприємства позбавив можливості її працювати і заробляти належну їй заробітну плату. Тому, вважає, що відповідач зобов`язаний оплатити їй середній заробіток за час вимушеного прогулу, обумовлений виведенням її до незаконного простою.

Рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2021 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції проігнорував правову позицію Верховного Суду України у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду яка викладена у постанові від 10 листопада 2021 року по справі №464/1320/20 відповідно до якої суд дійшов висновку про те, що обмеження роботи станційного обладнання, зниження рентабельності виробництва та наявність дебіторської заборгованості не є належними підставами для введення на підприємстві простою.

Суд першої інстанції проігнорував те, що відповідачем АТ «ДТЕК Дніпроенерго» при виводі позивача до простою в період з січня по травень 2020 року та з вересня по грудень 2020 року порушено процедуру виводу позивача до простою та відсутність у зв`язку з цим доказів, які б свідчили про те, що відповідач пропонував позивачу переведення на іншу роботу, що є підтвердженням порушення відповідачем АТ «ДТЕК Дніпроенерго» вимог статті 34 КЗпП України.

Розглядаючи справу та виносячи рішення суд першої інстанції не взяв до уваги досліджені в судовому засіданні докази у вигляді аудіо файлу розмови позивача з керівником котлотурбінного цеху ОСОБА_3 , який є прямим свідченням того, що вивід позивача до простою з вересня 2020 року не мав ні якого відношення до зупинення її роботи, а був тиском, з боку керівництва цеху в якому вона працювала, з метою примусити її звільнитися за власним бажанням.

Ухвалюючи рішення по справі суд першої інстанції не взяв до уваги що відповідачем при виводі ОСОБА_1 до простою порушено вимоги частини 2 статті 252 КЗпП України та частини 2 статті 41 закону України «Про професійні спілки, та гарантії їх діяльності» та не отримано попередньої згоди від виборного профспілкового органу первинної профспілкової організації «Захист Праці» у відокремленому підрозділі Криворізька Теплова Електрична Станція АТ «ДТЕК Дніпроенерго» та від вищого органу Всеукраїнської Незалежної Професійної Спілки «Захист Праці» на зміну умов трудового договору та умов оплати праці ОСОБА_1 , яка з 15.07.2020 року є членом виборного профспілкового органу первинної профспілкової організації «Захист Праці» у відокремленому підрозділі Криворізька Теплова Електрична Станція АТ «ДТЕК Дніпроенерго».

Також позивачка зазначає, що вона оскаржує законність простою введеного як наказами, на який послався суд, так і будь яких інших наказів про простій виданих на підставах обмеження роботи станційного обладнання підприємства, зниження рентабельності виробництва та наявність дебіторської заборгованості, а тому посилання суду першої інстанції на те, що нею обрано не ефективний спосіб захисту свого порушеного права, є безпідставними. При цьому позивачка вважає, що ефективним способом захисту порушеного права позивача не можна визнати скасування наказів, тому що відповідач по справі не позбавлений права і можливості видавати не обмежену кількість наказів, які позбавляють позивача права працювати та одержувати за це гідну заробітну плату, а тому скасування таких наказів саме по собі не є ефективним способом захисту її порушених прав.

Позовні вимоги з приводу стягнення з відповідача не доотриманої заробітної плати внаслідок безпідставного утримання у простої обґрунтовуються фактом порушення відповідачем процедури введення простою відносно позивача без зупинення роботи, яку вона виконувала, та фактом незаконного утримання в простої без належних підстав.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_4 , який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, наказом №249-к від 25.03.2008 року з 27.03.2008 року ОСОБА_1 прийнято на роботу машиністом насосних установок, а отже ОСОБА_1 перебуває у трудових відносинах з АТ «ДТЕК Дніпроенерго» (а.с.129 том 1).

Наказом директора Відокремленого підрозділу «Криворізька теплова електрична станція» Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго» №1593 від 24.12.2019 року «Про продовження простою» на виконання наказу АТ «ДТЕК Дніпроенерго» від 24.12.2019 року №87, з метою запобігання повного припинення діяльності Товариства продовжено до 31 березня 2020 року вимушений простій ДТЕК Криворізька ТЕС не з вини працівників (а.с.6-7, 130, 146-147 том 1).

З наказом ОСОБА_1 ознайомлена, від проставлення підпису в наказі відмовилась, про що складено акт від 27.02.2020 року (а.с. 132 том 1)

Наказом в.о. генерального директора АТ «ДТЕК Дніпроенерго» №29 від 27.03.2020 року «Про введення та продовження простою» пунктом 5 продовжено вимушений простій відокремлених підрозділів Товариства не з вини працівників, визначивши датою закінчення простою дату видання наказу Товариства про його закінчення (а.с.147 том 1).

Наказом директора Відокремленого підрозділу «Криворізька теплова електрична станція» Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго» №257 від 27.03.2020 року «Про продовження простою» на виконання наказу АТ «ДТЕК Дніпроенерго» від 27.03.2020 року №29 у зв`язку з триваючими негативними фінансово-економічними обставинами в діяльності Товариства, сталим падінням фінансових показників, неможливості роботи у штатному режимі, з метою запобігання повному припиненню діяльності Товариства продовжено вимушений простій ДТЕК Криворізька ТЕС не з вини працівників, визначивши датою закінчення простою дату видання наказу Товариства про його закінчення (а.с.131 том 1). Вказані накази позивачами не оскаржуються.

З пункту 3.1 наказу від 24.03.2020 року про продовження простою вбачається, що позивачу на час простою встановлено заробітну плату в розмірі двох третин встановленого посадового окладу.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення заробітної плати за період вимушеного простою позивач посилалась на те, що зупинки виробництва та діяльності АТ «ДТЕК Дніпроенерго» не було та АТ «ДТЕК Дніпроенерго» належним чином не зафіксувало факту простою, якого, на думку позивачки, взагалі на підприємстві не було.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, звертаючись до суду з позовними вимогами про стягнення заробітної плати за період вимушеного простою, обрав неефективний спосіб захисту свого порушеного права.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Гарантоване статтею 55 Конституції України право на захист можливе лише у разі його порушення, тому логічною вимогою при захисті такого права є обґрунтування такого порушення. Отже, порушення права має бути реальним, стосуватися індивідуально вираженого права або інтересів особи, яка стверджує про його порушення, а саме право конкретизоване у законах України.

Відповідно до статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст. 16 ЦК України).

Способом захисту прав працівників є, зокрема, можливість оскарження наказів, що стосуються трудових правовідносин.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті і є підставами для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Як вбачається із матеріалів справи заявлені позивачем позовні вимоги не стосуються оскарження наказів про введення на підприємстві відповідача вимушеного простою та його продовження, однак лише в межах вирішення такого позову судом може бути з`ясована правомірність введення вимушеного простою та його продовження та, як наслідок, вирішено питання дотримання, чи недотримання відповідачем правомірності нарахування заробітної плати позивачу.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.13 ЦПК України , суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Вищевказані накази про введення на підприємстві відповідача вимушеного простою та його продовження не були предметом оскарження у даній справі, що підтверджено позовною заявою, тому посилання позивача на обставини щодо їх неправомірності, як на підставу для задоволення позовних вимог про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, колегія суддів вважає за необхідне відхилити.

Отже, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що позивач, звернувшись до суду з позовом про стягнення заробітної плати за період вимушеного простою обрав неефективний спосіб захисту свого порушеного права, оскільки наказ директора Відокремленого підрозділу «Криворізька теплова електрична станція» Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго» № 1593 від 24.12.2019 року «Про продовження простою» на виконання наказу АТ «ДТЕК Дніпроенерго» від 24.12.2019 року № 87 та наказ в.о. генерального директора АТ «ДТЕК Дніпроенерго» № 29 від 27.03.2020 року «Про введення та продовження простою» не оскаржувалися у встановленому законодавством порядку та на даний час є чинними.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що що відповідачем при виводі позивача до простою порушено вимоги частини 2 статті 252 КЗпП України та частини 2 статті 41 закону України «Про професійні спілки, та гарантії їх діяльності» та не отримано попередньої згоди від виборного профспілкового органу первинної профспілкової організації «Захист Праці», колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вказані позивачем обставини та наведені на їх підтвердження доводи не стосуються предмету доказування в даній справі та не підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги позивача про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги доводи позивача, які вказані у позові, не звернув увагу на надані позивачем докази, які підтверджують порушення процедури виводу позивача до простою, оскільки вважає правильним висновок суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову в повному обсязі, та зазначає, що доводи позивача, викладені у скарзі повторюють обґрунтування позовної заяви та фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст.89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Також не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення позовних вимог позивача доводи апеляційної скарги про те, що переведення позивача до простою не мало ніякого відношення до зупинення її роботи а був тиском з боку керівництва цеху з метою примусити позивачку звільнитися за власним бажанням, оскільки позивачем по справі не оскаржено дії відповідача, спрямовані на введення простою.

Посилання позивача на правову позицію викладену в постанові Верховного Суду від 03.04.2019 у справі №464/1320/20 є необгрунтованим, так як фактичні обставини у справі №464/1320/20 є відмінними від обставин цієї справи, оскільки суть зазначеного позову зводилася до необхідності скасування незаконно виданих відповідачем наказів про запровадження простою, а тому висновки, здійснені судом касаційної інстанції у справі №464/1320/20 не є релевантними для цієї справи.

При цьому позивач по справі не позбавлений права на пред`явлення відповідного позову про скасування наказу директора Відокремленого підрозділу «Криворізька теплова електрична станція» Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго» № 1593 від 24.12.2019 року «Про продовження простою» на виконання наказу АТ «ДТЕК Дніпроенерго» від 24.12.2019 року № 87 та наказу в.о. генерального директора АТ «ДТЕК Дніпроенерго» № 29 від 27.03.2020 року «Про введення та продовження простою».

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволеня.

Рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 04 липня 2022 року.

Головуючий:

Судді: