Справа № 185/4006/21
Провадження № 2/185/1960/22
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

23 червня 2022 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Головіна В.О., за участю секретаря судового засідання Шуліка Н.С., представника позивача адвоката Маньковського В.П., відповідача ОСОБА_1 , представника відповідача адвоката Мелешко І.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Павлограді цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням

В С Т А Н О В И В

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначає, що він є власником квартири АДРЕСА_1 .

Відповідач, є колишньою дружиною відповідача, зареєстрована, але не проживає в квартирі. Рішенням суду від 30.03.2021 року шлюб між ними було розірвано, сімейні стосунки були припинені в січні 2019 року. З квітня 2020 року відповідач в квартирі не проживає, інтересу до квартири не виявляє, витрат на утримання житла не несе, будь-які її речі в квартирі відсутні. Добровільно знятися з реєстрації в цій квартирі не бажає.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав і просив його задовольнити. Пояснив, що сімейні стосунки між ним та відповідачем були припинені у 2019 році і того часу вони не являються членами однієї родини. Відповідач з квартири виїхала добровільно і в квартиру не поверталася. Її речей в квартирі не має. Крім того у відповідача є право власності на ј частину квартири АДРЕСА_2 і тому вона має житлове приміщення для подальшого проживання в ньому.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнала і просила суд відмовити в задоволенні позову. Пояснила, що іншого місця для проживання вона не має. В квартирі вона не проживає у зв`язку з тим, що позивач перешкоджає їй проживати в квартирі.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав і просив у його задоволенні відмовити.

Вислухавши пояснення сторін по справі, дослідивши в судовому засіданні матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов слід задовольнити.

В судовому засіданні встановлено наступне.

Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відповідно до п.1 ст.1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В судовому засіданні встановлено наступне.

Позивач є власником Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується Інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.17).

Власником іншої Ѕ частини кварти є неповнолітня дитина позивача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач в квартирі не проживає, що підтверджується довідками Керуючої справами ОСББ «Сташкова-2» (а.с.18, 19) та актом, якій складено Керуючої справами ОСББ «Сташкова-2» та сусідами мешканцями будинку (а.с.20).

Відповідач з квартири виїхала добровільно у квітні 2020 року і в квартиру не поверталася. Її речей в квартирі не має.

Відповідач є власником ј частини квартири АДРЕСА_2 (а.с.21). Квартира має статус житлового приміщення і тому забезпечена житлом у якому має можливість проживати.

Посилання відповідача на те, що позивач перешкоджає їй проживати у квартирі не знайшло підтвердження в судовому засіданні. Жодного доказу на підтвердження вказаних відповідачем обставин, суду не було надано.

Відповідно до ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Згідно ч.1 ст.163 ЖК України у разі тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених ч. 1, пп. 1, 5 ч. З, ч. 4 ст. 71 цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.

Згідно ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, проводиться в судовому порядку.

Стаття 41 Конституції України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права и обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Керуючись ст.76, 81, 263, 264, 265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням у квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 витрати по сплаті судового збору в сумі 908.00 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційного суду.

Повний текст рішення 24 червня 2022 року.

Суддя: В. О. Головін