ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

07 червня 2022 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/5684/21

Головуючий у першій інстанції Ченцова С. М.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/466/22

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючої - судді Шитченко Н.В.,

суддів Мамонової О.Є., Онищенко О.І.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 21 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

місце ухвалення рішення суду м. Чернігів,

дата складання повного тексту рішення суду першої інстанції 26 грудня 2021 року.

У С Т А Н О В И В:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення на його утримання аліментів, як повнолітнього непрацездатного сина, який є особою з інвалідністю I групи загального захворювання, в розмірі 1 854 грн щомісячно довічно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду.

Заявлені вимоги ОСОБА_1 мотивував тим, що є особою з інвалідністю I групи, групи «А», загального захворювання, потребує постійного стороннього догляду, не працює, у шлюбі не перебуває, отримує пенсію по інвалідності в сумі 1 125 грн щомісячно, з якої утримуються аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також є батьком неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Указував, що батько позивача ОСОБА_3 регулярно надає йому допомогу та допомагає по господарству. Натомість, мати ОСОБА_2 матеріальної допомоги на його утримання не надає, хоча може її надавати, оскільки є фізичною особою-підприємцем, має комерційну нерухомість, зокрема, власний магазин з продажу меблів, квартиру та автомобіль, інших осіб на утриманні немає.

Рішенням від 21 грудня 2021 року Новозаводський районний суд м. Чернігова відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього непрацездатного сина.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення його вимог в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що районний суд неповно дослідив матеріальне становище ОСОБА_2 і не врахував, що крім пенсії по інвалідності і квартири загальною площею 45 кв. м., відповідачці також належить приміщення магазину загальною площею 71,8 кв. м, автомобіль Hyundai Tucson, 2019 року випуску, зареєстрований на її ім`я 06 листопада 2020 року, орієнтовною вартістю 550 000 600 000 грн.

Наголошує на тому, що районний суд взяв до уваги довідку про відсутність у ОСОБА_2 доходів від підприємницької діяльності за період з 01 січня 2021 року по 31 жовтня 2021 року, хоча звіт подається один раз на рік протягом 60 календарних днів після завершення календарного року. Просить врахувати, що відповідно до податкової декларації ОСОБА_2 за 2020 рік обсяг її доходу за звітний період становить 65 000 грн, що значно перевищує доходи позивача.

Звертає увагу на те, що ОСОБА_2 встановлена III група інвалідності до 01 квітня 2022 року, пенсійне посвідчення дійсне до 31 березня 2022 року. Жодного підтвердження понесених відповідачкою витрат на лікування матеріали справи не містять.

Правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 не скористалися.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Рішення суду першої інстанції таким вимогам не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції, врахувавши стан здоров`я і матеріальне становище ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та третьої особи ОСОБА_3 , виходив з того, що у ОСОБА_2 відсутня можливість надавати позивачу матеріальну допомогу.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він не відповідає вимогам чинного законодавства.

У справі встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_1 (а.с. 7).

ОСОБА_1 є особою з інвалідністю I групи, групи «А», загального захворювання, довічно, потребує постійного стороннього догляду, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 від 20 вересня 2017 року та довідкою Чернігівської міської МСЕК № 140801 від 12 жовтня 2011 року (а.с.8, 9).

Позивач перебуває на обліку у Чернігівському об`єднаному управління ПФУ в Чернігівській області та отримує пенсію по інвалідності, розмір якої станом на червень 2021 року становить 1 125 грн щомісячно (а.с. 11-12).

Згідно із актом про проживання ОСББ «Незалежність18» від 05 липня 2021 року, ОСОБА_1 проживає один у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.14), яка на праві власності належить ОСОБА_3 (а.с.15).

ОСОБА_1 перебував у шлюбі з ОСОБА_6 , в якому народилась ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 10). Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 06 січня 2021 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 розірвано (а.с.13).

Як свідчить довідка Деснянського відділу ДВС у м. Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) від 18 жовтня 2021 року, ОСОБА_1 сплачує аліменти на користь ОСОБА_6 , розмір яких станом на вересень 2021 року становить 1 075 грн (а.с. 67).

Батько позивача ОСОБА_3 є особою з інвалідністю II групи, отримує пенсію по інвалідності у розмірі 1 854 грн (а.с. 68).

Мати позивача ОСОБА_2 зареєстрована як фізична особа-підприємець, здійснює наступні види діяльності: 47.59 роздрібна торгівля меблями, освітлювальним приладдям та іншими товарами для дому в спеціалізованих магазинах (основний); 47.89 роздрібна торгівля з лотків і на ринках іншими товарами (а.с. 18).

Згідно із довідкою Головного управління ДПС у Чернігівській області від 24 листопада 2021 року, з 01 січня 2021 року по 31 жовтня 2021 року сума доходу ОСОБА_2 , згідно з податковою декларацією платника єдиного податку фізичної особи-підприємця, складає 0,00 грн (а.с. 96).

За інформацією Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, ОСОБА_2 на праві власності належить однокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_2 , а також нежиле приміщення (приміщення магазину загальною площею 71,8 кв. м.) за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.19-20).

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ щодо зареєстрованих транспортних засобів, ОСОБА_2 належить автомобіль Hyundai Tucson, 2019 року випуску, право власності на який за відповідачем зареєстровано 11 червня 2020 року (а.с. 120).

ОСОБА_2 є особою з інвалідністю III групи з терміном встановлення до 19 березня 2022 року (а.с. 45) та отримує пенсію по інвалідності, розмір якої станом на червень 2021 року становить 2 200 грн (а.с. 97).

Як свідчать наявні у матеріалах справи витяги з медичної документації, ОСОБА_2 має ряд захворювань, що підтверджується відповідними медичними висновками (а.с. 39-62, 88,89, 90).

З 01 січня 2017 року ОСОБА_2 перебуває на обліку у КНП «Чернігівський медичний центр сучасної онкології» Чернігівської обласної ради (а.с. 87).

Відповідно до ст. 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Тобто, батьки продовжують бути зобов`язаними утримувати свою дитину після досягнення нею повноліття за наявності у сукупності таких обставин: дочка або син є непрацездатними; непрацездатні повнолітні діти потребують матеріальної допомоги; наявність у батьків можливості надати таку допомогу.

Батьки не будуть зобов`язані утримувати повнолітню дитину, якщо вони самі є непрацездатними та потребують допомоги або якщо їхній заробіток не дозволяє їм здійснювати утримання.

Згідно із ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Згідно до вимог ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» встановлено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Тобто, на відміну від аліментів на неповнолітню дитину, при стягненні аліментів на дитину, яка досягла повноліття, необхідно враховувати, чи має батько/матір можливість надання такого утримання.

Відповідно до ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідачка у суді першої інстанції зазначала, що не має можливості надавати матеріальну допомогу своєму повнолітньому сину, оскільки є особою з інвалідністю III групи, отримує пенсію у розмірі 2 200 грн, не може продовжувати працювати за станом здоров`я і подала заяву про закриття підприємницької діяльності, а також має захворювання, яке потребує постійної діагностики та дороговартісного лікування.

У справі встановлено, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю I групи, потребує постійного стороннього догляду, отримує пенсію по інвалідності у розмірі 1 125 грн щомісячно, сплачує аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1 075 грн.

Прожитковий мінімум, установлений Законом України «Про державний бюджет на 2021 рік», для осіб, які втратили працездатність у період з 01 січня 2021 року по 30 червня 2021 року, становить 1 769 грн.

Відповідачка ОСОБА_2 є особою з інвалідністю III групи з терміном її встановлення до 19 березня 2022 року, отримує пенсію по інвалідності у розмірі 2 200 грн, зареєстрована як фізична-особа підприємець, має на праві власності однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , нежиле приміщення (приміщення магазину загальною площею 71,8 кв. м.) за адресою: АДРЕСА_3 , а також автомобіль Hyundai Tucson, 2019 року випуску.

Сторонами не заперечувалося, що мати позивача ОСОБА_2 матеріальної допомоги на утримання повнолітнього непрацездатного сина не надає.

Апеляційний суд вважає, що, вирішуючи питання про можливість ОСОБА_2 надавати позивачу матеріальну допомогу, суд першої інстанції дійшов хибного висновку про відсутність у ОСОБА_2 можливості сплачувати аліменти на утримання повнолітнього непрацездатного сина.

Поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що відповідачка зареєстрована як фізична особа-підприємець, має у власності не лише житло, а й нежиле приміщення (приміщення магазину загальною площею 71,8 кв. м.) у м. Чернігові, у 2020 році придбала автомобіль Hyundai Tucson.

З наведеного апеляційний суд робить висновок про те, що ОСОБА_2 не наведено джерело доходів на придбання транспортного засобу з огляду на надані нею довідки про розмір пенсії та відсутність доходів, а отже не обмежується наданими відповідачкою офіційними документами щодо джерел її доходу при вирішенні питання щодо можливості сплачувати аліменти.

Апеляційний суд вважає такими, що не підтверджені належними доказами, твердження ОСОБА_2 в суді першої інстанції щодо подання заяви про припинення підприємницької діяльності, оскільки доказів припинення ФОП відповідачкою в ході розгляду справи не надано ні до районного, ні до апеляційного судів.

Колегія суддів погоджується з доводами позивача про те, що довідка про відсутність у період з 01 січня 2021 року по 31 жовтня 2021 року у ОСОБА_2 доходу не є тим доказом, що підтверджує відсутність у відповідачки доходу від здійснення підприємницької діяльності, оскільки така довідка видана станом на 24 листопада 2021 року і охоплює період 10 місяців 2021 року (а.с. 96).

Податковим (звітним) періодом для платників єдиного податку першої, другої та четвертої груп є календарний рік (пункт 294.1 статті 294 Податкового кодексу України). У загальному випадку вони подають декларацію по єдиному податку за рік протягом 60 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного року (пункт 49.18.3 статті 49; пункт 296.2 статті Податкового кодексу України). Податковим (звітним) періодом для платників єдиного податку третьої групи є календарний квартал (крім податкового періоду для податкової звітності з податку на додану вартість, визначеного пунктом 202.1 статті 202 цього Кодексу) (пункт 294.1 статті 294 Податкового кодексу України).

Отже, податкова декларація за звітний 2021 рік подається ФОП платниками єдиного податку першої другої групи до 01 березня 2022 року (включно), третьої групи до 09 лютого 2022 року (включно). В матеріалах даної цивільної справи відсутня податкова декларація відповідачки за звітній 2021 рік.

Посилання ОСОБА_2 на те, що через захворювання вона потребує дороговартісного лікування не може бути підставою (за обставин, наведених вище, щодо джерела її доходів) для звільнення її від обов`язку утримання повнолітнього непрацездатного сина. При цьому, відповідачкою не надано платіжних документів про сплату відповідних витрат на лікування. Наявні у справі витяги з мережі «інтернет» про орієнтовну вартість хіміопрепаратів (а.с. 83-85) не свідчать про призначення та придбання нею відповідних медичних препаратів. Відповідачка, отримавши 28 січня 2022 року копію апеляційної скарги (а.с. 129), не скористалася правом на подачу відзиву і не спростувала у належний спосіб доводи позивача щодо відсутності доказів понесених на лікування витрат.

Таким чином, в ході перевірки доводів апеляційної скарги спростовуються твердження ОСОБА_2 про неможливість надання позивачу матеріальної допомоги.

За таких обставин, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що відповідачка має матеріальну можливість утримувати повнолітнього непрацездатного сина, який є особою з інвалідністю I групи загального захворювання. Визначаючи розмір аліментів до стягнення, апеляційний суд вважає, що щомісячна сплата відповідачкою коштів на утримання ОСОБА_1 у сумі 927 грн відповідає у повній мірі засадам розумності, справедливості та добросовісності, і є такою, що відповідатиме матеріальним можливостям відповідачки надавати визначену законом допомогу.

Таким чином, рішення суду першої інстанції належить скасувати і ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 шляхом стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача аліменти на його утримання, як повнолітнього непрацездатного сина, який є особою з інвалідністю I групи загального захворювання, у розмірі 927 грн щомісячно.

Керуючись ст. 367, 374, 375, п. 4 ч. 1 ст. 376, 381-384, 389 ЦПК України,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 21 грудня 2021 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_1 ) аліменти на його утримання, як повнолітнього непрацездатного сина, який є особою з інвалідністю I групи загального захворювання, у розмірі 927 (дев`ятсот двадцять сім) грн 00 коп. щомісячно з дня набрання рішенням законної сили.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуюча Н.В. Шитченко

Судді О.Є. Мамонова

О.І. Онищенко