Справа 2-4-265/10 Головуючий суду першої інстанції - Саламатін О.В.
Провадження 22-ц/812/555/22 Доповідач суду апеляційної інстанції - Бондаренко Т.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2022 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді Бондаренко Т.З.,

суддів - Крамаренко Т.В., Темнікової В.І.,

із секретарем судового засідання Калашник А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 2-4-265/10

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 лютого 2022 року, постановлену під головуванням судді Саламатіна О.В., в приміщенні того ж суду, за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Баришнікова Артема Дмитровича, заінтересована особа-стягувач Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект»,

В С Т А Н О В И В:

28 січня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Баришнікова А.Д. (далі - приватний виконавець), в якій просив визнати дії приватного виконавця по відкриттю 25 січня 2021 року виконавчого провадження ВП 64272650, відносно нього - ОСОБА_1 , неправомірними та невідповідаючими чинному законодавству України та зобов`язати останнього закрити зазначене виконавче провадження з винесенням про це постанови.

Скарга мотивована тим, що в провадженні приватного виконавця з 25 січня 2021 року перебуває виконавче провадження ВП 64272650. В постанові про відкриття якого зазначено, що:

- стягнення має проводитися на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») (але стягувачем зазначено Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (далі - ТОВ «Кей-Колект»));

- стягнення проводиться відносно боржника ОСОБА_1 (який є поручителем);

- за фактом наявної заборгованості по споживчому кредиту перед ПАТ «УкрСиббанк» з листопада 2007 року за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 1 листопада 2007 року в сумі 1010100 грн та за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 1 листопада 2007 року в сумі 2821,1 грн, а також судових витрат 975 грн в солідарному порядку, з кожного, у тому числі, і з боржниці ОСОБА_2 (відносно якої відсутнє будь яке ВП за вказаного факту з 2019 року його закриттям).

Підставою відкриття виконавчого провадження зазначено пред`явлення стягувачем на виконання виконавчого листа № 2ц-4-265/2010, виданого 07 лютого 2011 року Центральним районним судом м. Миколаєва про стягнення вказаної кредитної заборгованості. При цьому основному боржнику за споживчим кредитом ОСОБА_1 вимоги виконавця не направлені (Відносно неї відсутнє будь-яке ВП за вказаного факту з 2019 року його закриттям).

Проте, зазначення в постанові ТОВ «Кей-Колект» стягувачем є не законним, оскільки відповідно до виконавчого листа стягувачем вказано ПАТ «УкрСиббанк», ТОВ «Кей-Колект» було замінено у виконавчому проваджені лише 22 листопада 2013 року, крім цього ТОВ «Кей-Колект» належним чином не підтвердило своє право вимоги за виконавчим листом, оскільки у зв`язку з набранням чинності Законом України «Про споживче кредитування» у новій редакції від 13 квітня 2021 року, - є колекторською компанією, яка не внесена до відповідного реєстру колекторських компаній,як того вимагає Закон України «Про колекторську діяльність», тому його діяльність протизаконна, а виконавчий лист не підлягає подальшому виконанню на користь ТОВ «Кей-Колект».

Крім цього, заявник вказував на те, що відкриваючи виконавче провадження державний виконавець не звернув уваги на те, що виконавчий лист повертався стягувачу 26 березня 2014 року з підстав передбачених в ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження», 22 березня 2018 року виконавчий лист повернуто стягувачу вдруге, який поданий тієї ж дати 26 березня 2014 року, з підстав ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження», а пред`явлений до виконання 25 січня 2021 року.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 лютого 2022 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії приватного виконавця у виконавчому провадженні № 64272650 щодо виконання виконавчого листа № 2ц-4-265/2010, виданого Центральним районним судом міста Миколаєва 07 лютого 2011 року відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні скарги, місцевий суд виходив із того, що приватним виконавцем у виконавчому провадженні № 64272650 щодо виконання виконавчого листа № 2ц-4-265/2010, оскаржувані рішення були прийняті, а дії вчинені відповідно до закону, в межах повноважень на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, та в повній мірі відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження», а тому права скаржника та інших осіб ним не були порушені. Виконавчий лист, з урахуванням переривання строків пред`являлися стягувачем та його правонаступником, який відповідно до ухвали суду є ТОВ «Кей-Колект», в установлений законом трирічний строк.

Не погодившись з такою ухвалою місцевого суду, ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку, шляхом подання апеляційної скарги, яка мотивована тим, що суд не врахував руху проваджень за виконавчим(ми) листом (ми), а саме, що після повернення виконавчого листа в 2014 році він не передавався на примусове виконання, оскільки така інформація відсутня у виконавчому провадженні, а тому відмітка на виконавчому листі про його повернення у 2018 році є безпідставною, а діяльність ТОВ «Кой-Колект» незаконною, через що просив скасувати оскаржену ухвалу та ухвалити нове рішення, яким визнати дії приватного виконавця по відкриттю 25 січня 2021 року виконавчого провадження ВП 64272650, відносно нього - ОСОБА_1 , неправомірними та не відповідаючими чинному законодавству України та зобов`язати приватного виконавця Баришнікова А.Д. закрити зазначене виконавче провадження.

Приватний виконавець та стягувач «Кей-Колект» правом надати відзив на апеляційну скаргу не скористались.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд дійшов наступного.

Відповідно до частин 1,2,5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення відповідає вказаним вимогам.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Суд зазначає, що відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

За статтею 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані, зокрема, на примусове виконання рішень судів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших Законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виходячи із засад цивільного судочинства, судове рішення, як таке, вже само по собі являється актом примусу, спрямованим на вчинення тих чи інших дій в інтересах та на користь учасників судового провадження. Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до приписів пункту 1 частини 1 статті 21 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент набрання рішенням суду у справі 2ц-4-265/10 законної сили - 18.06.2010 та на момент видачі виконавчих листів - 07.02.2011), строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання було встановлено в три роки.

Пунктом 1 частини 4 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання.

У справі, яка розглядається, виконавчі листи суд видав 07 лютого 2011 року, тому строк пред`явлення цих виконавчих листів до виконання становить три роки з наступного дня після набрання судовим рішенням законної сили (з 18.06.2010) тобто до 18.06.2013.

Судом першої інстанції встановлено і таке вбачається з матеріалів справи що 07 червня 2010 року рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва по справі №2ц-4-265/10 було частково задоволено позов Акціонерного комерційного Інноваційного банку «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк») до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь АКІБ «УкрСиббанк» заборгованість по кредитному договору в розмірі 1 012 921 грн 35 коп.; стягнуто в рівних частках з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь АКІБ «УкрСиббанк» судові витрати по 975 грн з кожного.

07 лютого 2011 року Центральним районним судом м. Миколаєва по справі №2ц-4-265/10 за позовом АКІБ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 видано відповідні виконавчі листи (а.с. 168-169, 210, 212).

04 квітня 2011 року за заявою стягувача АКІБ «УкрСиббанк» державним виконавцем Центрального ВДВС Квашенко С.С. відкрито виконавче провадження №25577504 відносно боржника ОСОБА_2 та виконавче провадження №25577474 відносно боржника ОСОБА_1 (а.с. 89,90).

Ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 22 листопада 2013 року задоволено заяву ТОВ «Кей-Колект» про заміну сторони у виконавчому провадженні. Замінено сторону у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчих листів №2ц-4-265 Центрального районного суду м. Миколаєва 07 лютого 2011 року , а саме: замінено стягувача ПАТ «УкрСиббанк» на нового стягувача - ТОВ «Кей-Колект» (а.с.156).

Як вбачається з відміток на виконавчому листі виданому Центральним районним судом м. Миколаєва 07 лютого 2011 року по справі №2ц-4-265/10 його двічі поверталося: 21.03.2014 року на підставі п.2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем Ульяновою О.Ю. та 22.03.2018 року на підставі п. 7 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» головним державним виконавцем Гордашко О.В.(а.с. 168-169).

25 січня 2021 року приватним виконавцем відкрито виконавче провадження ВП №64272650 з виконання виконавчого листа №2ц-4-265/2010 виданого 07 лютого 2011 року Центральним районним судом м. Миколаєва, про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь АКІБ «УкрСиббанк» заборгованості по кредитному договору в розмірі 1012921,34 грн., та судових витрат по 975,00 грн з кожного.

В даній постанові боржником вказано ОСОБА_1 , а стягувачем - ТОВ «Кей-Колект» (а.с. 170).

Враховуючи наведене, районний суд повно та всебічно дослідив обставини справи, правильно визначив характер спірних правовідносин та правові норми, які їх регулюють, доказам, які надали сторони надав належну оцінку, та дійшов обґрунтованого висновку про те, що відкриваючи виконавче провадження постановою від 25 січня 2021 року державним виконавцем не порушено трирічного строку встановленого законом для пред`явлення виконавчого документа для виконання, оскільки після повернення виконавчого документа 22.03.2018, цей строк було перервано, а тому його пред`явлення 25 січня 2021 року було в межах трирічного строку. Також районний суд правомірно послався на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 листопада 2013 року, якою було замінено сторону у даному виконавчому провадженні з стягувача ПАТ «УкрСиббанк» на стягувача ТОВ «Кей-Колект», яке правомірно вказано стягувачем в оскаржуваній постанові.

Доводи апеляційної скарги про те, що відмітка у виконавчому листі про його повернення є безпідставною, не можна прийняти до уваги.

Так, відповідно до п. 22 Інструкції з організації примусового виконання рішень, при закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу, виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця. Відмітка на виконавчому документі засвідчується підписом виконавця та скріплюється печаткою.

Саме такі відмітки державних виконавців містяться на виконавчому листі № 2ц-4-265/2010 виданого 07 лютого 2011 року Центральним районним судом м. Миколаєва про його повернення 26.03.2014 року та 22.032018. Належних та допустимих доказів щодо недостовірності вказаних записів суду не надано.

До того ж в матеріалах справи міститься заява до Центрального відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції від 19 січня 2015 року ТОВ «Кей-Колект» про направлення виконавчого листа №2ц-4-265/2010 виданого 07 лютого 2011 року Центральним районним судом м. Миколаєва на примусове виконання. Постановою державного виконавця від 05.02.2015 року відкрито виконавче провадження за цим виконавчим листом, а постановою від 22 березня 2018 року знову повернуто стягувачу за п. 7 частини першої ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» (а.с. 213, 216, 218). За такого посилання апелянта на те що з часу повернення виконавчого листа 2014 року до наступного повернення 2018 року не відбувалися виконавчі дії, є не виправданими. Не вчинення ж державним виконавцем інших ефективних виконавчих дій щодо примусового виконання судового рішення, могло бути підставою для оскарження бездіяльності державного виконавця, проте такий довід не є спростовним, щодо самих фактів повернення виконавчого листа.

Також не можна прийняти до уваги посилання в апеляційній скарзі на безпідставне зазначення як стягувача ТОВ «Кей-Колект», оскільки з цього приводу районний суд вірно послався на ухвалу районного суду від 22 листопада 2013 року про заміну сторони у виконавчому провадженні, що є достатньою підставою для визначення ТОВ «Кей-Колект» стягувачем. Не впливають на правильність висновків суду і зазначення апелянта на незаконну діяльність ТОВ «Кей-Колект», оскільки наведена ухвала про заміну сторони виконавчого провадження набрала законної сили та не оскаржена учасниками виконавчого провадження.

До того ж районний суд вирішуючи даний спір, правильно послався на усталену практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої право на суд захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року).

Згідно з положеннями статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення районного суду, колегія суддів дійшла висновку про його відповідність нормам цивільного та процесуального права, в зв`язку з чим, відсутні підстави для його зміни чи скасування.

За вказаних обставин оскаржувана ухвала районного суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог ст. 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Судді: Т.З.Бондаренко

Т.В. Крамаренко

В.І.Темнікова

Повний текст постанови складено 08 липня 2022 року.