Справа № 462/1707/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2022 року суддя Залізничного районного суд м. Львова Румілова Н.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу без виклику сторін за позовом ОСОБА_1 до Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» про стягнення недорахованої заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку порушенням строків її виплати ,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 21.04.2022 року звернувся до суду з позовом, який був уточнений, зазначивши, що він працював у Львівському міському комунальному підприємстві «Львівтеплоенерго» з 20 червня 1989 року по 13 жовтня 2021 року на посаді слюсаря. На підставі наказу за №760-к від 12.10.2021 був звільнений з роботи 13 жовтня 2021 року у зв`язку зі станом здоров`я згідно п. 2 ст. 40КЗпП України. Починаючи з 01 січня 2010 року по 30 вересня 2015 року відповідач не в повному розмірі виплачував йому заробітну плату. Просить стягнути з відповідача за свою користь недораховану заробітну плату за період з 01 січня 2010 року по 30 вересня 2015 року в сумі 35704,00грн., компенсацію за порушення строків її виплати в сумі 59002,31грн., витрати на правничу допомогу у розмірі 3000грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач надав розрахунок суми не донарахованої заробітної плати та розрахунок компенсації .

Ухвалою судді Залізничного районного суду м.Львова відкрито позовне провадження за даною позовною заявою та призначено її розгляд в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін.

Відповідач на позовну заяву надав відзив, позовні вимоги не визнав, вважає їх безпідставними та також зазначив, що позивач пропустив строк звернення до суду, просив у позові відмовити.

У зв`язку із тим, що відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши всі обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновків про задоволення заявлених вимог з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 94 КЗпП України передбачено, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ст. 96 КЗпП України (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних відносин), основою організації оплати праці є тарифна система оплати праці, яка включає тарифні сітки, тарифні ставки, схеми посадових окладів і тарифно-кваліфікаційні характеристики (довідники).

Тарифна система оплати праці використовується для розподілу робіт залежно від їх складності, а працівників-залежно від їх кваліфікації та за розрядами тарифної сітки. Вона є основою формування та диференціації розмірів заробітної плати.

Формування тарифної сітки (схеми посадових окладів) проводиться на основі тарифної ставки робітника першого розряду, яка встановлюється у розмірі, що перевищує законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати, та міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів).

Відповідно до ст. 97 КЗпП України оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці.

Форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.

Власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України „Про оплату праці тарифна сітка (схема посадових окладів) формується на основі: тарифної ставки робітника першого розряду, яка встановлюється у розмірі, що перевищує законодавчо встановлений розмір заробітної плати; міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів).

Відповідно до ст. 3 Закону України „Про оплату праці мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником щомісячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт).

До мінімальної заробітної плати не включаються доплати, надбавки, заохочувальні та компенсаційні виплати.

Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств усіх Форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.

У відповідності зі ст.115 КЗПП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів.

Згідно ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Отже, законом передбачено, що при звільненні працівник одержує від підприємства, установи, організації всі суми, зокрема й заробітну плату, одержати яку він має право з урахуванням встановленого належним чином розміру заробітної плати.

Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що позивач знаходився у трудових відносинах з відповідачем з 20 червня 1989 року та був звільнений 13 жовтня 2021 року згідно до наказу за №760-к від 12.10.2021 за п.2 ст. 40КЗпП, що підтверджується копією трудової книжки.Починаючи з 01 січня 2010 року по 30 вересня 2015 року відповідач не в повному розмірі виплачував йому заробітну плату. Розрахунок заборгованості, що складає 35704,00грн., був здійснений позивачем.

Під час нарахування заробітної плати позивачу відповідач недотримувався умов Колективного договору ЛМКП «Львівтеплоенерго» на 2009-2010 та 2012-2013 роки; Галузевої угоди між Міністерством з питань житлово-комунального господарства України, Всеукраїнським об`єднанням обласних організацій роботодавців підприємств житлово-комунальної галузі «Федерація роботодавців ЖКГ України» та Центральним комітетом профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення на 2010-2012 роки (далі - Галузева угода); Регіональної угоди між Львівською обласною державною адміністрацією, об`єднанням роботодавців та профспілковими об`єднанням Львівської області на 2010-2011 роки (далі - Регіональна угода); Територіальної угоди між Львівською обласною державною адміністрацією, об`єднання роботодавців та профспілковими об`єднанням Львівської області на 2012-2014 роки (далі - Територіальна угода), згідно з якими мінімальна тарифна ставка (оклад) за просту некваліфіковану працю встановлюється у розмірі не нижче визначеної законодавством мінімальної заробітної плати, а мінімальна тарифна ставка робітника І розряду встановлюється у розмірі не менше 120 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом, а також, застосовується коефіцієнт співвідношень тарифної ставки робітника І розряду за підгалузями та видами робіт до встановленої галузевою угодою мінімальної тарифної ставки робітника І розряду (групи кваліфікації), який, для позивача, становив у період 2012-2014 роки - 1,41 (як для працівників зайнятих на роботах по ремонту, налагодженню, обслуговуванню електроенергетичного, санітарно-технічного та іншого устаткування ТЕЦ) та відповідно 1,54 для робітників 5 розряду .

Відповідач самостійно встановлював розмір мінімальної заробітної плати та мінімальної тарифної ставки робітника з суттєвим заниженням розміру мінімальної заробітної плати, що призвело до ненарахування та, відповідно, виплати в повному розмірі заробітної плати за спірний період.

Згідно ст..34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Порядок компенсації втрати доходів внаслідок порушення встановлених строків їх виплати передбачено Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

Відповідно до статті 4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. А відповідно до статті 3 цього закону сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Згідно наданого позивачем розрахунку сума компенсації складає 59002,31 грн. Вирішуючи позов щодо компенсації частини втраченої заробітної плати, суд також виходить із наданих відповідачем розрахунків нарахованої, але своєчасно невиплаченої заробітної плати та законодавства, яке регулює зазначені правовідносини.

Компенсація провадиться відповідно до Закону України «Про оплату праці», Закону України від 19.10.2000 р. № 2050 «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 р. № 159.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати" підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Ст. 2 Закону України встановлено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадяться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, заробітна плата (грошове забезпечення) тощо.

Відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 р. № 159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін у відсотках для визначення суми компенсації.

Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу.

Індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається.

Суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.При цьому суд враховує, що відповідно до ч.2 ст.233 КЗпП у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Таке узгоджується з рішенням Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 яким розтлумачено положення статті 233 Кодексу законів про працю України .

Питання стягнення витрат, понесених позивачем у зв`язку зі зверненням до суду, суд вирішує на підставі ст.141 ЦПК . Частиною 3 ст. 137 цього ж Кодексу унормовано, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Оскільки позивач такий опис надав, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати на правову допомогу у розмірі 3000грн.

Керуючись ст. 10, 11, 12, 13, 81, 263-265, ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов до ОСОБА_1 Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» про стягнення заробітної плати та компенсації за затримку її виплати задовольнити .

Стягнути з Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) невиплачену заробітну плату в розмірі 35704,00грн. (Тридцять п`ять тисяч сімсот чотири гривні 00 коп.) грн., стягнувши з цієї суми податки та обов`язкові платежі, також компенсацію за порушення строків виплати заробітної плати в сумі 59002,31 грн.( п`ятдесят дев`ять тисяч дві гривні 31 коп.) та понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 3000грн.

Стягнути з Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» () на користь держави судовий збір у розмірі 992грн.40 коп.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Н.М.Румілова