Справа № 496/1706/21
Провадження № 2/496/12/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2022 року Біляївський районний суд

Одеської області

у складі: головуючого судді Трушиної О.І.

за участю секретаря Павлюк К.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду м. Біляївка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову: приватний виконавець Виконавчого округу Одеської області Долинський Микола Миколайович, про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання нерухомого майна спільним сумісним майном,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою і просить встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , з 17.07.2013 року по 14.02.2018 року, а також визнати житловий будинок і земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , спільним сумісним майном ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а також стягнути судові витрати по справі.

Свої вимоги мотивує тим, що заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 17.11.2020 року на його користь стягнуто з ОСОБА_3 заборгованість за договором позики від 10.08.2016 року в загальній сумі 1305461,95 грн, судовий збір в сумі 8656,15 грн, витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000 грн. Вказане рішення набрало чинності 24.12.2020 року. 28.12.2020 року він отримав виконавчий лист, на підставі якого приватний виконавець Виконавчого округу Одеської області Долинський М.М. 05.01.2021 року відкрив виконавче провадження № 64038972. Проте, в процесі виявлення майна боржника ОСОБА_3 , на яке можна було б накласти арешт, такого виявлено не було. Разом з цим, з 2013 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 почали проживати разом, тобто з цього часу перебувають у фактичних шлюбних відносинах. На ім`я ОСОБА_4 вони на спільні грошові кошти 17.03.2014 року придбали земельну ділянку та житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , а з часом цей будинок відремонтували. 14.02.2018 року ОСОБА_3 уклав шлюб із ОСОБА_4 , після чого остання змінила прізвище на « ОСОБА_5 ». Вважає, що зазначені вище земельна ділянка і житловий будинок є спільним сумісним майном ОСОБА_3 і ОСОБА_2 , яке належить їм на праві спільної сумісної власності. Посилається на те, що відповідно до положень ч. 6 ст. 48 ЗУ «Про виконавче провадження», приватному виконавцю необхідно звернутися з відповідним поданням до суду щодо визначення частки ОСОБА_3 у спільному майні з ОСОБА_2 . Однак, насамперед необхідно встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Те, що ОСОБА_2 і ОСОБА_3 з 17.07.2013 року по 14.02.2018 року проживали однією сім`єю, підтверджується тим, що останні організували спільний бізнес, а саме розплідник для розведення цуценят собак породи Фландрський Бувьє та мопсів, який знаходиться в АДРЕСА_1 , та інші супутні товари для утримання собак, а також сумісними фотографіями з особистих сторінок у соціальній мережі Facebook, які свідчать про те, що вони перебувають у фактичних шлюбних стосунках з кінця 2013 року. Оскільки відповідач ОСОБА_3 добровільно не виконує рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 17.11.2020 року, грошові кошти не сплачує, задля стягнення коштів за виконавчим провадженням № 64038972, необхідно встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , з 17.07.2013 року по 14.02.2018 року, а також визнати житловий будинок і земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , їх спільним сумісним майном, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом.

Позивач ОСОБА_1 та його представники ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у судове засідання не з`явилися, подали на адресу суду відповідь на відзив, у якій наполягали на задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві та відповіді на відзив, а також подали до суду заяву про розгляд справи без їх участі.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_8 у судове засідання не з`явилася, на адресу суду надіслала відзив, у якому вказала просила відмовити задоволенні позовних вимог в повному обсязі з підстав, викладених у відзиві.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не подав.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову - приватний виконавець Виконавчого округу Одеської області Долинський М.М. у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує повністю та просить справу розглянути без його участі.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовна заява задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як встановлено в судовому засіданні, заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 17.11.2020 року стягнуто з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) заборгованість за договором позики від 10 серпня 2016 року в загальній сумі 1 305 461 (один мільйон триста п`ять тисяч чотириста шістдесят одна) гривня 95 копійок, в т.ч. сума боргу 447 076 грн. 02 коп.; пеня 818 149 грн. 08 коп.; 3% річних 40 236 грн. 85 коп., в задоволенні позову в частині стягнення відсотків від суми позики в сумі 279 585 грн. 10 коп. відмовлено, стягнуто з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) судовий збір в сумі 8656 (вісім тисяч шістсот п`ятдесят шість) гривень 15 копійок, стягнуто з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3 000 (три тисячі) гривень 00 копійок (а.с. 5-6).

Приватним виконавцем Виконавчого округу Одеської області Долинським М.М. 05.01.2021 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 64038972, на підставі виконавчого листа № 521/12461/20, виданим 28.12.2020 року Малиновським районним судом м. Одеси, де стягувач ОСОБА_1 , боржник ОСОБА_3 (а.с. 8).

Встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , з 17.07.2013 року по 14.02.2018 року необхідно позивачу для надання цього документу Приватному виконавцю Виконавчого округу Одеської області Долинському М.М. з метою звернення останнього до суду з поданням щодо визначення частки спільного майна ОСОБА_3 .

Так, підтвердження факту проживання однією сім`єю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , з 17.07.2013 року по 14.02.2018 року, позивач обґрунтовує спільними фотознімками відповідачів з соціальної мережі Facebook, а також тим, що останні організували спільний бізнес, а саме розплідник для розведення цуценят собак породи Фландрський Бувьє та мопсів, який знаходиться в АДРЕСА_1 .

Разом з цим, суд не приймає до уваги викладені вище доводи позивача, виходячи з наступного.

Частиною другою статті 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до частин першої, другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Згідно зі статтею 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) містить правовий висновок, згідно з яким, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має встановити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України).

Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо.

Показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду: від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16 (провадження № 61-5296св19), від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц (провадження № 61-11607св18), від 11 грудня 2019 року в справі № 712/14547/16-ц (провадження № 61-44641св18), від 24 січня 2020 року в справі № 490/10757/16-ц (провадження № 61-42601св18), від 08 грудня 2021 року в справі № 531/295/19 (провадження № 61-3071св21).

Таким чином належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.

Так, відповідач ОСОБА_9 вказує, що вона дійсно знайома з ОСОБА_3 понад двадцять років, весь цей час вони були друзями, але з 2013 року по 2017 рік вони не мешкали однією сім`єю як чоловік та жінка, не вели спільне господарство, нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , вона придбала за свої власні кошти.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачу ОСОБА_10 на праві приватної власності належала квартира за адресою: АДРЕСА_4 , що підтверджується свідоцтвом про право власності від 20.02.2007 року (а.с. 125) та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 14252378 від 16.04.2007 року (а.с. 126).

Згодом, відповідач ОСОБА_9 продала вказану вище квартиру за 224989 грн, що підтверджується договором купівлі-продажу від 30.09.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Лічман І.М., зареєстрованого у реєстрі за № 3492 (т. 1 а.с. 127-128).

17.03.2014 року відповідач ОСОБА_9 купила житловий будинок за 332726 грн та земельну ділянку за 76057 грн, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , який складається в цілому з одного житлового будинку загальною площею 161,2 м2, в тому числі житловою площею 71,4 м2, і огорожі, та розташований на земельній ділянці площею 0,0904 га, що надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер земельної ділянки :02:001:1709, що підтверджується договорами купівлі-продажу від 17.03.2014 року, посвідченими приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу Одеської області Кушпиль С.М., зареєстровані в реєстрі за № 123 та № 126 (т. 1 а.с. 129-132, 133-135).

Викладене також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 19113087 від 17.03.2014 року (т. 1 а.с. 137-140).

Відповідно до листа-підтвердження від 08.11.2011 року, переклад якого з англійської мови на українську здійснено Одеською регіональною торгово-промисловою палатою «Бюро перекладів», ОСОБА_9 працювала у магазинах Департаменту на суднах лінії Luis Cruise Lines з 15.05.2002 року по 17.06.2011 року (т. 1 а.с. 161).

З виписок по рахункам ОСОБА_9 відкритих в АТ «Приватбанк» вбачається, що остання мала періодичні грошові надходження на рахунки, а саме за період з 28.08.2012 року по 28.08.2014 року у розмірі 13199,31 доларів США, за період з 28.08.2012 року по 01.01.2015 року у розмірі 3632,58 доларів США, за період з 13.09.2012 року по 13.09.2014 року у розмірі 3079,85 доларів США, за період з 01.01.2013 року по 13.09.2015 року у розмірі 135,52 доларів США (т. 1 а.с. 163-175).

Таким чином, відповідачем ОСОБА_2 доведено ту обставину, що придбання нею нерухомого майна 17.03.2014 року за адресою: АДРЕСА_1 , здійснено за особисті кошти.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 14.02.2018 року Малиновським районним у місті Одесі відділом державної актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області був зареєстрований шлюб, актовий запис № 223, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 (т. 1 а.с. 115).

Водночас, рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 02.06.2021 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був розірваний (т. 1 а.с.116-118). Вказане рішення набрало чинності.

Викладені обставини підтверджують те, що у період з 17.07.2013 року по 14.02.2018 року відповідачі займалися підприємницькою діяльністю, сумісним відпочинком, що не спростовується й відповідачем ОСОБА_2 , що на думку суду, свідчить про ділові відносини між відповідачами в сфері сумісної підприємницької діяльності, наявність довірливих стосунків, що супроводжувались спільним, сумісним часом проведення, відпочинком як на території міста, при цьому, ніяким чином не підтверджує ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, тобто факту проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 однією сім`єю, що необхідно в розумінні положень ст. 3 СК України.

Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення з суб`єктом оплати житлово-комунальних послуг спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства. Домогосподарством є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти.

Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв.

Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації.

Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини.

Такий правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі №643/6799/17.

У постанові від 17 червня 2020 року (справа №755/18012/16) Верховний Суд зазначив, що обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім факту спільного проживання, є ведення спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Таким чином, посилання позивача на те, що їх світлини розміщені на особистих сторінках у соціальній мережі Facebook, не може бути прийнято судом як доказ спільного ведення господарства та проживання однією сім`єю, оскільки факт спільного відпочинку відповідачів, спільна присутність на святкуванні свят, спільний бізнес, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю (постанова Верховного Суду від 15 серпня 2020 року у справі №588/350/15).

Отже, позивачем під час розгляду даної справи не надано суду беззаперечних доказів того, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , мешкаючи за однією адресою та здійснюючи розведення цуценят собак породи Фландрський Бувьє та мопсів, дійсно вели спільне господарство та проживали однією сім`єю з 17.07.2013 року по 14.02.2018 року в контексті зазначеного вище, в тому числі не надано, зокрема, документів, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі тощо.

Далі, із витребуваних зі СВ відділення поліції № 1 відділу поліції № 2 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області копій документів, які містяться у кримінальному провадженні № 0000195 від 01.04.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, зокрема, копії протоколів огляду інтернет-сторінок ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у мережі «Facebook», копії протоколу огляду з сайту Одеського відділення КСУ у мережі «Facebook» про святкування Нового 2014 року в ресторані «Золоте руно», копії протоколу допиту в якості свідка приватного виконавця Виконавчого округу Одеської області Долинського М.М., копії матеріалів про відмову в порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_1 за заявою ОСОБА_3 , копії протоколів допиту свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ; ОСОБА_13 , копії протоколу допиту потерпілої ОСОБА_14 , не є доказом по даній справі.

Обставини, які містяться у вказаних матеріалах, не визнані відповідними рішеннями суду, а тому підлягають доведенню на загальних підставах.

Досліджуючи вказані обставини, суд виходить із того, що факт знаходження відповідачів у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу має бути підтверджений належними і допустимими доказами, а саме наявністю між відповідними особами взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю.

До того ж, слід також зазначити, що посилання позивача на те, що кошти у розмірі 11000 доларів США та 4350 євро, які 10.08.2016 року ОСОБА_3 отримав у позику від ОСОБА_14 на підставі договору позики від 10.08.2016 року, ОСОБА_3 витратив на придбання нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , та ремонт цього майна, не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються дослідженими судом вище доказами.

Отже, суд дійшов висновку, що проаналізовані та досліджені надані докази по справі не свідчать з вірогідністю про наявність факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 17.07.2013 року по 14.02.2018 року, оскільки з боку позивача не надано достатніх та переконливих доказів, що підтверджують такий факт.

З урахуванням наведених вище фактичних обставин по справі, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі.

При цьому суд звертає увагу, що вимога про визнання житлового будинку і земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , спільним сумісним майном ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є похідною від вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , з 17.07.2013 року по 14.02.2018 року, а тому також задоволенню не підлягає.

При цьому суд зазначає, що Європейський суд з прав людини зауважує на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

У відповідності до ч.1 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Ч.9 ст. 158 ЦПК України передбачено, що у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Ухвалою суд від 07.06.2021 року вжиті заходи забезпечення позову у виді заборони заборони ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії щодо відчуження нерухомого майна, а саме: житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами таземельної ділянки, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Виходячи з положень ч.9 ст. 158 ЦПК України суд вважає, що заходи забезпечення позову слід скасувати.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються позивача.

Керуючись ст. 16, 368, 369 ЦК України, ст. 3, 36, 74 СК України, ст. ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263-265, 279, 315 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову: приватний виконавець Виконавчого округу Одеської області Долинський Микола Миколайович, про встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , з 17.07.2013 року по 14.02.2018 року, про визнання житлового будинку і земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , спільним сумісним майном ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та стягнення судових витрат по справі залишити без задоволення.

Заходи забезпечення позову у виді заборони ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії щодо відчуження нерухомого майна, а саме: житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами таземельної ділянки, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , вжиті ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 07.06.2021 року скасувати.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, через Біляївський районний суд Одеської області.

Повний текст рішення суду складено 24.06.2022 року.

Суддя О.І. Трушина