Провадження № 4-с/761/121/2022
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2022 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді: Савицького О.А.,

при секретарі: Габунії Н.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду скаргу ОСОБА_1 на рішення державного виконавця, заінтересовані особи: державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Рожкован Олександр Борисович, ОСОБА_2 , Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києва державної адміністрації,

ВСТАНОВИВ:

26.01.2022 р. ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на рішення державний виконавець Шевченківського ВДВС у м.Києві ЦМУ МЮ (м.Київ) Рожкован О.Б., у якій просить скасувати постанову від 13.12.2021 р. про закінчення виконавчого провадження № 67034115, акт від 07.12.2021 р., а також відновити вказане виконавче провадження.

Свою скаргу заявник обґрунтовує тим, що у провадженні Шевченківського ВДВС у м.Києві ЦМУ МЮ (м.Київ) перебувало виконавче провадження № 67034115 з примусового виконання виконавчого листа № 761/44705/19, виданого 20.09.2021 р. Шевченківським районним судом м.Києва, про усунення ОСОБА_1 перешкод з боку ОСОБА_2 в користуванні кімнатою, площею 9,3 кв.м. в квартиру АДРЕСА_1 шляхом вселення у вказану житлову кімнату. 13.12.2021 р. державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з підстави, передбаченої п.9 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Посилаючись на те, що постанова та акт є неправомірними, оскільки, усунення перешкод та вселення не відбулось, а отже рішення фактично не виконано, заявник вважає, що вказаними рішеннями державного виконавця були порушені його права, а тому звернувся до суду з даною скаргою.

Ухвалою від 22.02.2022 р. скаргу прийнято до розгляду та призначено судове засідання.

Заявник в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх у повному обсязі.

Представник заінтересованої особи ОСОБА_2 в судовому засіданні проти заявлених вимог заперечив, просив суд відмовити у їх задоволенні.

Інші заінтересовані особи в судове засідання не з`явились, своїх представників до суду не направили, про дату, час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином у встановленому законом порядку, причин неявки не повідомили.

Враховуючи, що відповідно до ч.2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду, тому суд вважає за можливе розглянути скаргу за відсутності заінтересованих осіб.

Вислухавши пояснення заявника та представника заінтересованої особи, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що у провадженні Шевченківського ВДВС у м.Києві ЦМУ МЮ (м.Київ) перебувало виконавче провадження № 67034115 з примусового виконання виконавчого листа № 761/44705/19, виданого 20.09.2021 р. Шевченківським районним судом м.Києва, про усунення ОСОБА_1 перешкод з боку ОСОБА_2 в користуванні кімнатою, площею 9,3 кв.м. в квартиру АДРЕСА_1 шляхом вселення у вказану житлову кімнату, що підтверджується копією виконавчого листа та копією постанови про закінчення виконавчого провадження.

Крім того, згідно постанови Київського апеляційного суду від 26.05.2021 р., за якою видано вказаний виконавчий лист, крім усунення ОСОБА_1 перешкод з боку ОСОБА_2 в користуванні кімнатою шляхом вселення, також встановлено порядок користування спільною частковою власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а саме квартирою АДРЕСА_1 , шляхом виділення ОСОБА_1 в користування кімнату площею 12,00 кв.м. та кімнату площею 9,3 кв.м., а ОСОБА_2 - кімнату площею 18,7 кв.м.

Відповідно до акту державного виконавця від 07.12.2021 р., складеного під час примусового виконання виконавчого листа № 761/44705/19, виданого 20.09.2021 р. Шевченківським районним судом м.Києва, за участю стягувача, боржника, поліцейського та понятих, 07.12.2021 р. о 14 год. 00 хв. усунуто стугувачу перешкоди з боку боржника в користуванні кімнатою шляхом вселення. Стягувачем внесено до кімнати особисті речі.

13.12.2021 р. державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з підстави, передбаченої п.9 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Звертаючись до суду з даною скаргою, заявник, як на підставу для її задоволення посилається на неправомірність постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження та акту, оскільки усунення перешкод та вселення не відбулось, а отже рішення фактично не виконано, а тому вважає, що вказаними рішеннями державного виконавця порушуються його права.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 2 Закону України «Про виконавче провадження» закріплено засади, згідно яких здійснюється виконавче провадження, зокрема з дотриманням таких засад як: верховенство права, обов`язковість виконання рішень, законності та інших.

Статтею 5 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

За змістом статті 67 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання боржником рішення про вселення стягувача. У разі невиконання боржником рішення про вселення стягувача самостійно, державний виконавець виконує його примусово.

Примусове вселення полягає у забезпеченні державним виконавцем безперешкодного входження стягувача у приміщення, зазначене у виконавчому документі, та його проживання (перебування) в ньому. Державний виконавець зобов`язаний письмово повідомити боржника і стягувача про день і час примусового вселення. Боржник вважається повідомленим про примусове вселення стягувача, якщо повідомлення надіслано йому за адресою, за якою має здійснюватися вселення, чи іншою адресою, достовірно встановленою державним виконавцем. Відсутність боржника, належним чином повідомленого про день і час примусового вселення, під час виконання рішення про вселення не є перешкодою для вселення стягувача. У разі якщо боржник перешкоджає виконанню рішення про вселення стягувача, державний виконавець накладає на нього штраф та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. Примусове вселення стягувача здійснюється у присутності понятих за участю працівників поліції. Про примусове вселення стягувача державний виконавець складає акт, що підписується особами, які брали участь у виконанні рішення про примусове вселення. У разі подальшого перешкоджання боржником проживанню (перебуванню) стягувача у приміщенні, в яке його вселено, стягувач має право звернутися до державного виконавця із заявою про відновлення виконавчого провадження. У такому разі державний виконавець має право повторно здійснити примусове вселення стягувача та накласти на боржника штраф у подвійному розмірі відповідно до статті 75 цього Закону. Виконавче провадження не відновлюється і повторне примусове вселення стягувача не здійснюється, якщо особа, яка перешкоджає його проживанню (перебуванню), не є боржником. Питання про вселення стягувача в такому разі вирішується в судовому порядку.

З матеріалів справи, а саме додатків до акту державного виконавця вбачається, що на момент вселення у присутності понятих та поліцейського у кімнаті проживали неповнолітні діти боржника та знаходилися їх речі, які боржник прибрати не погодилась. За таких обставин стягувач власні речі, які необхідні для проживання, фактично внести у кімнату не зміг.

Також вказані дії боржника свідчать про порушення встановленого постановою Київського апеляційного суду від 26.05.2021 р. порядку користування квартирою, яка належить їй та заявнику на праві спільної часткової власності.

Водночас, враховуючи такі обставини, державний виконавець жодних заходів примусового характеру, у тому числі застосування засобів впливу щодо боржника не вживав.

Отже, судом встановлено, що з боку боржника при вселенні заявника вчинялись перешкоди для виконання рішення суду, однак державним виконавцем складено акт та винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, однак фактично рішення у повному обсязі не виконано.

Таким чином, за встановлених обставин та з врахуванням вказаних норм закону, суд вважає, що державний виконавець у примусовому порядку не забезпечив заявнику безперешкодне проживання у приміщенні, зазначеному у виконавчому документі, а тому у нього не були правових підстав для закінчення виконавчого провадження з підстави, передбаченої п.9 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та враховуючи те, що рішення щодо усунення заявнику перешкод шляхом вселення боржником у повно обсязі не виконано, однак державним виконавцем, передчасно без достатніх правових підстав вирішено питання про закінчення виконавчого провадження шляхом винесення відповідної постанови, суд вважає, що вказана постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження є неправомірною й такою, що порушує права заявника на судовий захист, а тому підлягає скасуванню.

Разом з тим, суд не вбачає правових підстав для окремого скасування акту державного виконавця, оскільки закінчення виконавчого провадження, на неправомірність якого посилається заявник, відбулось саме на підставі постанови, яка визнана судом неправомірною та скасована, що у повному обсязі забезпечує дотримання прав заявника у виконавчому провадженні.

Крім того, з приводу вимог про відновлення виконавчого провадження, суд зазначає, що вказана вимога є передчасною, оскільки державним виконавцем з метою вирішення вказаного питання вчинятимуться дії виключно після набрання даною ухвалою законної сили, а тому вважає за необхідне відмовити в задоволенні скарги в даній частині вимог.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 12, 13, 76-81, 259-261, 268, 352-355, 447-451 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на рішення державного виконавця, заінтересовані особи: державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Рожкован Олександр Борисович, ОСОБА_2 , Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києва державної адміністрації - задовольнити частково.

Скасувати постанову державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Рожкована Олександра Борисовича від 13.12.2021 р. про закінчення виконавчого провадження № 67034115.

В решті вимог скарга задоволенню не підлягає.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя: