ПОСТАНОВА

Іменем України

30 червня 2022 року м. Кропивницький

справа № 405/5774/21

провадження № 22-ц/4809/705/22

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Голованя А.М. (головуючий, суддя-доповідач), Карпенка О.Л., Мурашка С.І.,

за участю секретаря судового засідання Діманової Н.І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК»,

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 01 лютого 2022 року у складі судді Драного В.В.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про захист прав споживача, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів у розмірі 11258,69 доларів США та 20000 грн.

В обґрунтування позову вказав, що у 2019 році він уклав три договори вкладу, а саме: SAMDNWFD600 від 06.08.2019, SAMDNWFD000 від 29.07.2019 та SAMDNWFD900 від 31.07.2019. За цими договорами відповідач прийняв у нього грошові кошти у розмірі 4000 доларів США, 20000 грн. та 7200 доларів США відповідно. Строк дії вкладів складає 1 місяць до 06.05.2021 та до 28.04.2021 включно. Зокрема, за умовами цих договорів у разі відсутності у банка заяви клієнта про небажання продовжувати вклад після закінчення строку вкладу банк має право неодноразово автоматично продовжити вклад ще на один місячний строк. 19.05.2021 року відповідач отримав від позивача заяву про небажання продовжувати термін вкладу по вказаним договорами, однак відповідач дані вклади не повернув.

При цьому, відповідач на запит Національного Банку України повідомив, що 19.05.2016 між банком та СТОВ «Заповіт» була укладена угода по кредитному ліміту на суму 579459,25 грн, а 16.07.2017 між банком та позивачем було укладено договір поруки, а станом на 25.06.2021 по даному кредитному договору існує заборгованість. Вважає, що відповідач незаконно обмежив право позивача на розпорядження грошовими коштами, а тому просить стягнути з відповідача 11 258,69 доларів США та 20000 грн.

Короткий зміст рішення суду

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 01 лютого 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено та стягнуто з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 11 258,69 дол. США, що еквівалентно 301 732,89 грн та грошові кошти в сумі 20 000 грн.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Не погоджуючись із рішенням суду, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що 19.05.2016 СТОВ «Заповіт» підписано заяву на відкриття поточного рахунку, згідно якої СТОВ «Заповіт» приєднався до Умов та правил надання банківських послуг, тарифів банку. та 18.08.2017 банком СТОВ «Заповіт» було надано кредит на поточний рахунок

Вказує, що 16.08.2017 між фізичною особою ОСОБА_1 та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» підписано договір поруки № P143610125, предметом якого є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання СТОВ «Заповіт» зобов`язань за угодами приєднаннями.

Зазначає, що відповідно до Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «ПРИВАТБАНК», якщо у клієнта є прострочена заборгованість за кредитом, виданим банком, або він є поручителем за кредитом, за яким існує заборгованість, банк має право на свій розсуд після закінчення строку вкладу перерахувати вклад і нараховані проценти на ваш поточний або картковий рахунок та в подальшому використовувати їх для погашення заборгованості.

Таким чином, вважає, що оскільки договір поруки від 16.08.2017 не визнаний припиненим у судовому порядку та відповідно до умов депозитних договорів, а також Умов та правил надання банківських послуг, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» має право після закінчення строку депозитних договорів перерахувати депозитні кошти на погашення заборгованості.

Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що згідно вимог ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду оскарженого судового рішення.

Суд першої інстанції встановив такі обставини

Судом встановлено, що 06.08.2019 ОСОБА_1 та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» уклали договір банківського вкладу, що оформлений заявою позивача про приєднання SAMDNWFD600 Вклад «Стандарт» на 1 місяць від 06.08.2019 (а.с. 3). Підписанням цієї заяви позивач приєднався до розділу 1.1 «Загальні положення», підрозділу 2.2.1 «Загальні положення», та підрозділу 2.2.2. «Види вкладів» Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк», що розміщені в мережі Інтернет за адресою: http://privatbank.ua/terms в редакції чинній на дату підписання цієї заяви, які разом становлять договір банківського вкладу.

За умовами цього договору банк приймає від клієнта грошову суму на вкладний рахунок та зобов`язується виплатити клієнту суму вкладу і проценти на неї на умовах цього договору.

Відповідно до п. 5.1 Заяви у разі відсутності у банка заяви клієнта про небажання продовжувати вклад після закінчення строку вкладу банк має право автоматично продовжити вклад ще на один місячний строк. Строк вкладу продовжується неодноразово, автоматично.

Згідно п. 4.1 Заяви якщо клієнт вимагає видати частину вкладу або закрити вклад, то зобов`язання за цим договором припиняються і вклад повертається.

Відповідно до п. 2.2.1.13 Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «ПРИВАТБАНК», що розміщені в мережі Інтернет за адресою: http://privatbank.ua/terms в редакції чинній на дату підписання цієї заяви (витяг з яких надано позивачем) при наявності у клієнта простроченої заборгованості за кредитами та/або кредитними лімітами, а також процентами за їх користування, по яких клієнт є поручителем, банк має право на свій розсуд після закінчення строку вкладу перерахувати вклад і нараховані проценти на рахунок клієнта та в подальшому використовувати їх для погашення заборгованості або розірвати договір вкладу і перерахувати вклад і нараховані проценти на рахунок клієнта та в подальшому використовувати їх для погашення заборгованості (а.с. 13-24).

Згідно п. 2.2.1.14 Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «ПРИВАТБАНК» за наявності у клієнта простроченої заборгованості за кредитами та/або кредитними лімітами, а також процентами за їх користування, по яких клієнт є поручителем, за умови дострокового розірвання депозиту за ініціативою клієнта вклад та нараховані відсотки клієнт доручає перерахувати на його поточний/картковий рахунок, відкритий у АТ КБ «ПРИВАТБАНК»

Початкова сума вкладу 2300 доларів США, залишок на вкладу станом на 07.04.2021 - 4019,7 доларів США (а.с. 4).

Також, 31.07.2019 ОСОБА_1 та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» уклали договір банківського вкладу, що оформлений заявою позивача про приєднання SAMDNWFD900 Вклад «Стандарт» на 1 місяць від 31.07.2019 з аналогічними умовами. Початкова сума вкладу 7200 доларів США, залишок на вкладу станом на 07.04.2021 - 7238,99 доларів США (а.с. 7, 8).

Крім того, 29.07.2019 позивач та АТ КБ «Приватбанк» уклали договір банківського вкладу, що оформлений заявою позивача про приєднання SAMDNWFD900 Вклад «Стандарт» на 1 місяць від 29.07.2019 з аналогічними умовами. Початкова сума вкладу 20000 грн, залишок на вкладу станом на 07.04.2021 - 20000 грн. (а.с. 10, 11).

Факт внесення позивачем коштів за даними депозитними договорами підтверджується відповідними квитанціями (а.с. 5, 6 , 9, 12).

13.05.2021 позивач звернувся до відповідача із заявою про відмову від продовження терміну вкладу, в якій вимагав після закінчення строку вкладу по вказаним договорам повернути йому залишок на вкладі у розмірі у 11258,69 доларів США та 20000 грн. (а.с. 25). Дана заява була отримана відповідачем 19.05.2021, що підтверджується роздруківкою відстеження посилок Укрпошти (а.с. 25).

Як вбачається з відповіді на скаргу ОСОБА_1 щодо взаємовідносин з АТ КБ «ПРИВАТБАНК», Національний Банк України своїм листом від 14.07.2021 № 14-0004/63749 повідомив, що 19.05.2016 між банком та СТОВ «Заповіт» була укладена угода по кредитному ліміту на суму 579459,25 грн; 16.07.2017 між банком та позивачем з метою забезпечення виконання СТОВ «Заповіт» своїх зобов`язань за кредитним договором було укладено договір поруки і станом на 25.06.2021 по зазначеному кредитному договору існує заборгованість (а.с. 26-28).

Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 04.11.2020, яке набрало законної сили, у задоволенні позову АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до позивача, третя особа СТОВ «Заповіт» про стягнення заборгованості за кредитним договором від 19.05.2016 в розмірі 579459,25 грн відмовлено, оскільки кредитний ліміт за кредитними зобов`язаннями збільшено без погодження з поручителем, що тягне за собою припинення договору поруки № р143610125 від 16.08.2017 (а.с. 29-33).

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

В судовому засіданні апеляційного суду представник АТ КБ «Приватбанк» підтримав доводи апеляційної скарги, просив рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Позивач, який належним чином був повідомленим про час, дату та місце розгляду справи, в судове засідання апеляційного суду не з`явився.

Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно ч.1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно дост.1071ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Згідно ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом.

За змістом статей 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів про те, що позивач був ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг,згідно з яких банк автоматично перерахував грошові кошти, які знаходились на депозитному рахунку позивача, на погашення заборгованості за кредитним договором.

Оскільки позивач не був ознайомлений та не надав згоди на застосування Умов та Правил надання банківських послуг, в тому числі, позивачу не було відомо, що вказаний документ містив умови щодо надання позивачем доручення банку на договірне списання грошових коштів з інших рахунків (в тому числі, з рахунків банківського вкладу), відкритих в банку,

Умови та Правила надання банківських послуг не можуть визнаватися частиною кредитного договору, оскільки не містять підпису позивача, а тому відсутні підстави вважати, що сторонами кредитного договору було обумовлено у письмову вигляді договірне списання коштів із інших рахунків позивача в банку та можливість його реалізації відповідачем.

Крім того, суд погоджується з позицією суду першої інстанції про відсутність доказів наявності у ОСОБА_1 простроченої заборгованості за кредитами та/або кредитними лімітами, а також процентами за їх користування, по яких клієнт є поручителем.

Що стосується можливості і порядку визначення в рішенні суду еквівалента суми боргу в національній валюті, то Велика Палата Верховного Суду зазначає, що нею висловлена правова позиція з цього приводу, яку викладено у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18). Велика Палата Верховного Суду вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який може бути виконаний примусово. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.

При цьому, Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

У статті 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Тобто, відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України.

Однак, заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено в договорі, чинне законодавство не містить.

З аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта - єдиний законний платіжний засіб на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти, - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці на тимчасово окупованій території України.

Тому, як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема, вкладу, не суперечить чинному законодавству.

Отже, як вклад, так і нарахування на нього мають здійснюватися в тій валюті, яка була внесена на банківські рахунки фізичними особами.

Такий висновок зроблено й у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справах № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) та № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з підстав передбачених ст.376 ЦПК України в частині визначення в рішенні суду еквівалента суми боргу в національній валюті.

В іншій частині рішення суду зміні чи скасуванню не підлягає, як ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права (ст. 375 ЦПК України).

Враховуючи що апеляційний суд не змінює розмір відшкодування коштів з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 судовий збір слід залишити за фактично понесеним.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381-384, 390 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 01 лютого 2022 року скасувати в частині визначення в рішенні суду еквівалента суми боргу в національній валюті.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 30 червня 2022 року.

Головуючий суддя А.М. Головань

Судді О.Л. Карпенко

С.І. Мурашко