ЄУН № 336/1665/21
пр. № 2/336/207/2022
РІШЕННЯ

Іменем України

25 січня 2022 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Дацюк О.І., при секретарі Скибі О.Б., за участю позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 , представника позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом адвоката Байди М.О., відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 , представника відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом адвоката Шокарєвої А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору: районна адміністрація Запорізької міської ради по Хортицькому району, про визначення місця проживання дитини та надання дозволу на реєстрацію місця проживання дитини без згоди батька, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору: районна адміністрація Запорізької міської ради по Хортицькому району, про визначення місця проживання дитини,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 , вказуючи, що сторони є батьками неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який після припинення стосунків між сторонами залишився мешкати разом із матір`ю ОСОБА_1 . Після припинення стосунків між сторонами виникали спори з приводу аліментних зобов`язань, порядку участі у спілкуванні з дитиною, а крім того ОСОБА_2 намагався оспорити своє батьківство щодо сина. Також ОСОБА_2 не надає згоди на реєстрацію місця проживання дитини разом із позивачем, тож наразі дитина не має зареєстрованого місця проживання. Вказуючи, що позивач забезпечена житлом, мешкає разом із дитиною від першого шлюбу та спільним сином сторін, має позитивні характеристики, здатна забезпечити сину належні умови виховання та розвитку, просила визначити місце проживання ОСОБА_3 разом із матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 , а також надати дозвіл на реєстрацію місця проживання малолітнього ОСОБА_3 без письмової згоди ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 22.03.2021 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху у зв`язку з несплатою судового збору.

12.04.2021 року позивачем подано заяву разом із доказами сплати судового збору.

Ухвалою суду від 19.04.2021 року провадження у справі відкрите та справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

03.06.2021 року ОСОБА_2 звернувся із зустрічним позовом до ОСОБА_1 з вимогою про визначення місця проживання неповнолітнього ОСОБА_3 разом із ним.

Ухвалою суду від 17.06.2021 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 , підготовче провадження у справі закрите, справу призначено до розгляду, вирішені клопотання про долучення доказів, виклик свідків, відмовлено у задоволенні клопотання про залучення третьої особи без самостійних вимог на предмет спору.

Також судом вирішувались клопотання сторін про долучення доказів, поновлення процесуальних строків для подання доказів.

В судовому засіданні позивач за первісним позовом ОСОБА_1 позовні вимоги за своїм позовом підтримала, проти зустрічного позову заперечувала, вказавши, що з липня 2019 року вона із ОСОБА_2 мешкали разом, але згодом стосунки зіпсувались та після народження дитини вона переїхала до свого житла, де з того часу мешкає із матір`ю, сином, донькою від першого шлюбу. Вказує, що оскільки син постійно мешкає із нею з моменту народження, вона має житло, а саме трикімнатну квартиру, де для сина наявні умови проживання, планує працювати після завершення відпустки по догляду за дитиною, тож вважає, що інтересам дитини відповідає визначення місця проживання із нею. Проти зустрічного позову ОСОБА_1 заперечувала, вказуючи, що ОСОБА_2 після народження дитини відмовлявся від надання матеріальної допомоги, у зв`язку з чим, вона стягувала аліменти в судовому порядку, при цьому ОСОБА_2 заявив також позов про виключення про себе як про батька відомостей з актового запису про народження ОСОБА_3 та лише після проведення молекулярно-генетичної експертизи залишив позов без розгляду, що свідчить про відсутність емоційної прив`язаності до сина, притаманної батьку. При відвідуванні дитини ОСОБА_2 влаштовує конфлікти, викликає поліцію, натомість з сином фактично не спілкується. Також позивач вказувала, що відповідач не надає згоди на реєстрацію місця проживання дитини, у зв`язку з чим виникають певні побутові складнощі, тож просить надати дозвіл на реєстрацію сина за місцем свого мешкання без письмової згоди відповідача ОСОБА_2 .

Представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом підтримала первісний позов та заперечувала проти зустрічного, вказуючи, що після народження дитини ОСОБА_2 не виявляв батьківської турботи, не надавав матеріального забезпечення, у зв`язку з чим ОСОБА_1 була вимушена стягувати аліменти на утримання сина в судовому порядку. Після встановлення графіку побачень з дитиною батько ОСОБА_3 під час відвідування дійсної цікавості та турботи до сина не проявляє, при цьому ОСОБА_1 не створює перешкод у спілкуванні сина із батьком. У позивача за первісним позовом наявні належні умови для проживання, вона виявляє турботу про сина, займається його вихованням та розвитком, у зв`язку з чим інтересам дитини відповідатиме проживання сина саме із нею. Також представник позивача наполягала на позовних вимогах щодо надання дозволу на реєстрацію місця проживання ОСОБА_3 разом із матір`ю, вказуючи, що ОСОБА_1 в телефонному режимі спілкувалась з цього приводу із ОСОБА_2 , але останній відмовився надавати дозвіл на реєстрацію місця проживання.

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 в судовому засіданні проти первісного позову заперечував, підтримав зустрічний позов. По суті вказував, що невдовзі після народження дитини відповідач отримав травму, а саме перелом ноги, а ОСОБА_1 без пояснення причин забрала сина та поїхала від ОСОБА_2 та з того часу створює перешкоди у спілкуванні із сином, оскільки заблокувала ОСОБА_2 у соціальних мережах, на дзвінки не відповідала, спілкуватись не бажала. Відповідач у свою чергу за допомогою кур`єрської служби відправляв позивачці підгузки та дитяче харчування. Після того, як ОСОБА_1 звернулась із позовом про стягнення аліментів, враховуючи її ставлення до ОСОБА_2 та перешкоджання спілкуванню із сином, нетривалість стосунків до вагітності, у ОСОБА_2 виникли сумніви у своєму батьківстві, у зв`язку з чим він заявив позов з метою перевірки свого батьківства щодо сина. Наразі він сумлінно сплачує аліменти та не має заборгованості. В подальшому за рішенням органу опіки ОСОБА_2 був встановлений графік спілкування із сином, якого він дотримувався, прибуваючи вчасно у визначені дні, водночас ОСОБА_1 під час зустрічей влаштовує конфлікти, викликає поліцію, обмежує зустрічі виключно придомовою територією біля свого жила, заперечуючи проти виїзду до культурних чи розважальних закладів. ОСОБА_2 вказував, що мешкає в будинку, який належить його матері та тітці, в даному будинку для сина облаштована окрема кімната, відповідач має офіційне працевлаштування та краще забезпечений в матеріальному сенсі, ніж ОСОБА_1 , працює переважно дистанційно, тож може приділяти сину достатньо уваги та займатись його вихованням, у зв`язку з чим просив визначити місце проживання сина разом із ним. Щодо вимог про надання дозволу на реєстрацію місця проживання дитини, ОСОБА_2 зазначив, що такого дозволу позивачеві дійсно не давав.

Представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом просила відмовити у задоволенні первісного позову та задовольнити зустрічний, вказуючи, що у сторін на момент звернення до суду був відсутній спір щодо місця проживання сина, адже ОСОБА_3 мешкав разом із матір`ю, натомість саме нею був заявлений первісний позов, що само по собі свідчить про відсутність підстав для судового захисту прав позивача за первісним позовом. Також представник зазначала, що ОСОБА_1 не зверталась із письмовими запитами до ОСОБА_2 щодо надання згоди на реєстрацію місця проживання дитини та не отримувала відповіді, тож її права в даному випадку не були порушені та не підлягають захисту в судовому порядку.

Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору представника в судове засідання не направив, надіслав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника третьої особи.

За клопотанням сторін судом допитані свідки, досліджені письмові докази, аудіо та відеозаписи.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що є сусідкою ОСОБА_1 , яку може охарактеризувати як хорошу мати, діти у неї доглянуті. Перший рік життя ОСОБА_3 свідок не бачила, щоб батько приходив, а потім спостерігала зустрічі, під час яких ОСОБА_2 з сином не спілкується, до нього майже не підходить, а просто спостерігає з відстані, близьких стосунків між батьком та сином немає.

Свідок ОСОБА_5 суду повідомила, що є матір`ю ОСОБА_2 та бабусею ОСОБА_3 . Під час вагітності ОСОБА_1 та після народження ОСОБА_3 сторони часто сварились, ОСОБА_2 завжди допомагав доглядати за сином. Свідок бажає спілкуватись з онуком та підтримувати родинний зв`язок.

Свідок ОСОБА_6 сповістив, є колишнім чоловіком ОСОБА_1 , з якою вони припинили подружні стосунки у 2017 році. З ОСОБА_1 свідок має спільну доньку, яка мешкає разом із матір`ю, а свідок її відвідує. Оскільки свідок проживає неподалік, то бачив коли ОСОБА_2 приходив до сина, коли він гуляв у дворі із ОСОБА_1 , але ОСОБА_2 до сина майже підходив, а просто перебував поряд.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні показала, що являється сусідкою ОСОБА_1 та сестрою ОСОБА_6 . Під час приїздів ОСОБА_2 останній з сином не спілкується, не бере його на руки, ОСОБА_3 також не звертається до батька. Також між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виникають конфлікти, ОСОБА_2 викликає поліцію.

При дослідженні письмових доказів судом встановлено наступне.

Батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_8 та ОСОБА_2 , що підтверджено копією свідоцтва про народження.

Малолітній ОСОБА_3 проживає разом із матір`ю ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_2 , яка належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_1 та ОСОБА_11 (по ј частці) відповідно до свідоцтва на житлоа № НОМЕР_1 від 01.07.2008 року.

Згідно довідки ТОВ «Сандора» ОСОБА_1 працює з 03.05.2018 року на вказаному підприємстві на посаді агента торгівельного, з 04.10.2019 року перебуває у відпустці по догляду за дитиною, за місцем роботи характеризується позитивно.

ОСОБА_2 працевлаштований у ТОВ «Сандора» з 2015 року та працює на посаді фахівця у групі розвитку каналів дистриб`юторів, середньомісячний заробіток за період з грудня 2020 року по травень 2021 року склав 64181 гривня, що підтверджено довідками (а.с. 135, 136).

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 06.04.2020 року (а.с. 38) зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього ОСОБА_3 стягнуто аліменти в розмірі 1/6 частки заробітку, а також кошти на утримання ОСОБА_1 в розмірі 1/8 частку доходу до досягнення ОСОБА_3 трирічного віку. Цим же рішенням суду зі ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання ОСОБА_5 в розмірі 1/12 частки доходу, а також зі ОСОБА_2 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_12 на утримання ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/6 частки від доходу.

Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам від 05.03.2021 року (а.с. 86) станом на 28.02.2021 року ОСОБА_2 мав заборгованість по аліментам на користь ОСОБА_1 (надано два розрахунки за одну дату з різними сумами). В судовому засіданні ОСОБА_1 вказувала, що наразі заборгованість по аліментам відсутня.

Як вбачається з відомостей кабінету батьків, ОСОБА_2 двічі зареєстровано заявку про прийняття ОСОБА_3 до різних дошкільних навчальних закладів.

З переписки сторін (а.с. 199-214), а також звернень ОСОБА_2 та ОСОБА_1 до органів поліції та опіки вбачається, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 існують конфліктні відносини, в тому числі і з приводу виховання дитини та місця його проживання.

Відповідно до висновку фахівця-психолога від 24.02.2021 року інтелект ОСОБА_1 відповідає отриманій освіті і життєвому досвіду, будь-яких індивідуально-психологічних особливостей, які б заважали їй виховувати і проживати разом із сином ОСОБА_3 не виявлено.

Суд не враховує зазначений висновок психолога щодо доцільності проживання ОСОБА_3 разом із матір`ю, адже висновок такий здійснений психологом без спілкування із батьком дитини, без з`ясування його ставлення до дитини та дитини до батька, а отже є очевидно необ`єктивним та одностороннім.

Відповідно із висновком спеціаліста-психолога від 18.10.2021 року (т. 2 а.с. 52) можна встановити прихильність дитини до матері та зазначити, що батько нехтує інтересами дитини, його потребами, що проявляється байдужим ставленням до емоційних проявів дитини.

Зазначений висновок суд оцінює критично та не приймає до уваги, адже під час дослідження психологом не забезпечено присутності батька та не проведено спілкування із ним та з дитиною, що свідчить про необ`єктивність та односторонність висновків.

Наданим відеозаписом з бодікамери працівника поліції зафіксовані обставини приїзду працівників поліції за викликом ОСОБА_2 05.09.2021 року, на якому ОСОБА_1 та ОСОБА_2 висловлюють своє бачення на проведення часу із дитиною. Відеозаписом не зафіксовано того факту, що ОСОБА_2 стоїть осторонь сина, натомість під час спілкування ОСОБА_1 з працівником поліції саме ОСОБА_2 прямує за сином на дитячій площадці.

Розпорядженням районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району № 408р від 16.11.2020 року ОСОБА_2 встановлений графік побачень із сином ОСОБА_3 , а саме щонеділі з 10 до 12 години та з 16 до 18 години у присутності матері.

Згідно із висновком районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району від 19.07.2019 року доцільним є визначити місце проживання неповнолітнього ОСОБА_3 разом із матір`ю ОСОБА_1 .

Судом не оцінюються довідки про виплату ОСОБА_1 допомоги при народженні дитини та соціальних компенсацій, а рівно і довідок про доходи (а.с. 25-27), адже вказаними документами не підтверджено актуального матеріального стану позивача за первісним позовом. Також судом не оцінюється витяг з трудової книжки (а.с. 32), адже невідомо з чиєї саме трудової книжки він зроблений (відсутній перший аркуш).

Інші документи, як то свідоцтво про народження ОСОБА_13 та поїздки її разом із батьком за межі України, характеристики на ОСОБА_10 , договір оренди квартири ОСОБА_10 , довідка про реєстрацію місця проживання ОСОБА_14 , судом не оцінюються, адже не містять у собі інформації, яка б мала значення по справі, яка розглядається судом.

Судом не оцінюється довідка ОСОБА_15 про те, що ОСОБА_3 відвідує дитячий центр, адже суду не надано відповідного договору щодо надання послуг, а крім того, довідка не засвідчена печаткою та не зрозуміло яку посаду займає ОСОБА_15 та якою діяльністю фактично займається.

Суд не оцінює в якості доказу фактичного проживання ОСОБА_2 акт від 02.06.2021 року (а.с. 134), адже голова квартального комітету немає повноважень встановлювати та посвідчувати факт постійного проживання особи за певною адресою.

Оцінивши в сукупності досліджені безпосередньо в судовому засіданні докази суд дійшов наступних висновків.

Оцінюючи пояснення сторін у сукупності з дослідженими доказами, суд вважає доведеним наявність спору між сторонами з приводу місця проживання неповнолітнього ОСОБА_3 .

Доказів того, що ОСОБА_1 перешкоджає ОСОБА_2 у спілкуванні із сином суду не надано, натомість між сторонами виникають суперечки щодо формату такого спілкування та місця проведення спільного часу.

З переписки сторін та пояснень відповідача також вбачається і те, що ОСОБА_2 не надав згоди на реєстрацію місця проживання ОСОБА_3 , натомість як ОСОБА_1 з цього приводу до нього зверталась.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Як вказує ст. 161 ч. 1 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої 27.02.1991 року (далі Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Як вказує ст. 9 ч. 3 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини; поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно зі статтями 8, 11, 15 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

При визначенні місця проживання дитини у разі окремого проживання батьків застосовується принцип забезпечення якнайкращих інтересів дитини.

За змістом статей 150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, усупереч яким не можуть здійснюватись батьківські права.

Отже, найкращі інтереси дітей повинні мати першочергове значення. При цьому найкращі інтереси дитини можуть залежно від їх характеру та серйозності перевищувати інтереси батьків (правовий висновок Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року в справі № 6-1945цс17).

У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі "Хант проти України" зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі "Олсон проти Швеції" (№ 2) від 27 листопада 1992 року, ОСОБА_2, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Незважаючи на принцип ст.6 Декларації Прав дитини, якою передбачено, що малолітня дитина може бути розлучена з матір?ю лише за виняткових обставин, суд при прийнятті рішення надає переваги та керується ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, яка передбачає, що в усіх діях щодо дітей, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Таким чином, суд при вирішенні спору насамперед виходить з принципів рівності прав батьків щодо участі у вихованні дитини, інтересів самого ОСОБА_3 .

Так, наразі мати дитини ОСОБА_1 має постійне місце проживання, мешкає у трикімнатній квартирі, співвласницею якої вона є, разом із двома дітьми та матір?ю.

ОСОБА_2 належних та допустимих доказів того, що він має своє власне житло не надав, адже виключно з пояснень його матері свідка ОСОБА_5 слідує, що вона є співвласником будинку, натомість письмових доказів на підтвердження цього суду надано не було.

При цьому ОСОБА_2 зареєстрований проживаючим за іншою адресою ніж та, де він бажає мешкати разом із сином.

Як мати дитини, так і батько офіційно працевлаштовані, наразі ОСОБА_1 перебуває у відпустці по догляду за дитиною.

Порівнюючи умови проживання, можливості матеріального забезпечення, належного догляду та виховання дитини, суд дійшов наступного.

На момент розгляду справи ОСОБА_1 довела факт наявності у неї житла, в якому створені умови для проживання дитини, натомість ОСОБА_2 належних та допустимих доказів на підтвердження цього надано не було.

Наразі до досягнення дитиною трирічного віку ОСОБА_1 існує за рахунок соціальної допомоги, а також аліментів на своє утримання та аліментів на утримання дитини, які сплачуються ОСОБА_2 .

Безумовно, враховуючи, що малолітній ОСОБА_3 постійно мешкає із матір`ю, натомість як спілкування із батьком обмежується кількома годинами на тиждень, ОСОБА_3 має більшу прихильність до матері, якою у свою чергу організовано його виховання, розвиток та побут, в той час як з пояснень ОСОБА_2 в судовому засіданні вбачається, що він не обізнаний детально про стан здоров`я сина, розклад його дня, інтереси, тощо та не змін пояснити, в який конкретно спосіб він збирається забезпечувати фізичний та розумовий розвиток дитини.

Також суд враховує і те, що різка зміна оточення дитини та кола її спілкування безумовно може негативно відобразитись на психологічному стані дитини, зменшити у неї відчуття безпеки та комфорту.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що в інтересах дитини з метою забезпечення їй найкращих умов є правильним визначити місце проживання ОСОБА_3 разом із матір`ю ОСОБА_1 .

Визначення місця проживання дитини з матір`ю в даному випадку не обмежує прав батька на участь у вихованні сина та спілкуванні із ним, адже ОСОБА_2 у разі незгоди з графіком зустрічей, який визначений органом опіки, не позбавлений права звернутись до суду з метою встановлення іншого графіку, який би передбачав як більше часу для спілкування із сином, так і встановлював би формат такого спілкування.

На підставі викладеного, суд вбачає підстави для визначення місця проживання ОСОБА_3 разом із матір?ю, тож первісний позов в цій частині належить задовольнити, а у зустрічному позові відмовити.

Щодо позовної вимоги первісного позову про надання дозволу на реєстрацію місця проживання ОСОБА_3 за місцем проживання матері без письмової згоди батька, суд виходить з наступного.

Статтею 5 ч. 3, 4, ст. 7 ч. 4 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» № 1871 від 05.11.2021 року, який набрав чинності 01.12.2021 року, та яким наразі врегульовані питання реєстрації місця проживання, передбачено, що батьки або інші законні представники зобов`язані задекларувати або зареєструвати місце проживання (перебування) новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження.

Задекларованим або зареєстрованим місцем проживання (перебування) дитини віком до 10 років є задеклароване або зареєстроване місце проживання (перебування) її батьків або інших законних представників чи одного з них, з яким проживає дитина, за згодою іншого з батьків або законних представників.

Декларування місця проживання дитини віком до 14 років здійснюється одним із її батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників дитини.

Таким чином, враховуючи обов?язок батьків здійснити реєстрацію місця проживання дитини, відсутність згоди між сторонами з цього приводу та визначення судом місця проживання дитини разом із матір`ю, суд вважає, що в даному випадку право ОСОБА_3 може бути захищене у спосіб, про яких просить позивач, а саме шляхом надання дозволу на реєстрацію місця проживання малолітнього ОСОБА_3 разом із матірью ОСОБА_1 за місцем її проживання без письмової згоди батька ОСОБА_2 .

З урахуванням положень ст. 141 СК України з відповідача за первісним позовом також належить стягнути судовий збір на користь позивача за первісним позовом. Вимоги про розподіл інших судових витрат сторонами не заявлені, відповідних доказів щодо їх понесення не надано.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 76-81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору: районна адміністрація Запорізької міської ради по Хортицькому району, про визначення місця проживання дитини та надання дозволу на реєстрацію місця проживання дитини без згоди батька, задовольнити.

Визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом із матір?ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за місцем її проживання.

Надати дозвіл на реєстрацію місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 , без письмової згоди батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору: районна адміністрація Запорізької міської ради по Хортицькому району, про визначення місця проживання дитини, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1816 гривень (одна тисяча вісімсот шістнадцять) гривень.

Відповідно до ст. 265 ч. 5 ЦПК України зазначаються наступні відомості:

Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 у м. Запоріжжя, РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 .

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору - районна адміністрація Запорізької міської ради по Хортицькому району, код за , адреса: м. Запоріжжя, бул. Будівельників, 19.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.І. Дацюк

Повне судове рішення складене 08 лютого 2022 року