КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 754/3648/21 Головуючий у 1 інстанції: Скрипка О.І.
провадження №22-ц/824/3372/2022 Головуючий суддя: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

09 лютого 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Суханової Є.М., Сушко Л.П.,

при секретарі: Панчошній К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Ковальчука Степана Миколайовича - представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 19 листопада 2021 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення порядку користування житловим приміщенням, визначення часток, відшкодування житлово-комунальних послуг, -

в с т а н о в и в :

У березні 2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до ОСОБА_3 з позовом про визначення порядку користування житловим приміщенням, визначення часток, відшкодування житлово-комунальних послуг.

22 жовтня 2021 року до суду надійшла заява позивача ОСОБА_1 про залишення без розгляду позовної заяви.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 19 листопада 2021 року заяву задоволено, а позовну заяву залишено без розгляду.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 14 150 грн.

В апеляційній скарзі адвоката Ковальчука С.М. - представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з підстав порушення судом норм процесуального права ставиться питання про скасування ухвали в частині стягнення солідарно витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 14 150 грн.

Скарга обґрунтована тим, що приписами ч.5 ст.142 ЦПК України передбачено, що у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Залишення заяви без розгляду на підставі заяви позивача - це форма закінчення розгляду справи без ухвалення рішення. Зазначена процесуальна дія - це диспозитивне право позивача, передбачене нормами ЦПК України. При цьому суд не перевіряє підстави подання такої заяви, вони можуть нести в собі будь-які мотиви та підстави, які позивач вважає донести до суду, в той час як у суду виникає імперативний обов`язок залишити позов без розгляду у разі подання такої заяви.

Отже, саме по собі подання заяви про залишення позову без розгляду не є необґрунтованими діями позивача, так як це його диспозитивне право, передбачене нормами ЦПК України, яке не містить обмежень в його реалізації.

Вказує, що для стягнення на підставі ч.5 ст.142 ЦПК України компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно було довести, а суду встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені під час розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується. Аналогічних за змістом правових висновків дійшов Верховний Суд в постановах від 07 квітня 2021 року у справі №350/1145/19 та від 28 січня 2019 року у справі №619/1146/17-ц.

В обґрунтування поданої заяви про розподіл (компенсацію) витрат на правничу (правову) допомогу, на виконання вимог ч.5 ст.142 ЦПК України, щодо необґрунтованості дій позивача, представником відповідача зазначено лише те, що «... позивач 1 та позивач 2 зловживаючи належними їм процесуальними правами, звернулися до суду за захистом порушених прав, які насправді не є порушеннями з боку відповідача, про що він і зазначає у своїх запереченнях, які підтверджуються належними і допустимими доказами...». Додатково на обґрунтування такої заяви, відповідач зазначив, що в нього є сумніви у свідомості дій позивача 2 на звернення до суду з підстав її віку та стану здоров`я, що на якого думку заважало фактично реалізувати такою особою право на позов. Будь-які інші доводи на підтвердження необґрунтованості дій позивачів, відповідач у своїй заяві не наводить, доказів на їх підтвердження не зазначив та не надав.

Зазначає, що предметом позову є матеріально-правова вимога позивачів як співвласників квартири до іншого із співвласників, відповідача, щодо визначення порядку користування житловим приміщенням, визначення часток та відшкодування житлово-комунальних послуг. Підставами позову є те, що відповідно до вимог закону позивачі наділені правом пред`явити вимогу до відповідача щодо визначення частки у праві спільної власності на об`єкт нерухомого майна та передання їм в користування тієї частини житлового приміщення, яка відповідає їх частці у праві спільної власності у майні, а також стягнення компенсації понесених витрат на оплату житлово-комунальних послуг, які позивачами були фактично понесені за відповідача.

Тобто, виходячи з предмету та підстав позову, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не діяли явно недобросовісно та пред`явили позов, який не був очевидно необґрунтованим, оскільки саме по собі звернення з позовом до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим ст.ст.55, 124 Конституції України, що є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову, крім тих випадків, коли таке звернення слід розцінювати як недобросовісна поведінка самих позивачів, яка повинна мати умисний та протиправний характер, спрямований на заподіяння шкоди правам чи інтересам відповідача. Враховуючи процесуальний обов`язок доказування таких обставин, який покладається саме на відповідача, ним таких обстави не доведено і доказів на їх підтвердження не було представлено суду.

Встановивши, що в поданій відповідачем заяві про розподіл (компенсацію) витрат на правничу (правову) допомогу не міститься доводів і доказів необґрунтованості дій позивача, суд мав би дійти висновку про безпідставність вимоги щодо відшкодування понесених відповідачем витрат на правничу допомогу та відмовити у задоволенні такої заяви.

Вважає, що не було також надано судом належної оцінки і тій обставині, що позивачка ОСОБА_2 є інвалідом II групи, а тому відповідно до вимог п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору під час розгляду справ в усіх судових інстанціях.

Тому, з позивачки ОСОБА_2 , яка звільнена від сплати судових витрат, за будь-яких обставин не може бути стягнуто судові витрати, в тому числі витрати на правничу допомогу, на користь відповідача у разі залишення позову без розгляду. В такому випадку, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 - представник ОСОБА_5 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Вказує, що дії позивачів, пов`язані з їх зверненням до суду за захистом порушених прав є необґрунтованими, мають ознаки зловживання процесуальними правами та подача заяви про залишення позову без розгляду є продовженням необґрунтованих дій з боку позивачів.

Так, за ч.ч.4, 5, 6 ст.137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідачем дотримано всі процесуальні вимоги, що стосується розподілу судових витрат.

При цьому, позивачами по даній справі не було подано обґрунтованого клопотання про зменшенням витрат на правничу допомогу чи інших заперечень щодо компенсації витрат на правову допомогу, яку поніс відповідач за наслідками необґрунтованих дій з боку позивачів.

Вважає, що суд першої інстанції постановляючи ухвалу в частині стягнення з апелянтів витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 14 150,00 грн. на користь відповідача, що оскаржується, діяв з дотриманням принципів верховенства права та забезпечення кожному права на справедливий суд, а отже ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Залишаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що позивачами заявлено клопотання про залишення без розгляду позовної заяви, розгляд справи по суті не розпочато і тому вважав за можливе залишити дану позовну заяву без розгляду.

Стягуючи витрати на професійну правничу допомогу, суд посилаючись на п.5 ст.142 ЦПК України вважав, що вказаний розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що пов`язана з підготовкою процесуальних документів, участю у неодноразових судових засіданнях є співмірними зі складністю справи та наданими послугами, часом, витраченим на надання послуг, їх обсягом, ціною позову та дійшов висновку, що вони підлягають стягненню з позивачів в солідарному порядку на користь відповідача.

Такі висновки відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з вимогами ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до ОСОБА_3 з позовом про визначення порядку користування житловим приміщенням, визначення часток, відшкодування житлово-комунальних послуг.

Встановлено, що 22 жовтня 2021 року до суду надійшла заява позивача ОСОБА_1 про залишення без розгляду позовної заяви.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.257 КПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

Враховуючи те, що позивачами заявлено клопотання про залишення без розгляду позовної заяви, розгляд справи по суті не розпочато, то суд першої інстанції дійшов вірного висновку про залишення позовної заяви без розгляду.

Також встановлено, що 17.11.2021 року представник відповідача подав заяву про стягнення з позивачів витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 14 500 грн., які вона просить стягнути солідарно з позивачів на користь відповідача.

На підтвердження понесених витрат долучив до матеріалів справи договір про надання правової допомоги, акт приймання-передачі наданої правової допомоги, рахунки-фактури та квитанції щодо розміру вартості та сплати наданої правової допомоги в загальному розмірі 14 150 грн.

За ч.3 ст.257 ЦПК України в ухвалі про залишення позову без розгляду можуть бути вирішенні питання про розподіл між сторонами судових витрат.

Згідно з п.5 ст.142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу; витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За положеннями ч.ч.1, 2 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Згідно з ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу.

Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних з наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо).

Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року №13-рп/2000, та від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Відповідно до ст.15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

За статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що розмір витрат на професійну правничу допомогу, пов`язаний з підготовкою процесуальних документів, участю у неодноразових судових засіданнях, є співмірним зі складністю справи та наданими послугами, часом, витраченим на надання послуг, їх обсягом, ціною позову, а тому вони підлягали стягненню з позивачів в солідарному порядку на користь відповідача.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку щодо залишення без задоволення апеляційної скарги Ковальчука С.М. - представника ОСОБА_1 та залишення без змін ухвали Деснянського районного суду міста Києва від 19 листопада 2021 року про залишення позовної заяви без розгляду.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу адвоката Ковальчука Степана Миколайовича - представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 19 листопада 2021 року про залишення позовної заяви без розгляду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 15 лютого 2021 року.

Головуючий:

Судді: