ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/522/22 Доповідач - Хома М.В.
Категорія - 304090000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2022 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючої - Хома М.В.

суддів - Гірський Б. О., Бершадська Г. В.,

секретар - Панькевич Т.І.

з участю ОСОБА_1 , представника АТ "Акцент-Банк" - адвоката Добринь Я.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства Акцент-Банк на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 лютого 2022 року, повний текст якого складено 2 березня 2022 року, ухвалене суддею Герчаківською О.Я. у цивільній справі №607/17568/21 за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства Акцент-Банк про захист прав споживачів шляхом застосування наслідків нікчемного правочину та стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину та стягнути з акціонерного товариства Акцент-Банк (далі АТ Акцент-Банк) в його користь сплачені за договором про надання послуг фінансового лізингу №АРТЕ21810 від 14 січня 2021 року грошові кошти в сумі 146 050,00 грн.

Позов обґрунтовано тим, що між позивачем та відповідачем було укладено вищевказаний договір лізингу, предметом якого є передача відповідачем-лізингодавцем у лізинг позивачу-лізингоодержувачу автомобіля SUBARU FORESTER, д.н.з. НОМЕР_1 відповідно до специфікації та акту прийому-передачі. Договір укладений строком на 60 місяців із щомісячними лізинговими платежами в розмірі 5740,00 грн, згідно графіку. На виконання вказаного договору позивачем сплачено 146 050,00 грн. Разом з тим, спірний договір містить ряд несправедливих умов, зокрема умову про те, що у разі дострокового припинення дії договору грошові кошти, які сплачені в переддень або в день укладення договору споживачем як авансовий платіж лізингодавцю в рахунок погашення вартості предмету лізингу (сплата тіла кредиту), а не щомісячні лізингові платежі за користування предметом лізингу, не повертаються споживачу. Крім цього, спірний договір є нікчемним, оскільки сторонами не дотримано передбаченої ст. 799 ЦК України вимоги про його нотаріальне посвідчення.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 лютого 2022 року позов задоволено.

Застосовано наслідки недійсності нікчемного правочину та стягнуто з АТ Акцент-Банк в користь ОСОБА_1 сплачені за договором про надання послуг фінансового лізингу №АРТЕ21810 від 14 січня 2021 року грошові кошти в сумі 146 050,00 грн.

Стягнуто з АТ Акцент-Банк на користь держави судовий збір у розмірі 1460,50 грн.

В апеляційній скарзі АТ Акцент-Банк просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Вказує, що у положенні ст. 6 Закону України Про фінансовий лізинг, яка є спеціально нормою щодо договору лізингу порівняно з ч.2 ст. 799 ЦК України, яку застосував суд, відсутня така вимога щодо форми правочину, як обов`язкове нотаріальне посвідчення, а міститься лише вказівка про письмову форму. Судова практика свідчить про те, що до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм з урахуванням особливостей, встановлених лише параграфом 1 глави 58, а не іншими параграфами цієї глави, зокрема, ст. 793 ЦК України не застосовується (постанова Верховного Суду від 20 лютого 2020 року справа №910/2240/19).

Крім цього, 13 червня 2021 року набув чинності новий закон про фінансовий лізинг №1201-ІХ, в якому відсутній обов`язок нотаріального посвідчення договору фінансового лізингу транспортного засобу з участю фізичної особи.

Окрім наведеного, суд першої інстанції порушив норми процесуального права та безпідставно, без винесення ухвали про повернення позову, повернув зустрічний позов АТ Акцент-Банк до ОСОБА_1 про стягнення збитків.

У відзиві ОСОБА_1 просить у задоволенні апеляційної скарги АТ Акцент-Банк відмовити. Вказує, що укладений між сторонами договір фінансового лізингу не був нотаріально посвідчений, а тому є нікчемним і до нього можуть бути застосовані наслідки його нікчемності. Зустрічний позов АТ Акцент-Банк поданий з пропуском встановленого законом строку, а тому суд першої інстанції вірно не прийняв його до спільного розгляду разом із первісним.

Заслухавши пояснення представника АТ Акцент-Банк - адвоката Добринь Я.О., який підтримав доводи апеляційної скарги, ОСОБА_1 , який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що 14 січня 2021 року ОСОБА_1 (Лізингоодержувач) було підписано заяву № АРТЕ21810ЗАЯВА, у якій він дав свою згоду на отримання послуги з фінансового лізингу у відповідності до Умов та правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк» (далі - Договір), що розміщений на офіційному веб-сайті Лізингодавця www.a-bank.com.ua. З моменту підписання Лізингоодержувачем даної Заяви та прийняття її Лізингодавцем, Сторони набували прав та обов`язків, визначених Договором, та почали нести відповідальність за їх невиконання (неналежне виконання). За цим договором Лізингодавець передав Лізингоодержувачу в лізинг автомобіль згідно Специфікації, викладеної у додатку 1 (п. 1.1. Договору; строк лізингу: 60 місяців з моменту підписання Додатку 2 (графік лізингових платежів) (п. 1.2. Договору); щомісячні платежі: платіж по відшкодуванню частини вартості Предмету лізингу, відсотки за користування Предметом лізингу, щомісячна комісія Лізингодавця (п. 1.3. Договору). Період сплати: з 20 по 25 число місяця (п. 1.4. Договору). Після прийняття Лізингодавцем позитивного рішення про надання фінансового лізингу Лізингоодержувач вносить аванс у розмірі 100 000 грн (п. 1.1.7 Договору). Щомісяця в період сплати Лізингоодержувач сплачує щомісячний платіж в розмірі 5 740 грн та відшкодовує Лізингодавцю всі витрати Лізингодавця, що пов`язані з виконанням договору, та які виникли у Лізингодавця протягом місяця, який передує поточний місяць (п. 1.2. Договору).

Із Специфікації та акту приймання передачі від 19 січня 2021 року вбачається, що предметом лізингу був автомобіль Subaru Forester з державним номерним знаком НОМЕР_1 .

Додатком 2 до договору фінансового лізингу № АРТЕ21810 від 14 січня 2021 року передбачено, що 14 січня 2021 року загальний лізинговий платіж становить 99 325 грн, а з 20 лютого 2021 року по 14 січня 2026 року щомісячно загальний лізинговий платіж становить 5 740,00 грн.

Згідно акту приймання-передачі предмету лізингу № 02934 від 15 вересня 2021 року Лізингоодержувач ОСОБА_1 самостійно повернув Лізингодавцю предмет лізингу, від подальшого обслуговування угоди фінансового лізингу відмовляється.

Як вбачається із виписки АТ «Акцент-Банк» № 4E1U-O6EB-2GEU-S9HI від 28 вересня 2021 року, ОСОБА_1 були сплачені наступні щомісячні лізингові платежі: 22 січня 2021 року - 5 800,00 грн; 24 лютого 2021 року - 5 750,00 грн; 24 березня 2021 року - 5 750,00 грн; 23 квітня 2021 року - 5 750,00 грн; 24 травня 2021 року - 5 750,00 грн; 24 червня 2021 року - 5 750,00 грн; 23 липня 2021 року - 5 750,00 грн; 25 серпня 2021 року - 5 750,00 грн., загальна сума 146 050 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку, що договір фінансового лізингу, предметом якого є транспортний засіб SUBARU FORESTER, а сторонами договору є фізична особа ОСОБА_1 та юридична особа АТ Акцент-Банк, всупереч положень ст. 799 ЦК України не був нотаріально посвідчений, а тому такий правочин є нікчемним. Враховуючи нікчемність правочину та повернення позивачем отриманого за договором транспортного засобу, наявні підстави для застосування наслідків недійсності правочину та повернення позивачу сплачених ним коштів на виконання нікчемного правочину.

Колегія суддів повністю погоджується із висновками суду першої інстанції.

Згідно із частиною другою статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Виходячи з аналізу норм чинного цивільного законодавства, договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, про що свідчить зміст договору з урахуванням правил статті 628 ЦК України.

За імперативним положенням статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. У разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним (частина перша статті 220 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до статті 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна зі сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а у випадку неможливості такого повернення (зокрема, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі) необхідно відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Отже, у разі застосування реституції за нікчемним договором лізингу лізингодавець зобов`язаний повернути лізингоодержувачу сплачені ним платежі на виконання умов договору, а лізингоодержувач, у свою чергу, зобов`язаний повернути лізингодавцю передане за договором майно, а саме об`єкт лізингу, яким він користувався.

Встановивши, що підписаний між сторонами договір про надання послуг фінансового лізингу №АРТЕ21810 від 14 січня 2021 року є нікчемним, позивач повернув лізингодавцю передане за договором майно, а саме об`єкт лізингу, яким він користувався, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що сплачені ОСОБА_1 на підставі нікчемного правочину кошти в розмірі 146 050,00 грн підлягають стягненню з АТ Акцент-Банк.

Доводи апеляційної скарги про те, що ст. 799 ЦК України не підлягає до застосування у правовідносинах щодо договору лізингу транспортного засобу, у положенні ст. 6 Закону України Про фінансовий лізинг, яка є спеціально нормою щодо договору лізингу порівняно з ч.2 ст. 799 ЦК України, яку застосував суд, відсутня така вимога щодо форми правочину, як обов`язкове нотаріальне посвідчення, а міститься лише вказівка про письмову форму, колегія суддів оцінює критично, так як застосування ст. 799 ЦК України щодо обовязкового нотаріального посвідчення договору лізингу транспортного засобу, однією із сторін якого є фізична особа, відповідає правовим висновкам Верховного Суду, неодноразово висловленим у багатьох справах, зокрема, у постанові Верховного Суду від 9 березня 2021 року (справа 468/176/18-ц).

Щодо посилання в апеляційній скарзі на судову практику, а саме на постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 20 лютого 2020 року у справі №910/2240/19, колегія суддів зазначає, що дана постанова ухвалена у справі з іншими обставинами, спір стосується договору лізингу, предметом якого є нерухоме майно і висновок суду полягає у відсутності підстав для застосування ст. 793 ЦК України, а тому відсутні підстави для врахування висловлених у цій постанові висновків при розгляді даної справи.

Посилання в апеляційній скарзі на Закон України від 4 лютого 2021 року №1201-ІХ Про фінансовий лізинг колегія суддів оцінює критично, оскільки даний Закон набрав чинності після укладення спірного договору, а тому не може бути застосований до спірних правовідносин.

Щодо доводів апеляційної скарги про допущене судом процесуальне порушення, а саме безпідставне повернення протокольною ухвалою зустрічної позовної заяви, колегія суддів зазначає, що дійсно зустрічний позов був поданий у встановлений законом строк, так як відповідно до ч.1 ст. 193 ЦПК України відповідач має право предявити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

Ухвалою про відкриття провадження від 05 жовтня 2021 року для подання відзиву встановлений 15-денний строк з дня вручення копії даної ухвали. Як вбачається з наявного у матеріалах справи рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, копію ухвали про відкриття провадження АТ Акцкент Банк отримав 08.11.2021 року, та згідно штемпеля на конверті 17.11.2021 року поштою направив Тернопільському міськрайонному суду зустрічну позовну заяву, яка зареєстрована у суді 23.11.2021 року. Таким чином, відповідач предявив зустрічний позов у визначений законом строк.

Разом з тим, відповідно до ч.2 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Допущене судом першої інстанції процесуальне порушення не призвело до неправильного вирішення справи та не зазначене у ч.3 ст. 376 ЦПК України як обовязкова підстава для скасування судового рішення.

Крім цього, АТ Акцент-Банк вправі звернутись з окремим позовом на загальних підставах.

Підстав для скасування судового рішення з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 141, 367, 375, 376, 382-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства Акцент-Банк залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 24 червня 2022 року.

Головуюча Хома М.В.

Судді Гірський Б.О.

Бершадська Г.В.