ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4131/22 Справа № 212/8544/21 Суддя у 1-й інстанції - Борис О. Н. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2022 року м.Кривий Ріг

Справа № 212/8544/21

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

секретар судового засідання - Євтодій К.С.

сторони:

позивач - Акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на заочне рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 лютого 2022 року, яке ухвалено суддею Борис О.Н. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 22 лютого 2022 року, -

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2021 року Акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат» (надалі - АТ «Кривбасзалізрудком») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про повернення безпідставно отриманих коштів.

Позовна заява мотивована тим, що з 06.03.2017 року ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з АТ «Кривбасзалізрудком».

12.06.2020 року позивачем було видано наказ № 1011-к «Про увільнення від роботи в зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом», відповідно до якого відповідача ОСОБА_1 , підземного гірника шахти «Тернівська» АТ «Кривбасзалізрудком», було увільнено від роботи з 11.06.2020 року, у зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом зі збереженням за ним місця роботи, посади і середнього заробітку, строком на 3 роки.

ОСОБА_1 було роз`яснено про необхідність повідомити підприємство про припинення проходження строкової військової служби за контрактом, в тому числі дострокове.

Починаючи з 12.06.2021 року, позивач своєчасно нараховував та перераховував на відповідний рахунок відповідача ОСОБА_1 середню заробітну плату.

17 березня 2021 року на адресу АТ «Кривбасзалізрудком» надійшов лист ТУ Державного бюро розслідувань розташованого у місті Полтаві №50/вих./15-02-3, з якого вбачається, що проводиться досудове розслідування кримінального провадження за фактом скоєння ОСОБА_1 кримінального правопорушення за ч.4 ст. 407 КК України.

19.03.2021 року до АТ «Кривбасзалізрудком» надійшов лист Покровсько-Тернівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки №4/734 від 17.03.2021 року, до якого додано завірений Витяг з наказу командира 17 окремої танкової бригади від 18.11.2020 року №111-РС, з якого вбачається, що контракт на проходження військової служби ОСОБА_1 припинено з 18.11.2020 року та увільнено останнього з чисельності Збройних Сил України.

Після звільнення з військової служби за контрактом, відповідач ОСОБА_1 не прибув до позивача для продовження роботи за основною професією, чим скоїв прогул, за що його було звільнено з підприємства на підставі наказу № 907 -к від 29.04.2021 року.

Внаслідок недобросовісних дій зі сторони ОСОБА_1 , які полягали у неповідомленні АТ «Кривбасзалізрудком» про розірвання контракту на проходження військової служби з 18.11.2020 року, позивач переплатив відповідачу середній заробіток, який зберігався за ним, як увільненим працівником, на загальну суму 77433,64грн.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Кривбасзалізрудком» 77 434,64 грн. безпідставно отриманих грошових коштів та судовий збір в розмірі 2 270,00 грн.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 лютого 2022 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач АТ «Кривбасзалізрудком» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не було враховано тієї обставини, що позивачем було надано належні та допустимі докази щодо недобросовісної поведінки набувача коштів, який, після звільнення із лав Збройних Сил України, не повідомив про це роботодавця, що зумовило безпідставну виплату середнього заробітку останньому. Крім того, суд першої інстанції зазначив у судовому рішенні про те, що суду не надано належні та допустимі докази того, що відповідач ОСОБА_1 дійсно отримав кошти у розмірі 77 434,64 грн. та ознайомлений з наказом про його звільнення та проведення із ним розрахунку при звільненні, що взагалі виходить за межі предмета позовних вимог. До того ж, зазначає, що суду було надано належні докази на підтвердження перерахування спірних грошових коштів на розрахунковий рахунок відповідача.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, представника АТ «Кривбасзалізрудком» - Некрасову К.О., яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 працював на посаді підземного гірника шахти «Тернівська» АТ «Кривбасзалізрудком».

11 червня 2020 року ОСОБА_1 та ТВО командира військової частини НОМЕР_1 підполковник ОСОБА_2 підписали контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу. Строк дії контракту 3 роки (а.с. 17-20).

12 червня 2020 року Наказом №1011-к «Про увільнення від роботи в зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом» за ОСОБА_1 з 11.06.2020 року, строком на три роки, збережено місце роботи, посаду і середній заробіток (а.с.23).

18 листопада 2020 року Наказом командира 17 окремої танкової бригади № 111-РС ОСОБА_1 увільнено від займаної посади, призупинено військову службу, дію контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, зазначено, що ОСОБА_1 11 вересня 2020 року самовільно залишив військову частину, з 18 листопада 2020 року не враховувати до чисельності Збройних Сил України (а.с.26).

Згідно довідки Відділу 53-02 АТ «Кривбасзалізрудком» №2867 від 17 вересня 2021 року заробіток ОСОБА_1 , гірника підземного шахти Тернівська, за період з 18.11.2020 року по 28.02.2021 року, становить: нарахована сума 96190,87 грн., сума на виплату 77433,64 грн. (а.с.27).

29 квітня 2021 року Наказом АТ «Кривбасзалізрудком» №709-к «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівника ш. «Тернівська» ОСОБА_1 підземного гірника 2 розряду дільниці гірничокапітальних робіт шахти «Тернівська» звільнено з 18.11.2020 року, згідно п.4 ч.1 ст. 40 КЗпП України, за прогул без поважних причин. Зазначено про зобов`язання забезпечити нарахування відповідачу компенсації за 38 календарних днів невикористаної щорічної відпустки, відповідно до ст.83 КЗпП України, та інших виплат, належних працівникові у день звільнення, а також ознайомити його з розміром заборгованості перед підприємством, що утворилася внаслідок недобросовісної поведінки з його боку, а саме неповідомлення про розірвання контракту на проходження військової служби, запропонувавши добровільно повернути заборгованість (а.с.28-30).

АТ «Кривбасзалізрудком» направив на адресу ОСОБА_1 вимогу за вих.№1160 від 12.04.2021 року про повернення безпідставно отриманих коштів, за період з 18.11.2020 року по лютий 2020 року включно, у розмірі 77433,64 грн. (а.с.31-33), яка була повернута через відмову в одержані особою, відомості про яку не зазначені в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення (а.с.34).

Встановивши, що із виключенням відповідача ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1, у зв`язку із самостійним залишенням військової частини, він втратив право на гарантії, передбачені частиною 3 статті 119 КЗпП України, а відтак і втратив право на збереження місця роботи, посади та на отримання середнього заробітку з часу звільнення із військової служби, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з підстав недоведеності та необгрунтованості, оскільки суду не надано належні та допустимі докази того, що відповідач ОСОБА_1 дійсно отримав кошти у розмірі 77 434,64 грн. та ознайомлений із наказом про його звільнення та проведення із ним розрахунку при звільненні.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня

2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігаються місце роботи, посада відповідно до частин третьої та четвертої статті 119 цього Кодексу.

Згідно частин 1,2,3 статті 119 КЗпП України на час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватись у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку.

Працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України "Про військовий обов`язок і військову службу" і "Про альтернативну (невійськову) службу", "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів.

За працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову.

Позивач зазначив, що у зв`язку із виключенням відповідача ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1, у зв`язку із самостійним залишенням військової частини, він втратив право на гарантії, передбачені частиною 3 статті 119 КЗпП України, відтак виплати середнього заробітку за період з 18.11.2020 року по лютий 2020 року включно, у розмірі 77433,64 грн., набуті відповідачем без достатніх правових підстав, враховуючи, що зазначені кошти вже виплачені відповідачу, вони підлягають поверненню на підставі статей 1212, 1215 ЦК України.

Згідно з частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Тобто, зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна.

Вiдсутнiсть правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Разом з тим, у статті 1215 ЦК України передбачено загальне правило, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню.

Згідно з частиною першою зазначеної статті не підлягає поверненню заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Отже, законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14 та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 545/163/17 (провадження № 61-33727сво18).

При цьому, правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Вказаний висновок міститься у постанові Верховного Суду України

від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц (провадження № 14-445цс18).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі

і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Тому, вказана грошова сума не підлягає поверненню, якщо особа, яка її сплатила, не доведе, що виплата була здійснена внаслідок рахункової помилки з її боку або недобросовісності з боку набувача.

Доказів про набуття відповідачем грошової виплати у результаті рахункової помилки позивача матеріали справи не містять, на такі обставини сторона позивача не посилається.

Добросовісність є оціночним поняттям, яке передбачає собою сумлінну, чесну поведінку набувача, відсутність з його боку мети зловживати наданим правом, тоді як недобросовісність, навпаки, може проявлятися у зловживанні правом у власних інтересах та на шкоду інтересам іншої особи, несумлінне ставлення до власних обов`язків тощо, тобто така поведінка має бути умисна та переслідувати конкретну мету.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 був зобов`язаний повідомити роботодавця про дострокове розірвання контракту та про всі зміни щодо періоду військової служби, про що був повідомлений під підпис (а.с. 16,22), однак, після його виключення відповідача зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1, у зв`язку із самостійним залишенням військової частини, відповідач ОСОБА_1 не повідомив АТ «Кривбасзалізрудком» про призупинення військової служби та виключення його з чисельності Збройних Сил України з 18 листопада 2020 року.

Зазначене, на переконання колегії суддів, свідчить про недобросовісність поведінки відповідача ОСОБА_1 , дії якого призвели до неправомірного збагачення за рахунок роботодавця АТ «Кривбасзалізрудком», який нараховував та виплачував останньому середню заробітну плату, як особі, на яку поширюються гарантії, передбачені частиною 3 статті 119 КЗпП України, навіть після втрати відповідачем такого статусу.

За таких обставин, роботодавцем АТ «Кривбасзалізрудком» виплачено відповідачеві ОСОБА_1 середню заробітну плату за період з 18 листопада 2020 року по 29 квітня 2021 року, у зв`язку з недобросовісною поведінкою останнього, тому наявні підстави, передбачені статтею 1215 ЦК України, для їх повернення.

Згідно довідки Відділу 53-02 АТ «Кривбасзалізрудком» №2867 від 17 вересня 2021 року заробіток ОСОБА_1 , гірника підземного шахти Тернівська, за період з 18.11.2020 року по 28.02.2021 року, становить: нарахована сума 96190,87 грн., сума на виплату 77433,64 грн. (а.с.27), й виплата цих сум підтверджена, наданими суду апеляційної інстанції, платіжними дорученнями №21624 від 20 листопада 2020 року, №22756 від 07 грудня 2020 року, №24102 від 22 грудня 2020 року, №15 від 06 січня 2021 року, №1189 від 22 січня 2021 року №1890 від 05 лютого 2021 року №3014 від 22 лютого 2021 року та №3986 від 05 березня 2021 року, а тому колегія суддів вважає доведеним розмір сум, безпідставно виплачених відповідачеві у справі.

Колегія суддів вважає прийнятними доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції зазначив у судовому рішенні про те, що суду не надано належні та допустимі докази того, що відповідач ОСОБА_1 дійсно отримав кошти у розмірі 77 434,64 грн., адже, за відсутності заперечень відповідача ОСОБА_1 , суд першої інстанції не мав підстав ставити під сумнів достовірність довідки Відділу 53-02 АТ «Кривбасзалізрудком» №2867 від 17 вересня 2021 року.

Погоджується колегія суддів й з доводами апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно послався на ту обставину, що позивачем не було надано доказів того, що ОСОБА_1 ознайомлений з наказом про його звільнення та проведення із ним розрахунку при звільненні, оскільки з`ясування цих обставин немає правого значення для вирішення спору.

За таких обставин рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що відповідно п.2 ч.1 ст. 376 ЦПК України є підставою для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду з ухваленням нового рішення по справі про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За подання позовної заяви АТ «Кривбасзалізрудком» сплачено судовий збір у розмірі 2 270,00 грн., що відповідає розміру, визначеному Законом України «Про судовий збір», а тому ці витрати підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача, у зв`язку з задоволенням позовних вимог у повному обсязі.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 25 квітня 2022 року відстрочено АТ «Кривбасзалізрудком» сплату судового збору за подання апеляційної скарги на заочне рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 лютого 2022 року до ухвалення судового рішення у справі.

За таких обставин, колегія суддів стягує з відповідача ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 3 405,00 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» - задовольнити.

Заочне рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 лютого 2022 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» до ОСОБА_1 про повернення безпідставно отриманих коштів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» безпідставно отримані кошти у розмірі 77 433 (сімдесят сім тисяч чотириста тридцять три) гривні 64 (шістдесят чотири) копійки.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» судові витрати у розмірі 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) гривень 00 (нуль) копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судові витрати у розмірі 3 405 (три тисячі чотириста п`ять) гривень 00 (нуль) копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 05 липня 2022 року.

Головуючий:

Судді: