Ухвала

04 липня 2022 року

м. Київ

справа № 22-3788/2004

провадження № 61-5847ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду міста Києва від 30 червня 2004 року у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа - державне підприємство «Укржитлосервіс», про зміну умов договору найму жилого приміщення та за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зміну умов договору найму жилого приміщення,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2003 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду

з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - державне підприємство «Укржитлосервіс» (далі - ДП «Укржитлосервіс»), про зміну умов договору найму жилого приміщення. ОСОБА_1 також звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зміну умов договору найму жилого приміщення, який був об`єднаний в одне провадження із позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 04 листопада

2003 року закрито провадження у справі в частині позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зміну умов договору найму жилого приміщення у зв`язку з прийняттям судом його відмови від позову.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 03 березня

2004 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа - ДП «Укржитлосервіс», про зміну умов договору найму жилого приміщення.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 30 червня 2004 року скасовано рішення Дніпровського районного суду м. Києва

від 03 березня 2004 року та ухвалено по справі нове рішення. Задоволено позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Змінено умови договору найму жилого приміщення: квартири

АДРЕСА_1 .

Виділено в користування ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у зазначеній квартирі дві кімнати, жилою площею 19,4 кв. м і 14,6 кв. м, зобов`язано ДП «Укржитлосервіс» укласти із ОСОБА_2 , ОСОБА_3 окремий договір найму на вказані кімнати; виділено в користування ОСОБА_1 кімнату, жилою площею 15,6 кв. м, у зазначеній квартирі, зобов`язано ДП «Укржитлосервіс» укласти із ним окремий договір найму на вказану кімнату; місця загального користування квартири залишено в спільному користуванні сторін.

29 червня 2022 року до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Апеляційного суду міста Києва від 30 червня 2004 року звернувся ОСОБА_1 , в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення, залишити в силі рішення суду першої інстанції та ухвалити рішення про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ДП «Укржитлосервіс» матеріальної та моральної шкоди у розмірі 6 500 000,00 грн.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, з наступних підстав.

Згідно пункту 14 Перехідних положень ЦПК України судові рішення, ухвалені судами апеляційної інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в касаційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 325 ЦПК України (у редакції, чинній на момент постановлення рішення суду апеляційної інстанції) касаційна скарга може бути подана протягом двох місяців з дня набрання законної сили рішенням (ухвалою) апеляційного суду.

Рішення або ухвала апеляційного суду набирають законної сили

з моменту їх проголошення (стаття 319 ЦПК України у редакції, чинній на момент постановлення ухвали суду апеляційної інстанції).

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду

і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).

За приписами статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Виняток із наведеного загального правила викладеного в частині третій статті 394 ЦПК України, відповідно до якої незалежно від поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у разі, якщо касаційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання касаційної скарги особою не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі у ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на касаційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 заявив клопотання про поновлення строків подачі касаційної скарги.

У клопотанні заявник посилається на об`єктивні та суб`єктивні обставини, що перешкоджали йому звернутися вчасно з касаційною скаргою.

Однак, ОСОБА_1 не зазначає конкретних обставин, передбачених пунктом 1, 2 частини третьої статті 394 ЦПК України, та не надає жодного доказів на підтвердження даних підстав.

Визначений частиною третьою статі 394 ЦПК строк є присічним (преклюзивним) і не підлягає поновленню. З його спливом особа втрачає право на касаційне оскарження незалежно від поважності причин його пропуску, за винятком вищезазначених випадків.

Відповідно до частини першої статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, складовою якого

є юридична визначеність.

Принцип юридичної визначеності є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права. В його основі лежить положення res judicata (з латини «вирішена справа»), відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися. Іншими словами, цей принцип гарантує остаточність рішень («що вирішено - вирішено і не має переглядатися до безмежності»).

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України).Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, яке набрало законної сили, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду та забезпечення принципу правової визначеності.

Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (справа «Олександр Шевченко проти України» рішення від 26 квітня 2007 року, справа «Трух проти України» рішення від 14 жовтня 2003 року).

У рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа

Сандерс С. А. проти Іспанії» ЄСПЛ зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

У рішенні від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України» ЄСПЛ визначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним

з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише

з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.

Відповідно до практики ЄСПЛ (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, зі спливом значного проміжку часу, є порушенням принципу юридичної визначеності та «права на суд», гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункти 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року).

Також ЄСПЛ у рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» зазначив, що у кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип остаточності судового рішення.

За таких обставин, та враховуючи те, що з моменту ухвалення рішення Апеляційним судом міста Києва минуло 23 роки, у відкритті касаційного провадження слід відмовити на підставі частини третьої статті 394 ЦПК України.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Керуючись частиною третьою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою

ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду міста Києва від 30 червня 2004 року у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа - державне підприємство «Укржитлосервіс», про зміну умов договору найму жилого приміщення та за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зміну умов договору найму жилого приміщення, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Г. В. Коломієць

Б. І. Гулько

Д. Д. Луспеник