КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/5609/2022
справа №754/3276/14-ц
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2022 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Андрієнко А.М., Соколової В.В.

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Деснянського районного суду міста Києва від 24 квітня 2014 року, ухваленого під головуванням судді Панченко О.М.,

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

встановив:

У лютому 2014 року до суду звернулось Публічне акціонерне товариство "Альфа-Банк" з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Позов мотивований тим, що 10.06.2008 року між позивачем та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №490076256. За умовами вказаного кредитного договору позивач зобов`язується надати ОСОБА_1 кредит у розмірі 19 617,02 доларів США.

В забезпечення виконання зобов`язань 10.06.2008 року між позивачем та ОСОБА_2 укладено договір поруки №490076256-П.

У порушення умов договору ОСОБА_1 свої зобов`язання належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 06.02.2014 рік має прострочену заборгованість за кредитом - 6 333,53 доларів США, що за курсом НБУ на 06.02.2014 року складає 50 623,91 гривень, за відсотками 500,81 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку становить 4 002,97 гривень.

Окрім цього, у зв`язку із систематичним порушенням боржником своїх зобов`язань по сплаті кредиту, відповідно до норм чинного законодавства та діючого Кредитного договору, нараховано неустойку, що становить 8 501,35 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 67 951,29 гривень.

Мотивуючи наведеним, позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів на користь ПАТ "Альфа-Банк" заборгованість у розмірі 122 578,17 гривень, а саме: заборгованість за кредитом у розмірі 50 623,91 гривень; заборгованість по відсоткам у розмірі 4 002,97 гривень та пеню у розмірі 67 951,29 гривень.

Заочним рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 24 квітня 2014 року позов ПАТ "Альфа-Банк" задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором у розмірі 122 578,17 гривень та судовий збір у розмірі 1 225,78 гривень.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 09 грудня 2021 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції допущено невідповідність висновків обставинам справи і судом невірно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Вказує, що заочне рішення ухвалено за його відсутності, оскільки ним не отримано повідомлення про дату, час та місце розгляду справи. Вказує, що копія заочного рішення також не була ним отримана. Зазначає, що пеня нараховується на суму невиконаного або неналежного виконання грошового зобов`язання протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи у договорі. Проте відповідно до пункту 1 частини 2 статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки застосовується позовна давність в один рік. Відтак вказує, що стягнути неустойку можна лише у межах спеціальної позовної давності.

Вказує, що позивачем на підтвердження заявлених вимог не надано до суду розрахунків, які б їх підтверджували, а також не надано банківських документів, які підтверджували б розмір заборгованості відповідача по кредитному договору.

Мотивуючи наведеним, просить суд апеляційної інстанції скасувати заочне рішення Деснянського районного суду міста Києва від 24.04.2014 року та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції. Судові витрати у розмірі 1 838,70 гривень за сплачений судовий збір та 4000,00 гривень за надану правничу допомогу стягнути з позивача у справі.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачами не виконуються умови кредитного договору та договору поруки, а тому слід стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором в солідарному порядку.

Відповідачкою ОСОБА_2 рішення суду не оскаржується, відтак рішення місцевого суду в частині вирішення вимог до ОСОБА_2 не переглядається апеляційним судом.

Щодо доводів апеляційної скарги стосовно неналежного повідомлення відповідача про дату, час та місце слухання справи апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 3 статті 122 ЦПК України (у редакції що діяла на момент розгляду справи) у разі якщо відповідачем у позовній заяві, поданій і оформленій у порядку, встановленому цим Кодексом, вказана фізична особа, що не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

Установлено, що Деснянським районним судом міста Києва 26.02.2014 року направлено запит до відділу адресно-довідкової роботи ГУДМС України у місті Києві щодо місця реєстрації ОСОБА_1 (а.с.35).

З відповіді, наданої адресно-довідковим підрозділом ГУДМС, УДМС України у м. Києві, убачається, що ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 з 26.09.2000 року (а.с.36).

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 19 березня 2014 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання на 02 квітня 2014 року.

Вказану ухвалу ОСОБА_1 отримав 24 березня 2014 року особисто, що підтверджується даними зворотного повідомлення поштового відправлення (а.с.39).

Матеріали цивільної справи містять зворотне повідомлення поштового відправлення щодо повідомлення ОСОБА_1 про судове засідання, призначене на 11 годину 30 хвилин 11.04.2014 року. Разом з цим, з даних зворотного повідомлення убачається, що вказана повістка отримана адресатом 14 квітня 2014 року, тобто за спливом трьох днів після судового засідання (а.с.49).

Судова повістка на судове засідання, призначене на 10 годину 00 хвилин 24 квітня 2014 року, повернута до Деснянського районного суду за закінченням терміну зберігання (а.с.51).

Установлено, що матеріали цивільної справи не містять відомостей про належне повідомлення відповідача про судове засідання, призначене на 10 годину 00 хвилин 24 квітня 2014 року.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою

Крім того, у пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини від 15 травня 2008 року у справі "Надточій проти України" (заява № 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

При цьому конституційне право на участь у судовому розгляді, бути належним чином повідомленим про дату судового розгляду не може бути формальним, це є порушенням зазначених вимог законодавства, неналежний виклик сторони у справі є порушенням принципу рівності сторін.

Аналогічна правова позиція була висловлена в Постанові Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 295/5011/15-ц.

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне здійснення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується щодо не лише сторін, але й національних судів (п. 47 рішення від 21 жовтня 2010 року у справі "Diya 97 v. Ukraine").

З огляду на викладене, оскільки повідомлення учасників справи є обов`язковим, проте такої вимоги судом не дотримано, апеляційний суд дійшов висновку про скасування рішення Деснянського районного суду міста Києва від 24 квітня 2014 року в частині вирішення вимог до ОСОБА_1 з ухваленням нового судового рішення.

Ухвалюючи судове рішення по суті спору в цій частині, судова колегія виходить з наступного.

Установлено, що 10.06.2008 року між Закритим акціонерним товариством "Альфа-Банк" та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір №490076256. За пунктом 2.1 вказаного договору сума кредиту та валюта становлять 19 617 доларів США 02 центи. Згідно пункту 2.3. дата остаточного повернення кредиту визначена 10.06.2014 рік.

З метою забезпечення зобов`язань 10.06.2008 року між Закритим акціонерним товариством "Альфа-Банк" та ОСОБА_2 укладено Договір поруки №490076256-П. За умовами даного договору поручитель поручається за виконання боржником наступних обов`язків, що виникають на підставі основного договору або можуть виникати на підставі нього у майбутньому:

- обов`язок повертати Банку Кредит рівними частинами у терміни, визначені основним договором та додатком №1 до основного договору, але в будь-якому випадку не пізніше 10.06.2014 року;

- обов`язок щомісяця сплачувати банку проценти за користування кредитом у терміни, визначені основним договором та додатком №1 до основного договору;

- обов`язок у випадках, передбачених основним договором або законодавством України, у строк не пізніше 10 днів з дати пред`явлення відповідної вимоги достроково повернути Банку Кредит, сплатити проценти за користування ним і виконати інші обов`язки, що виникають із основного договору;

- обов`язок сплатити Банку неустойку та понад суму неустойки відшкодування збитків, заподіяні банку невиконанням або неналежним виконанням Боржником своїх зобов`язань за основним договором.

ОСОБА_1 10.06.2008 року своїм підписом у анкеті на отримання кредиту для придбання автомобілю підтвердив, що ознайомився з основними умовами спживчого кредитування на придбання автомобіля в ЗАТ "Альфа-Банк", його недоліками та перевагами, що уся інформація, надана в ЗАТ "Альфа-Банк" в анкеті, є повною достовірною, у всіх відношеннях, і ОСОБА_1 зобов`язується терміново повідомляти ЗАТ "Альфа-Банк" про будь-які зміни в інформації, вказаної в анкеті.

Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 2 статті 6 ЦК України передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Тобто, метою договору є забезпечення фіксування тих умов, на які сторони погоджуються для врегулювання своїх взаємних прав і обов`язків щодо обраного ними кола відносин.

Умови договору та спосіб його вчинення можуть бути визначені сторонами з урахуванням вимог законодавства та із дозволеним відступом від нього, або на таких саме принципах запропоновані однією із сторін.

Відповідно до частини 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами кредитного договору, відповідно до змісту частини 1 статті 638 та статті 1054 ЦК України, є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.

Відповідно до частини 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Відповідно статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які за одним чи за декількома договорами поруки поручилися перед кредитором за виконання боржником одного і того самого зобов`язання, є солідарними боржниками і відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до статті 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

В апеляційній скарзі особою, яка подала апеляційну скаргу, зазначається, що банком під час звернення до суду не надано суду розрахунків та банківських документів, які б підтверджували розмір заборгованості. Колегія суддів уважає дані твердження неспроможними та відхиляє їх з огляду на таке.

Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76, 77 ЦПК України).

Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.

На підтвердження позовних вимог позивачем надано: кредитний договір; договір поруки; розрахунок заборгованості за кредитним договором; анкету на отримання кредиту для придбання автомобіля, заповнену та підписану ОСОБА_1 ; виписку по особовим рахункам ОСОБА_1 .

Натомість відповідачем усупереч статті 81 ЦПК України не надано суду жодного доказу на спростування вимог позивача, а також даних про інший розмір заборгованості або її відсутність.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач, звернувшись до суду про стягнення заборгованості, пред`явив вимогу про стягнення пені за період з 10.06.2008 року до 10.06.2014 року, колегія суддів відхиляє та зазначає наступне.

Особою, яка подала апеляційну скаргу зазначається, що можливість стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Пунктом 1 частини 2 статті 258 визначена спеціальна позовна давність, відповідно до якої позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

З даних розрахунку заборгованості за кредитом, підписаного керівником з супроводу операційної діяльності в м.Чернігів Барбашем В.П. , убачається, що пеня за невиконання основного зобов`язання була нарахована та погашена в періодах з 10.09.2011-10.10.2011 року, 10.11.2011-10.12.2011 року та 10.03.2013-10.04.2013 року. Разом з цим, починаючи з 10.04.2013 року нараховувалась пеня, яка не сплачувалась. За період з 10.04.2013 рік по 06.02.2014 рік розмір пені становив 8 501,35 доларів США, що становить 67 951,29 гривень (а.с. 25-26).

Позов до суду подано 26.02.2014 року, тобто з межах строку позовної давності, визначеної законодавцем для вимог про стягнення неустойки (пені, штрафу).

Враховуючи те, що позивачем доведений факт невиконнаня відповідачем умов кредитного договору, відповідачем не спростовані позовні вимоги позивача, колегія суддів приходить до висновку про задоволення пред`явленого до ОСОБА_1 позову.

Щодо вимоги апеляційної скарги про направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції колегія суддів зазначає.

Статтею 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право:

1) залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення;

2) скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення;

3) визнати нечинним судове рішення суду першої інстанції повністю або частково у передбачених цим Кодексом випадках і закрити провадження у справі у відповідній частині;

4) скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково;

5) скасувати судове рішення і направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю;

6) скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції;

7) скасувати ухвалу про відкриття провадження у справі і прийняти постанову про направлення справи для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю;

8) у передбачених цим Кодексом випадках скасувати свою постанову (повністю або частково) і прийняти одне з рішень, зазначених в пунктах 1-7 частини першої цієї статті.

Апеляційним судом не установлено підстав для направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції, оскільки не убачається порушень територіальної підсудності та про такі не було заявлено у доводах апеляційної скарги.

Статтею 141 ЦПК України визначено, що збір стягується пропорційно до задоволених вимог.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції помилково стягнув судовий збір солідарно з відповідачів, проте такий підлягає стягненню з обох відповідачів в рівних частках. Отже в частині вирішення питання про стягнення судового збору рішення місцевого суду підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення.

Установлено, що ПАТ "Альфа-Банк" за подання позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 1 225,78 гривень.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 141ЦПК України з відповідачів слід стягнути сплачений позивачем судовий збір по 612,89 гривень з кожного.

Підстав для стягнення з позивача на користь відповідача судових витрат у зв`язку із апеляційним провадженням не убачається, з огляду на мотиви скасування рішення місцевого суду та ухвалення нового судового рішення в оскарженій частині.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Деснянського районного суду міста Києва від 24 квітня 2014 року в частині вирішення вимог до ОСОБА_1 та в частині стягнення судового збору скасувати та в цій частині ухвалити нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , як солідарного боржника з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь Публічного Акціонерного Товариства «Альфа-Банк» (01001 м. Київ, вул. Десятинна, 4/6, МФО 300346, , п/р НОМЕР_3 заборгованість за кредитним договором в розмірі 122 578 грн. 17 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 50 623 грн. 91 коп., заборгованість по відсотках - 4 002 грн. 97 коп., заборгованість по пені - 67 951 грн. 29 коп.

Стягнути ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного Акціонерного Товариства «Альфа-Банк» на відшкодування витрат по сплаті судового збору по 612,89 гривень з кожного.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді А.М. Андрієнко

В.В. Соколова