Провадження № 2/686/5981/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

26.12.2022

Хмельницький міськрайонний суд

в складі: головуючої судді - Салоїд Н.М.,

при секретареві Лоб І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницький в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, процентів, трьох відсотків річних та інфляційних втрат,-

в с т а н о в и в :

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернувся із позовом до суду, який обґрунтовує тим, що 22 січня 2020 року з відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір позики за умовами якого він передав позичальнику грошові кошти в сумі 33 000,00 грн., а відповідач зобов`язався повернути такі грошові кошти до 22 квітня 2020 року. Передача означеної суми коштів відповідачеві підтверджується письмовою розпискою від 22.01.2020 року.

Однак, до визначеної дати сторонами відповідач взяті на себе зобов`язання не виконала, і позичених коштів не повернула у визначений договором строк, не дивлячись на неодноразові вимоги позикодавця.

Із змісту укладеного ними договору позики (боргової розписки) вбачається, що сторонами при укладенні договору розмір процентів за користування грошима невизначений, тому їх слід обраховувати, виходячи з розміру облікової ставки НБУ за певними періодами. Тому розмір процентів за договором позики за період з 23.01.2020 року по 20.10.2022 року становить 9 116.58 грн.

Крім того, відповідно до частини 2 статі 625 ЦК України в разі порушення позичальником виконання грошового зобов`язання, боржник який прострочив його виконання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три відсотки річних простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Розмір боргу відповідача згідно розписки станом на граничний день його повернення 22.04.2020 року складає 33 000,00 грн., починаючи за вказаний період індекс інфляції становить 11 299.2 грн.

Розмір трьох відсотків річних за період з 22.04.2020 року по 30.09.2022 року складає 2 720.47 грн. (33 000 грн. (сума боргу) х 779 днів прострочення х 3% х 100 днів : 365 (кількість днів у році) 2 720,47 грн. Просить стягнути борг за договором позики, проценти за договором, інфляційні втрати та три відсотки річних на загальну суму 56 136.25 грн.

В судове засідання позивач не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Проти заочного розгляду справи заперечує.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, повідомлена про час і місце розгляду справи у визначеному законом порядку. Відзиву на позов не подала.

Ухвалою суду від 26.10.2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено її до розгляду по суті на 04.11.2022 року.

Судом ухвалено про розгляд справи у заочному провадженні, проти якого позивач не заперечує.

26.12.2022 року ухвалено рішення по справі.

Заслухавши доводи позивача, викладені у позовній заяві, перевіривши матеріали справи доказами, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом достовірно установлено, що 22 січня 2020 року відповідач ОСОБА_2 отримала в борг від ОСОБА_1 кошти в сумі 33 000,0 грн. з кінцевим строком повернення позики до 22 квітня 2020 року, що підтверджується розпискою, написаною власноруч позичальником.

Проте, умов договору позики щодо повернення боргу в сумі 33 000 грн. позичальник не виконала та у визначений договором строк позичених коштів не повернула.

Відповідно за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

З наведених підстав позов в частині основного боргу підлягає задоволенню та слід стягнути з відповідача борг у сумі 33 000 грн. на користь позивача.

Тому із зазначених підстав позов в цій частині підлягає задоволенню у повному обсязі.

У відповідності до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Оскільки в наданій відповідачем розписці розмір процентів не визначений, тому позивач має право на одержання від відповідача процентів на рівні облікової ставки Національного банку України за кожен місяць, починаючи з 23 січня 2020 року (часу надання позики відповідачеві) до дати визначеної сторонами про повернення позики (22 квітня 2020 року). Враховуючи принцип диспозитивності, у даній справі проценти підлягають стягненню до дати повернення позики, визначеної сторонами, а саме до 22 квітня 2020 року включно.

Облікова ставка НБУ в період з 23 .01.2020 року по 30.01.2020 року (8 днів) становила 13.5% річних; з 31.01.2020 року по 12.03.2020 року (42 дня) 11% річних: з 13.03.2020 року по по 22.04.2020 року (41 день) 10 % річних, тому розмір процентів за означений період буде складати 886.0 грн.

Отже, сума належних до стягнення процентів буде складати 886,0 грн., розраховуючи суму процентів позивач припустився помилки, розрахувавши період нарахування процентів з часу надання коштів у позику 23.04.2020 року до 2.010.2022 року (дати звернення з позовом до суду) на що права за законом не має, оскільки проценти у зв`язку із закінченням строку дії договору не нараховуються, внаслідок чого обрахована позивачем сума помилково склала 9116.58 грн.

Оскільки позивач просив стягнути проценти відповідно до вимог статті 1048 ЦК України, то в цій частині на суму 886.0 грн. слід позовні вимоги задовольнити частково, а в решті нарахування процентів після спливу закінчення строку дії договору 23.04.2020 року в цій частині позову відмовити.

Відповідно до положень частини 2 статті 625 ЦК України в разі порушення позичальником виконання грошового зобов`язання позивач має право на отримання інфляційних втрат та трьох відсотків річних від простроченої суми.

Позивачем проведено розрахунок таких втрат, починаючи з квітня 2020 року по вересень 2022 року.

Проте, з такими доводами позивача погодитись не можна з наступних підстав.

Згідно пункту 15 Прикінцевих та перехідних положень у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення, введеного в дію Законом № 691-20 від 16.06.2020 та положень пункту 18 цих Положень у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем), введено в дію з 15.03.2022 року

Строки встановлення карантину введені відповідними постанови Кабміну з 12.03.2020 року та які безперервно продовжувались до 31 грудня 2022 року.

Указами Президента України воєнний стан в Україні у зв?язку з військовою агресією російської федерації введено у такі строки: з 24.02.2022 року по 19.02.2023 року.

Таким чином, виходячи із положень Закону права на отримання інфляційних втрат та трьох відсотків річних позивач не має, тому в цій частині позову необхідно відмовити у повному обсязі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених вимог в сумі грн. (1040,0 грн. х 33886,00 грн. : 56 136,25 грн. = 860.11 грн.).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 81, 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст. 1046, 1047, 1049, пунктів 15 та 18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України, суд

у х в а л и в :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики у сумі 33 000,00 (Тридцять три тисячі грн.), процентів за договором в сумі 886,0 грн., 33 886,00 грн. (тридцять три тисячі вісімсот вісімдесят шість грн. та судовий збір в сумі 627.8 грн.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Позивач, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Хмельницького апеляційного суду через Хмельницький міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення суду. Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 01 .12.2022 року.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце реєстрації АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя :