Справа № 199/6656/21
(2/199/389/22)
РІШЕННЯ

Іменем України

22.06.2022 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

у складі головуючого судді Авраменка А.М.,

при секретарі судового засідання Куземі О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

31 серпня 2021 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся позивач через свого представника із вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що в жовтні 2017 року позивач запустив новий проект monobank, в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки monobank. Після перевірки кредитної історії на платіжних картках monobank за заявою клієнтів встановлюється кредитний ліміт. Особливістю цього проекту є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно, без відділень. Попередня ідентифікація відбувається за допомогою завантаження копії паспорта та РНОКПП в мобільний додаток, а видача платіжної картки після верифікації фізичної особи здійснюється або у точці видачі, або спеціалістом банку, що виїжджає за адресою, зазначеною клієнтом. Разом із встановленням на платіжній картці кредитного ліміту надається послуга переведення витрати у розстрочку. За рахунок здійснення зазначеної операції стає доступним попередньо використаний кредитний ліміт. Умови обслуговування рахунків фізичної особи в Акціонерному товаристві «Універсал Банк» опубліковані на офіційному сайті банку та постійно доступні для ознайомлення за посиланням https://www.monobank.ua/. 29 жовтня 2018 року відповідач звернулась до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Анкету-заяву до договору про надання банківських послуг. Положеннями Анкети-заяви визначено, що остання разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. Відповідач, підписавши Анкету-заяву, підтвердила, що ознайомилась та отримала примірники у мобільному додатку вищезазначених документів, що складають договір, та зобов`язується виконувати його умови. На підставі укладеного договору відповідач отримала кредит у гривні у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зобов`язавшись повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, а також інші обов`язкові платежі в порядку, розмірах та строки, визначені умовами кредитного договору. При цьому позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. В свою чергу, відповідач всупереч чинному законодавству та умовам договору не виконала належним чином покладені на неї обов`язки перед банком та порушила умови кредитного договору, має прострочену заборгованість. Станом на 24 травня 2021 року у відповідача виникла заборгованість у розмірі 101675,37 гривень, яка складається виключно із заборгованості за тілом кредиту. Оскільки відповідач вказаний борг не повертає, позивач звернувся до суду із даним позовом, в якому просив стягнути зазначену заборгованість, а також покласти на відповідача судові витрати. (а.с.1-4)

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 вересня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, який вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. (а.с.39)

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 грудня 2021 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, відмовлено відповідачу у здійсненні розгляду цивільної справи в порядку загального позовного провадження. (а.с.51)

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 січня 2022 року задоволено клопотання представника відповідача про витребування доказів виписки по картковому рахунку відповідача. (а.с.92, 95)

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 січня 2022 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, відмовлено представнику відповідача у задоволенні клопотання про повернення позовної заяви. (а.с.93)

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 травня 2022 року задоволено клопотання представника відповідача та вирішено провести судове засідання, призначене на 19 травня 2022 року, в режимі відеоконференції.

В останнє судове засідання сторони не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Натомість, стороною позивача в тексті позову та окремим документом викладена заява про розгляд справи за відсутності представника позивача та підтримання позовних вимог. (а.с.4, 32)

Стороною відповідача подано відзив на позов, в якому представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що позивачем не доведено існування заборгованості, не подано банківську виписку по рахунку відповідача, неналежність розрахунку як доказу, неналежність як доказу Умов і правил обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Універсал Банк». (а.с.82-86)

В свою чергу, сторона позивач у своїй відповіді на відзив просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на правильність та достовірність розрахунку кредитної заборгованості, дотримання вимог закону щодо змісту та форми укладеного між сторонами кредитного договору. (а.с.119-129)

У своїх запереченнях сторона відповідача частково змінила свою правову позицію, визнавши розмір кредитної заборгованості в сумі 33790,12 гривень, яку розрахувала шляхом віднімання від суми використаних відповідачем коштів суми повернутих, а також безпідставно нарахованих процентів за користування кредитом та комісії. (а.с.135-137)

У своїх письмових поясненнях сторона позивача, частково повторюючи зміст позову та відповіді на відзив, просить суд задовольнити позовні вимоги, посилаючись на дійсність заявленого до стягнення розміру кредитної заборгованості та існування між сторонами кредитних правовідносин на підставі відповідного кредитного договору, який відповідає всім вимогами закону щодо його змісту та форми, зокрема містить вимог про сплату позичальником процентів за користування кредитом. (а.с.187-191)

За таких обставин суд вважає за можливе на підставі ст.ст.211, 223, 240, 280 ЦПК України провести дане судове засідання та здійснити розгляд справи по суті за відсутності учасників справи, а також без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису у відповідності до положень ст.247 ч.2 ЦПК України.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав.

Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що 29 жовтня 2018 року між позивачем, як кредитодавцем, та відповідачем, як позичальником, було укладено договір про надання банківських послуг «Monobank», за умовами якого позивач зобов`язався надати відповідачу кредит у вигляді кредитного ліміту на відкритий для цього поточний банківський рахунок у гривні, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка, шляхом підписання анкети-заяви до договору про надання банківських послуг. Відповідач, в свою чергу, зобов`язалась повернути кредит в порядку та строки, визначені умовами договору та законом. Дані обставини підтверджуються копією відповідної анкети-заяви (а.с.7).

В Анкеті-заяві до договору про надання банківських послуг зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця Анкета-заява разом Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту становлять між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився із таким договором про надання банківських послуг, отримавши всі необхідні документи через мобільний додаток (п.п.2, 3, 5 анкети-заяви до договору про надання банківських послуг). (а.с.7)

Відповідно до копій довідок, наданих позивачем, останнім відповідачу 29 жовтня 2018 року дійсно була видана та активована кредитна картка, як платіжний засіб, із з терміном дії до червня 2024 року, на яку встановлено кредитний ліміт спочатку в розмірі 1000 гривень, який поступово було збільшено до 40000 гривень 21 листопада 2019 року. (а.с.112-115)

Як слідує з виписки по картковому рахунку відповідача за зазначеною вище кредитною карткою за період з 29 жовтня 2018 року по 18 лютого 2022 року, відповідач отримала від позивача обумовлені укладеним між сторонами договором про надання банківських послуг б/н від 29 жовтня 2018 року кредитні кошти в повному обсязі шляхом встановлення кредитного ліміту та користувалась ними протягом зазначеного періоду. При цьому, зі змісту виписки по рахунку вбачається, що відповідач окрім кредитного ліміту неодноразово використовувала надану їй на підставі того ж договору послугу переведення витрат у розстрочку, а також після використання всього наданого їй кредитного ліміту в розмірі 40000 гривень, допустила виникнення овердрафту (негативного балансу на карті), який виник внаслідок відсутності на рахунку відповідача власних коштів, необхідних для погашення існуючої заборгованості. Означене пояснює обчислення заборгованості за тілом кредиту в розмірі, який перевищує розмір кредитного ліміту. Дана виписка має статус первинного документа, що підтверджується Переліком типових документів, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 12 квітня 2012 року №578/5, а також є належним доказом отримання та користування відповідачем кредитними коштами, у ній зазначені всі операції з часу активації кредитної картки зі зняття грошових коштів, погашення заборгованості, яка відповідачем не спростована, що підтверджується і змістом п.62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75. (а.с.102-111, 138-156, 192-201)

Із матеріалів цивільної справи судом також встановлено, що відповідач, на відміну від позивача, не виконала належним чином взяті на себе договірні зобов`язання із своєчасного повернення кредиту, включаючи як повернення кредитного ліміту, так і овердрафту, внаслідок чого утворилась кредитна заборгованість. Розмір останньої позивачем нараховано відповідачу станом на 24 травня 2021 року в сумі 101675,37 гривень, яку визначено виключно як тіло кредиту. В той же час, згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості та виписки по картковому рахунку відповідача, при обчисленні заборгованості і обслуговуванні кредиту позивачем здійснювались нарахування відповідачу процентів за користування кредитом, які внаслідок своєчасного непогашення відповідачем переводились зі статусу процентів за користування кредитом в статус заборгованості за тілом кредиту. Всього відповідачу було нараховано до сплати процентів за користування кредитом на загальну суму 24920,71 гривень. Також мало місце нарахування комісії, що у розрахунку заборгованості не відображено, однак вбачається зі змісту виписки по картковому рахунку відповідача (окремий стовпчик) на загальну суму 3093 гривень, які так само як і проценти за користування кредитом фактично включені позивачем до тіла кредиту. (а.с.5-6, 102-111, 138-156, 192-201)

Окрім як підписаної відповідачем копії Анкети-заяви до Договору про надання банківських послуг від 29 жовтня 2018 року позивачем не подано суду жодного іншого належного, допустимого, достовірного та підписаного відповідачем документу, який би дозволяв суду встановити такі умови укладеного між сторонами кредитного договору, як розмір процентів за користування кредитом та комісії, а також право кредитора здійснювати погашення нарахованих процентів за користування кредитом та комісії шляхом збільшення його тіла.

Правовідносини, які виникли між сторонами, окрім положень вказаного вище договору, врегульовані нормами ЦК України, Закону України «Про споживче кредитування», Закону України «Про електронну комерцію», Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг».

Так, відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до норм ст.ст.6, 11, 525, 627, 629, 638 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Сторони є вільними в укладенні договору, зокрема у визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

За змістом ст.ст.633, 634 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір).

За змістом ст.ст.1054, 1055, 1056-1 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Кредитний договір обов`язково укладається в письмові формі.

За змістом ст.ст.202, 205, 207, 626, 639 ЦК України договір, як різновид правочину, вважається таким, що вчинений у письмовій (електронній) формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Згідно ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» споживчий кредит (кредит) грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Положеннями ст.13 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що договір про споживчий кредит, договори про надання супровідних послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію»).

Нормою ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Частинами 12, 13 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.

Статтями 5, 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» визначено, що електронний документ документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.

Частиною 7 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому ЦК України, ГК України, а також іншими актами законодавства.

Згідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Частиною 1 ст.530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

При цьому відповідно до норми ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.ст.610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Нормою ст.625 ч.1 ЦК України передбачено, що боржник не звільняться від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно ст.16 ЦК України однією із форм судового захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов`язку в натурі.

За змістом ст.ст.12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не можу ґрунтуватись на припущеннях.

Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті.

Аналізуючи встановлені на підставі таких доказів фактичні обставини в контексті викладених вище норм законодавства, вирішуючи питання щодо позовних вимог за договором про надання банківських послуг б/н від 29 жовтня 2018 року, який має змішаний характер та містить елементи кредитного договору, приймаючи до уваги, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт укладення між сторонами даного договору, за умовами якого відповідач отримала кредит у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку, користувалась цими кредитними коштами, однак їх не повернула, зокрема в порядку ст.530 ч.2 ЦК України, що зумовило виникнення у відповідача перед позивачем заборгованості за тілом кредиту, що підтверджується підписаною відповідачем Анкетою-заявою до Договору про надання банківських послуг, розрахунком заборгованості, випискою по картковому рахунку відповідача, довідками про видачу кредитної картки та встановлений кредитний ліміт, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для часткового задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 73661,66 гривень.

Правомірність висновків суду щодо отримання відповідачем кредитних коштів, користування ними, а відтак і наявність підстав для їх стягнення у випадку неповернення кредитору підтверджується правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 16 вересня 2020 року по справі №200/5647/18, від 28 жовтня 2020 року по справі №760/7792/14-ц, від 17 грудня 2020 року по справі №278/2177/15-ц.

Частковість задоволення позову ґрунтується на тому, що як встановлено судом та вказувалось вище за текстом цього рішення, позивачем не подано суду жодного належного та допустимого доказу погодження сторонами таких умов кредитного договору, як наведені в позові, в розрахунку заборгованості та у виписці по картковому рахунку розміри процентів за користування кредитом, а також комісії, які позивач фактично нараховував відповідачу протягом всього строку користування останньою кредитом, а також право кредитора здійснювати погашення процентів за користування кредитом та комісії за рахунок збільшення боргу за тілом кредиту. Єдиним доказом, наданим позивачем на підтвердження означених умов кредитного договору, а отже і правильності розрахунку заборгованості у відповідній його частині, є роздруківка з Умов обслуговування рахунків фізичних осіб. Однак таку роздруківку суд не може прийняти як належний та допустимий доказ, оскільки остання не підписана відповідачем, а отже підпис та погодження Умов саме відповідачем та саме такого змісту (редакції), який надано позивачем до його позову, в тому числі шляхом укладення електронного договору, викликає в суду обґрунтовані сумніви, а тому може сприйматись лише як припущення, на яких у відповідності до ст.81 ч.6 ЦПК України не може ґрунтуватись судове рішення. Більш того, відповідачем підписано Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг 29 жовтня 2018 року, а суду надана роздруківка Умов обслуговування рахунків фізичних осіб в редакції від 25 вересня 2017 року, (затверджено Правління банку 27 вересня 2017 року), тобто в первинній редакції таких Умов, в той час як останні неодноразово змінювались і доповнювались самим позивачем та відповідно до веб-сайту позивача, на якому розміщені такі Умови, на момент підписання відповідачем зазначеної Анкети-заяви, якою відповідач повинна була погодити її ознайомлення та прийняття Умов, останні вже мали декілька нових редакцій порівняно із тією, роздруківка якої надана суду в якості доказу. Відтак, надані позивачем суду в письмовій формі у вигляді роздруківки Умови обслуговування рахунків фізичних осіб не можуть бути прийняті судом до уваги в якості доказів по справі, оскільки з наявних у справі доказів неможливо достеменно встановити погодження відповідачем, як позичальником, Умов у певній редакції та певного змісту. Останнє, в свою чергу, зумовлює висновок суду про недоведеність заявлених позивачем таких умов укладеного між сторонами кредитного договору як розміри процентів за користування кредитними коштами та комісії, а також унеможливлює підтвердження права кредитора погашати заборгованість за процентами за користування кредитом та комісією шляхом відповідного збільшення розміру заборгованості за тілом кредиту. А оскільки означені умови покладені в основу розрахунку розміру кредитної заборгованості, заявленої до стягнення з відповідача, не підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення тіла кредиту в частині погашених за рахунок його збільшення процентів за користування кредитом та комісії. Тобто із пред`явленої до стягнення суми заборгованості за тілом кредиту має бути вирахувана сума безпідставно зарахованих процентів та комісії.

Не може бути самодостатнім доказом погоджених між сторонами Умов кредитного договору (розміру процентів, комісії) розрахунок заборгованості, оскільки останній не є складовою кредитного договору та не може підмінювати собою та/або доводити його зміст. Також не можуть бути самодостатніми доказами погодження Умов скріншоти із мобільного додатку, використовуваного для укладення кредитного договору між сторонами, оскільки зі змісту таких скріншотів неможливо встановити ані зміст, ані редакцію Умов, погоджену позичальником.

Таким чином сума доведеного кредитного боргу за тілом кредиту, що підлягає стягненню з відповідача, становить 73661,66 гривень та розрахована наступним чином: 101675,37 гривень (загальний розмір нарахованої заборгованості, який включає в себе кредитний ліміт та овердрафт) 24920,71 гривень (нараховані та погашені за рахунок збільшення тіла кредиту процентів за користування кредитом) 3093 гривень (нарахована та погашена за рахунок тіла кредиту комісія). При цьому суд не погоджується із розрахунком заборгованості сторони відповідача, оскільки останнім не враховано допущення позичальником овердрафту.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, керуючись нормами ст.ст.133, 141 ЦПК України, враховуючи види судових витрат по справі та результат розгляду справи, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений останнім при зверненні до суду судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тобто в сумі 1644,57 гривень.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.6, 11, 15, 16, 202, 205, 207, 525, 526, 530, 610-612, 625-629, 633, 634, 638, 639, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України, ст.ст.1, 13 Закону України «Про споживче кредитування», ст.ст.11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», ст.ст.5, 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», ст.ст.2, 5, 12, 13, 76-82, 89, 95, 133, 141, 223, 258, 259, 263-265, 268, 273, 274-279, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» (; адреса місцезнаходження: 04114, м. Київ, вул. Автозаводська, 54/19) заборгованість за договором про надання банківських послуг б/н від 29 жовтня 2018 року станом на 24 травня 2021 року у вигляді заборгованості за тілом кредиту в розмірі 73661,66 гривень.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

У рахунок відшкодування судових витрат по справі стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» (; адреса місцезнаходження: 04114, м. Київ, вул. Автозаводська, 54/19) судовий збір в розмірі 1644,57 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя А.М. Авраменко