Справа №705/2708/22
2/705/1821/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2022 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Піньковського Р.В.

секретаря судового засідання Романової О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Умань в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Уманської міської ради, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування, в обґрунтування якої зазначила наступне.

У 1992 році її чоловік ОСОБА_4 придбав у житлово-будівельному кооперативі № 23 квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . У зв`язку з цим Черкаським бюро технічної інвентаризації було видано реєстраційне посвідчення, у якому зазначено, що квартира за ним зареєстрована під номером 6756.

ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловік помер. 26.05.2022 вона звернулася до Першої Первомайської державної нотаріальної контори Миколаївської області із заявою про прийняття спадщини після померлого чоловіка. Також нею було надано нотаріусу документи на квартиру.

Того ж дня, 26.05.2022, державним нотаріусом було видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії через те, що документи, які вона надала на квартиру не відповідають вимогам ст. 43 ЗУ «Про нотаріат».

Через адвоката вона звернулася до КП Черкаське обласне бюро технічної інвентаризації з проханням надати інформацію про власника квартири АДРЕСА_2 та отримала відповідь, що квартира зареєстрована за її покійним чоловіком ОСОБА_4 . Також вона звернулася до державного реєстратора з метою отримання інформації за ким у державному реєстрі зареєстрована квартира і їй повідомлено, що квартира у Державному реєстрі не зареєстрована, тобто відомості про неї не перенесено до державного реєстру.

Їх спільні діти, треті особи у справі, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , під час заведення спадкової справи, написали державному нотаріусу заяви про відмову від прийняття спадщини на її користь.

Позивач вказує, що реєстраційне посвідчення на квартиру було видано у 1992 році, тобто до набрання чинності ЗУ «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень». На той час діяла Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966 року, затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР. Вказана інструкція втратила чинність у 1995 році на підставі наказу Держжитлокомунгоспу № 56 від 13.12.1995 року.

Відповідно до п. 23 вказаної Інструкції на підставі перевірених документів і свого висновку бюро технічної інвентаризації вносить відомості про право власності на будинок (домоволодіння) до реєстрової книги цього населеного пункту і проставляє на документах власника реєстраційний напис за встановленою формою. Якщо на документі про право особистої власності на будинок немає місця для реєстраційного напису, власникові надається реєстраційне посвідчення, яке є невід`ємною частиною правовстановлюючого документу.

Отже, саме на підставі цієї Інструкції ОСОБА_4 і було видане реєстраційне посвідчення, яке підтверджує реєстрацію за ним квартири.

Просить суд визнати за нею, в порядку спадкування за законом після чоловіка ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Представник позивача ОСОБА_5 в підготовчому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, а також в подальшому просив проводити судовий розгляд у його відсутність і у відсутність його довірителя, та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача Уманської міської ради в судове засідання не з`явився, на адресу суду подав письмову заяву, у якій просив суд справу слухати без участі представника Уманської міської ради, проти задоволення позову не заперечують.

Треті особи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, на адресу суду подали письмові заяви, у яких просять суд справу розглянути у їх відсутність, проти задоволення позову не заперечують.

Відповідно до ч. 2 ст. 211 ЦПК України судове засідання проведено у відсутності сторін, на підставі наявних у суду матеріалів та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає положенням ч.2 ст. 247 ЦПК України.

Суд, повно та всесторонньо вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.3 ст.13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність або відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення чи захисту в обраний спосіб.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання за нею права власності на квартири в порядку спадкування після смерті її чоловіка.

Судом встановлені такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Уманським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Уманському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , актовий запис про смерть 1197.

Спадкова справа після смерті ОСОБА_4 була заведена 01.04.2022 року Першою первомайською державною нотаріальною конторою, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі сформованому 13.04.2022 за № 68800422.

Згідно матеріалів спадкової справи №113/2022, заведеної Першою первомайською державною нотаріальною конторою Миколаївської області після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса звернулася дружина померлого ОСОБА_1 , позивач по справі.

Діти спадкодавця ОСОБА_3 та ОСОБА_2 01 квітня 2022 року звернулися до нотаріуса із заявами про відмову від прийняття спадщини після смерті їх батька ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь дружини померлого, їх матері ОСОБА_1 .

Спадкодавцю ОСОБА_4 належала квартира АДРЕСА_2 , що підтверджується реєстраційним посвідченням виданим 18.10.1992 року, зареєстрованим за № 6756.

Вказане також підтверджується інформаційною довідкою Уманського відділку КП «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» від 08.06.2022 за № 528, згідно якої ОСОБА_4 є власником квартири АДРЕСА_2 . Право власності зареєстроване на підставі довідки Уманського міського житлово-будівельного кооперативу № 23 від 17.03.1992 року за № 12.

Разом з тим, згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майно сформованої 10.06.2022 за № 302477267, інформація про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 відсутня.

Згідно постанови завідувача Першої первомайської державної нотаріальної контори від 26 травня 2022 року, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру, що належить ОСОБА_4 , у зв`язку з відсутністю документу, що посвідчує право власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У відповідності з ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи визначені у заповіті.

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Враховуючи, що ОСОБА_4 за життя не розпорядився належним йому майном, спадкування здійснюється за законом.

У відповідності до вимог ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Положеннями ч.ч.1, 3 ст.1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

У відповідності з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Спадкоємці за законом діти померлого ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , треті особи по справі, звернулися до нотаріуса із заявами про відмову від прийняття спадщини на користь їх матері позивача по справі, а також у своїх заявах поданих до суду, не заперечували проти задоволення позову. Позивач по справі, як спадкоємець за законом, має намір прийняти спадщину у виді належної спадкодавцю квартири АДРЕСА_2 , про що подала відповідну заяву про прийняття спадщини, але у видачі свідоцтва про право на спадщину їй відмовлено, у зв`язку з тим, що згідно Інформаційної довідки з державного Реєстру речових прав відсутня інформація про те, що право власності на спадкову квартиру дійсно зареєстроване за спадкодавцем.

Суд враховує, що інші спадкоємці, які б прийняли спадщину у порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України шляхом спільного проживання відсутні.

Опираючись на вимоги Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» який регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав, суд зазначає, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно, згідно з ч. 1 ст. 2 Закону, це - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державний реєстр прав на нерухоме майно містить записи про зареєстровані речові права на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва, їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав, відомості та електронні копії документів, поданих у паперовій формі, або документи в електронній формі, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документи, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав на нерухоме майно у процесі проведення таких реєстраційних дій (ч.1 ст.12 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

У відповідності до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті у випадках, визначених статтею 28 цього Закону, та в інших випадках, визначених законом.

Це Закон почав свою дію після підписання 01.07.2004 року, а реєстраційне посвідчення на квартиру було видано у 1992 році, тобто до набрання чинності ЗУ «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень». На той час діяла Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966 року, затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР. Вказана інструкція втратила чинність у 1995 році на підставі наказу Держжитлокомунгоспу № 56 від 13.12.1995 року.

Відповідно до п. 23 вказаної Інструкції на підставі перевірених документів і свого висновку бюро технічної інвентаризації вносить відомості про право власності на будинок (домоволодіння) до реєстрової книги цього населеного пункту і проставляє на документів власника реєстраційний напис за встановленою формою. Якщо на документі про право особистої власності на будинок немає місця для реєстраційного напису, власникові надається реєстраційне посвідчення, яке є невід`ємною частиною правовстановлюючого документу.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 передбачено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права.

Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

Права власника майна підлягають захисту шляхом пред`явлення позову про визнання права на належне йому майно за умови, якщо власник не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб.

Судом встановлено, що спадкова квартира була зареєстрована за спадкодавцем, спадкоємець прийняла спадщину, своєчасно звернулася до нотаріуса, інші спадкоємці відмовилися від прийняття спадщини на її користь, але у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом позивачу було відмовлено, у зв`язку з тим, що інформація про реєстрацію права власності на квартиру була проведена на момент її придбання і, у зв`язку зі змінами у законодавстві не була адаптована до чинних на цей час вимог Закону.

За таких обставин, з урахуванням досліджених доказів по справі суд визнає, що наявні достатні підстави для визнання за позивачем права власності в порядку спадкування, таке визнання не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб і може бути прийняте, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Суд вирішує судові витрати в порядку ст. 141 ЦПК України, але позивач у своїй заяві на стягненні судових витрат не наполягає.

Керуючись ст. ст. 11, 15, 16, 319, 321, 328, 356-358, 1216, 1222, 1226, 1261, 1268, 1269 ЦК України, ст.ст. 10, 12, 13, 76, 81, 89, 141, 247, 259, 263-265, 268, 272, 354, 355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , рнокпп НОМЕР_2 , в порядку спадкування за законом після чоловіка ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Р. В. Піньковський