Номер провадження: 22-ц/813/8760/22
Головуючий у першій інстанції Мазун І. А.
Доповідач Воронцова Л. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.12.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Воронцової Л.П. (суддя-доповідач),

суддів: Ігнатенко П.Я.,? ?

Полікарпової О.М.,

за участю секретаря:? ? Кузьміч Г.Р.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 07 червня 2022 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Квартирно-експлуатаційного відділу (КЕВ) м. Одеси про визнання незаконним та скасування рішення, визнання незаконним та скасування наказу та зобов`язання вчинити певні дії.

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2021 року позивач звернулася до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначила, про те, що вона проходила військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

05 березня 2020 року наказом командира в/ч НОМЕР_2 № 9 звільнена у запас за п. а у зв`язку із закінченням строку контракту п. 2 ч. 5 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу».

03 квітня 2020 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 71 (по стройовій частині) звільнена у запас за п. «а» - у зв`язку із закінченням строку контракту і виключена із списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення.

Вислуга календарних років військової служби у Збройних Силах України становить 25 років 05 місяців.

Станом на день звільнення з військової служби вона перебувала на квартирному обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов у військовій частині НОМЕР_1 .

26 листопада 2020 року рішенням житлової комісії в/ч НОМЕР_1 (протокол № 14) позивачка була знята з квартирного обліку як потребуюча поліпшення житлових умов шляхом надання житлового приміщення для постійного проживання у зв`язку із звільненням у запас за п. «а» - (у зв`язку із закінченням строку контракту), п. 2 частини п`ятої ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Зазначає, що 30 листопада 2020 року командир в/ч НОМЕР_1 видав наказ (з адміністративно-господарської діяльності) № 132 «Про зняття з обліку військовослужбовців, як потребуючих поліпшення житлових умов шляхом надання житлового приміщення для постійного проживання та включення в списки на позачергове отримання жилого приміщення», п. 1.1. якого її знято з обліку військовослужбовців, як потребуючої поліпшення житлових умов шляхом надання житлового приміщення для постійного проживання в зв`язку із звільненням у запас із закінченням строку контракту.

Позивач вважає оскаржувані рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 та наказ командира військової частини НОМЕР_1 в частині, що стосується її, незаконними та просить:

- визнати незаконним та скасувати рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 , оформлене протоколом житлової комісії в/ч НОМЕР_1 № 14 від 26.11.2020 р. в частині зняття її з квартирного обліку, як потребуючої поліпшення житлових умов шляхом надання жилого приміщення для постійного проживання;

- визнати незаконним та скасувати п. 1.1 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) № 132 від 30.11.2020р. «Про взяття на облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення жилими приміщеннями та зняття з обліку військовослужбовців, як потребуючих поліпшення житлових умов шляхом надання приміщень для простійного проживання» в частині зняття її з квартирного обліку у зв`язку зі звільненням наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 05.03.2020р. № 9 з військової служби у запас за п.п. «а» (у зв`язку з закінченням строку контракту) п.2 ч.5 ст.26 Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу»;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 в особі житлової комісії поновити її на обліку військовослужбовців та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання;

- зобов`язати Квартирно-Експлуатаційний Відділ (КЕВ) м. Одеса поновити її а обліку військовослужбовців та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання та висвітлити дані щодо ОСОБА_1 , яка потребує поліпшення житлових умов шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання в зоні відповідальності, на офіційному веб-сайті Міноборони із додержанням вимог щодо захисту її персональних даних.

Рішенням суду Малиновського районного суду м. Одеси від 07 червня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визнано незаконними та скасувано рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 26 листопада 2021 р. (протокол № 14) про зняття ОСОБА_1 з обліку, як потребуючу поліпшення житлових умов шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання у зв`язку із звільненням у зв`язку із закінченням строку контракту, п. 1.1. наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 30 листопада 2020 р. № 132 «Про зняття з обліку військовослужбовців, як потребуючих поліпшення житлових умов шляхом надання житлового приміщення для постійного проживання та включення в списки на позачергове отримання жилого приміщення».

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 в особі житлової комісії поновити ОСОБА_1 на обліку військовослужбовців та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання

Зобов`язано Квартирно-Експлуатаційний Відділ (КЕВ) м. Одеса поновити ОСОБА_1 на обліку військовослужбовців та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання та висвітлити дані щодо ОСОБА_1 , яка потребує поліпшення житлових умов, шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання в зоні відповідальності, на офіційному веб-сайті Міноборони із додержанням вимог щодо захисту персональних даних ОСОБА_1 .

Не погоджуючись з рішенням суду? ?Військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, зазначаючи, що таке рішення прийнято із порушенням норм процесуального і матеріального права.

В обґрунтування скарги посилається на те, що позивач звільнена із військової служби у запас ЗСУ згідно наказу командира військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України від 11.08.2020 року у зв`язку із закінченням строку дії контракту, що позбавляє її права залишатися на квартирному обліку військової частини НОМЕР_1 , оскільки підставою для звільнення в запас було закінчення строку дії контракту, а не вік, стан здоров`я або скорочення штатів чи проведення інших організаційний заходів, як передбачено приписами ст. 12 Закону України Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (в редакції станом на момент звільнення згідно наказу командира військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України від 05.03.2020 року), п. 29 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями затвердженого постановою Кабінету * Міністрів України від 03,08,06 №1081.

Вказує на те, що відповідно до ст, 40 ЖК України громадяни знімаються з обліку потребуючих поліпшення житлових умов у випадках припинення трудових відносин з підприємством, установою, організацією особи, яка перебуває на обліку за місцем роботи, крім випадків, передбачених законодавством Союзу PCP, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української PCP, крім того, листом Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України від 18.09.17р. за №303/4/1852 роз`яснено, що залишення на квартирному обліку осіб звільнених з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту, законодавством не передбачено.

Тобто, лише при умові звільнення з військової служби в запас за віком військовослужбовець залишається на обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за його бажанням грошової компенсації за належне йому для отримання жиле приміщення, тоді як вбачається з позовної заяви ОСОБА_1 їй була призначена пенсія за вислугу років та звільнено в запас у зв`язку з закінченням контракту, що виключає підстави для залишення її на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов.

Тому, протоколом №14 засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 26.11.2020 року відповідно до вимог ст. 12 Закону України Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (в редакції станом на 05.03.2020 року) позивачку було знято з обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов, так як вона була звільнена з військової служби у зв`язку з закінченням строку контакту.

Скаржник вказує на те, що дія нової редакції ст.12 Закону України Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 30.03.2021 року не розповсюджується на момент звільнення позивача 05.03.2020 року.

Просить скасувати рішення суду, ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 ? відмовити у повному обсязі.

В судовому засіданні апеляційної інстанції адвокат Судаков В.В., який діє від імені ОСОБА_1 заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, просив її відхилити, рішення суду залишити без змін.

Представник Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення суду скасувати.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників справи до суду не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи що з`явилися, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 проходила військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , відповідно до наказу командира ВЧ НОМЕР_2 № 9 від 05 березня 2020 року була звільнена у запас на підставі підпункту «а» частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`зку із закінченням строку контракту) (а.с. 5)
З 03 квітня 2020 року її виключено зі списків особового складу частини всіх видів забезпечення та направлено для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 . (а.с. 6)
Календарна вислуга років позивача у Збройних Силах України становить 25 роки 05 місяців, пільгова не має. (а.с. 6)
Позивачу виплачено премію , передбачену наказом МОУ від 07 червня 2018 року № 260 та постановою КАБМІН України від 30 липня 2017 року № 704 у розмірі 84 % посадового окладу, надбавку за особливості проходження служби у розмірі 78 % від посадового окладу з урахуванням окладу за військове звання та надбавки за вислугу років за період з 01 по 03 квітня 2020 року. Виплачено винагороду за несення бойового чергування у квітні 2020 року за одне чергування у сумі 105,60 грн. Виплачено одноразову грошову допомогу по звільненню, відповідно до постанови КАБМІН України від 17 липня 1992 року № 393, за 25 календарних років у сумі 187 385, 00 гривень. (а.с. 6)
З витягу з наказу ВЧ НОМЕР_1 № 71 від 03.04.2020 року позивач постійним або службовим житлом не забезпечувалася. (а.с. 6)
Рішенням житлової комісії ВЧ НОМЕР_1 , оформленого протоколом № 14 від 26 листопада 2020 року було вирішено питання про зняття ОСОБА_1 з обліку (у зв`язку із закінченням строку контракту), як потребуючої поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання. (а.с. 8)
Рішенням житлової комісії ВЧ НОМЕР_3 , оформленого протоколом № 132 від 30 листопада 2020 року на підставі Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями (затвердженої наказом Міністра оборони України від 31.07.2018 року № 380) знято старшого лейтенанта запасу ОСОБА_1 з квартирного обліку, як потребуючу поліплення житлових умов шляхом надання жилого приміщення для постійного проживання, в зв`зку зі звільненням наказом командира ВЧ НОМЕР_2 (по особовому складу) від 05 березня 2020 року № 9 з військової служби в запас за підпунком а (у зв`язку із закінченням строку контракту) пункту два частини п`ятої ст. 26 ЗУ Про військовий обов`язок і військову службу. (а.с. 9)
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
У статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року та протоколи до неї (далі - Конвенція), а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Відповідно до положень статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають, із цивільних, трудових, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.
Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.
Адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір (пункт 1 частини першої статті 4 КАС України).
Публічно-правовий спір - це, зокрема спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (пункт 2 частини першої статті 4 КАС України).
Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).
Отже, до юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома чи більше суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у правовідносинах, в яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний (зобов`язані) виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції, виходив з того, що ОСОБА_1 звернулася з позовом для захисту своїх житлових прав.
Однак при цьому суд залишив поза увагою, що в обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилалася на порушення її прав та гарантій військовослужбовця, а саме невиконання відповідачем обов`язку забезпечення належним жилим приміщенням (зняття з обліку військовослужбовців, як потребуючих поліпшення житлових умов шляхом надання житлового приміщення для постійного проживання та включення в списки на позачергове отримання жилого приміщення), який є складовою системи соціального захисту військовослужбовців відповідно до приписів Конституції України та Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації (абзац другий частини другої статті 1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).
Держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (абзац перший пункту 1 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»). Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства (абзац третій пункту 1 цієї статті).
Забезпечення жилими приміщеннями здійснюється шляхом: надання службових жилих приміщень військовослужбовцям; надання для постійного проживання один раз протягом усього часу проходження військової служби жилого приміщення новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб військовослужбовцям та особам, звільненим з військової служби, які перебувають на квартирному обліку за останнім місцем проходження військової служби; надання за згодою військовослужбовця кредиту або грошової компенсації за належне йому для отримання жиле приміщення; участі військовослужбовців та членів їх сімей у державних цільових програмах забезпечення громадян доступним житлом відповідно до законодавства (за їх бажанням); надання жилої площі у гуртожитках курсантам і військовослужбовцям та працівникам ЗС України; надання місць у спеціально пристосованих казармах у розташуванні військової частини військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом і не перебувають у шлюбі; оренди жилого приміщення військовослужбовцям офіцерського складу (пункт 1.3 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженою наказом Міністерства оборони України № 380 від 31.07.2018 року, яка діяла на час прийняття оспорюваного рішення (далі - Інструкція)).
З метою дотримання вимог чинного законодавства під час ведення обліку військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов, розподілу жилої площі, призначеної для постійного проживання, участі в розподілі службового жилого приміщення та контролю за використанням жилого приміщення в органах військового управління, військових частинах, військових навчальних закладах, установах та організаціях, гарнізонах створюються житлові комісії (пункт 1.6 Інструкції).
Отже, у спірних правовідносинах відповідач наділений повноваженнями приймати рішення, що впливають на можливість реалізації позивачем соціальних гарантій в силу його особливого статусу, визначеного Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», тобто внаслідок проходження ним публічної служби, різновидом якої є служба військова.
У постанові від 08 червня 2022 року в справі № 362/643/21 (провадження № 14-32цс22) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що спори щодо оскарження особами з числа військовослужбовців рішень, дій чи бездіяльності відомчих житлових (житлово-побутових, з контролю за розподілом житла) комісій є спорами з приводу проходження позивачами військової служби як різновиду служби публічної. Саме у зв`язку з останньою держава передбачила відповідні соціальні гарантії, а також порядок їх реалізації. Отже, такі спори належать до юрисдикції адміністративних судів.
З огляду на викладене, оскільки право, яке позивач вважає порушеним, вона набула саме у зв`язку з проходженням військової служби, тобто спір у цій справі виник з приводу можливості реалізації позивачем права на соціальну гарантію, надану їй в силу особливого статусу військовослужбовця, такий спір є публічно-правовим, а тому підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.
Таких же висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 10 серпня 2022 року у справі № 279/5240/18 (провадження 61-11930св20), від 27 липня 2022 року в справі № 569/5974/20 (провадження № 61-17489св21), від 21 вересня 2022 року в справі № 456/694/20 (провадження № 61-12952св21).
Суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України).
Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги (частина друга статті 377 ЦПК України).
Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, судове рішення - скасуванню, а провадження у справі - закриттю.
На виконання вимог частини першої статті 256 ЦПК України колегія суддів, вважає за необхідне роз`яснити ОСОБА_1 , що розгляд справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду, і вона має право протягом десяти днів з дня отримання нею відповідної постанови звернутися до суду апеляційної інстанції із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.
Керуючись статтями 255, 256, 377, 381-384 ЦПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.
Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 07 червня 2022 року скасувати.
Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Квартирно-експлуатаційного відділу (КЕВ) м. Одеси про визнання незаконним та скасування рішення, визнання незаконним та скасування наказу та зобов`язання вчинити певні дії закрити.
Роз`яснити ОСОБА_1 , що розгляд справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду. Протягом десяти днів з дня отримання постанови вона має право звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий Л.П. Воронцова

Судді П.Я. Ігнатенко
О.М. Полікарпова
Повний текст постанови складено 22 грудня 2022 року.