КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

27 грудня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сліпченка О.І., суддів Сушко Л.П., Суханової Є.М.

за участю секретаря: Даньшиної І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 07 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про зобов`язання зареєструвати місце проживання.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд,-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся з вищенаведеним позовом, який обґрунтовував тим, що 18 листопада 2020 року ним до Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації подано заяву про реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 до якої позивачем було надано всі необхідні документи.

Однак, 18 листопада 2020 року Відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації відмовлено позивачу у реєстрації місця проживання оскільки позивачем було подано не повний пакет документів, а саме: відсутній ордер на житлове приміщення, виданий Дніпровською районною в місті Києві державною адміністрацією відповідно до розпорядження Київської міської державної адміністрації від 25 травня 2005 року № 859 «Про будинок АДРЕСА_2 » та відсутня відмітка у військовому квитку про взяття на військовий облік.

Позивач вважає відмову відповідача у реєстрації місця проживання відповідача безпідставною та неправомірною та просив зобов`язати Дніпровську районну в місті Києві державну адміністрацію зареєструвати місце проживання ОСОБА_1 за вищенаведеною адресою.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 07 червня 2022 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Вказує, що судом першої інстанції не надано оцінку, що відповідач не надав жодних доказів, які б свідчили про наявність повноважень на управління і розпорядження будинком АДРЕСА_2 та у військовому квитку міститься відмітка про взяття на військовий облік у ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позицію свого довірителя.

Інші належним чином повідомлені інші учасники справи не з`явились.

У відповідності до вимог ст.ст. 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем під час звернення із заявою про реєстрацію місця проживання було подано не всі необхідні документи, визначені Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» та Правилами реєстрації місця проживання, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 207 від 02 березня 2016 року.

Колегія суддів погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 18 листопада 2020 року Відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації відмовлено позивачу у реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки позивачем було подано не повний пакет документів, а саме: відсутній ордер на житлове приміщення, виданий Дніпровською районною в місті Києві державною адміністрацією відповідно до розпорядження Київської міської державної адміністрації від 25 травня 2005 року № 859 «Про будинок АДРЕСА_2 » та відсутня відмітка у військовому квитку про взяття на військовий облік.

Відмітка про взяття на військовий облік у ІНФОРМАЦІЯ_1 була зроблена 02 лютого 2021 року, тобто після звернення позивача із заявою про реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 53 зв.).

Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина 1 статті 15 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 310 ЦК України визначено, що фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частин першої статті 6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Батьки або інші законні представники зобов`язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання.

Для реєстрації особа або її представник подає органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг): письмову заяву; документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16-річного віку, подається свідоцтво про народження; квитанцію про сплату адміністративного збору; документи, що підтверджують право на проживання в житлі, перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту, проходження служби у військовій частині, адреса яких зазначається під час реєстрації; військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку).

Пунктом 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №207 від 02.03.2016 визначено, що для реєстрації місця проживання особа подає, зокрема, документи, що підтверджують право на проживання в житлі, - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї (зазначені документи або згода не вимагаються при реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей за адресою реєстрації місця проживання батьків/одного з батьків або законного представника/представників).

Згідно ст.38 «Про військовий обов`язок та військову службу» передбачено, що органи реєстрації місця проживання здійснюють реєстрацію (зняття з реєстрації) місця проживання призовників і військовозобов`язаних лише в разі наявності в їх військово-облікових документах позначок районних (міських) військових комісаріатів про зняття з військового обліку або перебування на військовому обліку за місцем проживання.

Місцевий суд вірно зазначив, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження свого порушеного права відповідачем.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачу було відмовлено в здійсненні реєстрації у зв`язку із відсутністю ордера на житлове приміщення, виданого Дніпровською районною в місті Києві державною адміністрацією відповідно до розпорядження Київської міської державної адміністрації від 25 травня 2005 року № 859 «Про будинок АДРЕСА_2 », а також відсутня відмітка у військовому квитку про взяття на військовий облік.

Вказані обставини не спростовані в апеляційній скарзі.

Посилання позивача на належність долученого ордеру на житлове приміщення, не приймаються до уваги, оскільки він не відповідає вимогам розпорядження Київської міської державної адміністрації від 25 травня 2005 року № 859 «Про будинок АДРЕСА_2 ».

Крім того, слушним є посилання місцевого суду на те, що відмітка про взяття на військовий облік у ІНФОРМАЦІЯ_1 була зроблена після звернення позивача із заявою про реєстрацію місця проживання, при цьому вимогами законодавства передбачена реєстрація місця проживання в разі наявності в військово-облікових документах особи позначок районних (міських) військових комісаріатів про зняття з військового обліку або перебування на військовому обліку за місцем проживання.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене судове рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 07 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено «28» грудня 2022 року.

Головуючий

Судді: