П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2022 року м. Київ

Справа № 759/8707/20

Провадження: № 22-ц/824/2274/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.,

суддів Андрієнко А.М., Нежури В.А.,

секретар Івасенко І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 05 листопада 2021 року, ухвалене під головуванням судді Войтенко Ю.В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи: Святошинський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, ОСОБА_6 , про виключення відомостей про батьківство з актового запису,

у с т а н о в и в:

У травні 2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що ОСОБА_7 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 з 27.09.1986 року по 29.06.1993 року. Від шлюбу у них народився син, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Ленінградського районного суду міста Києва від 29.06.1993 року цей шлюб було розірвано, а за ініціативою ОСОБА_5 в рішенні було зазначено про те, що сторони припинили сімейні стосунки в грудні 1991 року. З 1991 року ОСОБА_5 підтримувала фактичні шлюбні стосунки з ОСОБА_6 , який є біологічним батьком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Стверджують, що ОСОБА_5 без згоди, відома та письмової заяви ОСОБА_7 внесла його як батька при оформленні сина ОСОБА_8 . При цьому, ОСОБА_7 не сплачував аліменти на утримання ОСОБА_8 , не брав участі у його вихованні. Водночас, і ОСОБА_8 не цікавився станом здоров`я ОСОБА_7 , не надавав йому допомоги. ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_7 . Після його смерті відкрилася спадщина. Зазначають, що лише після подання ОСОБА_8 заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 , вони дізналися про те, що ОСОБА_7 було записано батьком ОСОБА_8 . Просили визнати померлого ОСОБА_7 таким, що не є біологічним батьком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , виключити відомості про ОСОБА_7 як батька ОСОБА_8 з актового запису №529 про народження дитини, зареєстрованого Відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві 23.03.1995 року.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 05 листопада 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_8 відмовлено.

Не погодившись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що ОСОБА_7 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 з 27.09.1986 року по 29.06.1993 року. Від шлюбу в них народився син - ОСОБА_2 . Рішенням Ленінградського районного суду міста Києва від 29.06.1993 року цей шлюб було розірвано. Цим же рішенням було встановлено, що сторони мають одну дитину. Крім того, із вказаного рішення вбачається, що ініціатором розірвання шлюбу була ОСОБА_5 . Судом також було встановлено, що шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 існував формально, з грудня 1991 року вони припинили сімейні стосунки, а з квітня 1993 року вони повністю припинили шлюбні стосунки. Зазначила, що ОСОБА_5 в судовому засіданні не заперечувала той факт, що з 1991 року підтримувала фактичні шлюбні стосунки з ОСОБА_6 , а ОСОБА_8 підтвердив той факт, що ОСОБА_6 є його біологічним батьком. Вказала, що реєстрація народження ОСОБА_8 була проведена відповідно до ст. 133 СК України за заявою ОСОБА_5 , заяви від ОСОБА_7 не було. Також відмітила, що актові записи про народження ОСОБА_8 та про розірвання шлюбу між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 були здійснені в один і той же день - 23.03.1995 року. Стверджувала, що ОСОБА_7 не спілкувався з ОСОБА_8 , не сплачував аліменти, не приймав участі у його вихованні. У зв`язку з цим позивачі не знали про той факт, що ОСОБА_7 був записаний батьком ОСОБА_8 . Окрім того відмітила, що покази свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не можна приймати до уваги, оскільки вони суперечать доказам, отриманим в процесі розгляду справи, та не співпадають з діями ОСОБА_5 . Посилалась на ст. 137 СК України, згідно якої якщо через поважні причини особа не знала про те, що записана батьком дитини, і померла, оспорити батьківство можуть її спадкоємці: дружина, батьки та діти.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 17 січня 2022 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

ІНФОРМАЦІЯ_5 відповідач ОСОБА_8 помер.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 26 вересня 2022 року допущено до участі у справі правонаступників ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , законним представником якого є ОСОБА_3 .

В судовому засіданні ОСОБА_8 , ОСОБА_1 та її адвокат Волошин О. В. підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Адвокат Бондар А. В. в інтересах ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_4 заперечував проти апеляційної скарги та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Вислухавши пояснення учасників справи, які з`явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_7 (а.с.5,6), а позивач ОСОБА_8 є сином ОСОБА_7 (а.с.7).

ОСОБА_7 та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб 27.09.1986 року у відділі Загсу Ленінградського району м. Києва (а.с.8).

Вказаний шлюб було розірвано 23 березня 1995 року (а.с.8, 9).

У відповідності до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису при народженні 23.03.1995 Відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві складено актовий запис №529 про народження ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_4 . Відомості про батька ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.44-46).

ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.10).

Після його смерті відкрилась спадщина.

Відповідно до довідки приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Зубко І. В., від 27.04.2020 року, спадкоємцями ОСОБА_7 за законом є: мати померлого: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ; син померлого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 ; син померлого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.14).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачами не було доведено, що померлий ОСОБА_7 не знав про те, що записаний батьком ОСОБА_8 .

Перевіряючи вказані висновки суду першої інстанції, колегія суддів ураховує наступне.

Згідно з ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

На час розірвання шлюбу між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , припинення шлюбу регулювалось главою 7 КпШС (в редакції 1969 року).

Згідно вимог ст.44 КпШС України, шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах реєстрації актів громадянського стану.

Відповідно до ст. 52 КпШС, походження дитини від батьків, які перебувають між собою в шлюбі, засвідчується записом про шлюб батьків.

Батько і мати, які перебувають у шлюбі між собою, записуютьсябатьками дитини в книзі записів народжень за заявою будь-кого з них (стаття 54 КпШС).

Згідно ст. 56 КпШС, Особа, записана як батько або як мати дитини в книзі записів народжень або особа, яка фактично є батьком дитини, в разі смерті матері чи позбавлення її батьківських прав має право оспорити проведений запис протягом року з того часу, коли їй стало або повинно було стати відомо про проведений запис. Якщо до цього часу особа, записана як батько або як мати, була неповнолітньою, річний строк обчислюється з часу досягнення нею вісімнадцяти років.

Особа, записана батьком дитини за її заявою або за спільною заявою з матір`ю дитини, не має права оспорювати батьківство, якщо в момент подачі заяви їй було відомо, що вона фактично не є батьком цієї дитини.

Чоловік, який дав письмову згоду на запліднення своєї дружини за допомогою донора, записується батьком народженої нею дитини і не має права оспорювати проведений запис.

Дружина, яка дала письмову згоду своєму чоловіку на запліднення та народження дитини іншою жінкою (донором), записується матір`ю цієї дитини і не має права оспорювати проведений запис.

01 січня 2004 року набув чинності СК України.

За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто, не раніше 01 січня 2004 року. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права й обов`язки визначаються на підставах, передбачених СК України.

Згідно ч.ч. 1, 3, 4 ст. 136 СК України, особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини.

Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття.

Оспорювання батьківства неможливе у разі смерті дитини.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України, якщо той, хто записаний батьком дитини, помер до народження дитини, оспорити його батьківство мають право його спадкоємці, за умови подання ним за життя до нотаріуса заяви про невизнання свого батьківства.

Якщо той, хто записаний батьком дитини, помер після пред`явлення ним позову про виключення свого імені як батька з актового запису про народження дитини, позовну заяву можуть підтримати в суді його спадкоємці.

Якщо через поважні причини особа не знала про те, що записана батьком дитини, і померла, оспорити батьківство можуть її спадкоємці: дружина, батьки та діти. До вимоги про виключення запису про особу як батька дитини з актового запису про народження дитини позовна давність не застосовується.

Аналіз наведених норм матеріального права свідчить про те, що оспорення батьківства заборонено в будь-якому випадку після досягнення дитиною повноліття.

У цій нормі сконцентровано прагнення до збереження status quo між особою і тим, хто записаний іі батьком, на весь наступний час після досягнення нею повноліття.

Закон позбавляє можливості оспорювати батьківство того, хто знав, що не є батьком дитини, але за його згодою був зареєстрований ним.

За життя особи, записаної батьком дитини, ніхто інший, крім нього самого, оспорити батьківство не має права, за винятком випадків, встановлених статтею ст. 138 СК України.

Із загального правила про недопустимість оспорення батьківства після смерті особи, яка записана батьком дитини, стаття 137 СК України встановлює лише три винятки, а саме: 1) подання ним письмового заперечення свого батьківства до народження дитини; 2) пред`явлення ним за життя позову до суду про виключення запису про нього як батька дитини; 3) відсутності у нього, з поважних причин, інформації про запис батьком дитини.

Тобто, за інших обставин ніхто не може оспорити чуже батьківство, навіть за наявності для цього вагомих доказів.

У випадках, зазначених у частинах першій-третій статті 137 СК України, оспорення батьківства неможливе після досягнення дитиною повноліття або у разі її смерті до цього моменту.

Як убачається із матеріалів справи, на час пред`явлення ОСОБА_1 та ОСОБА_8 вказаного позову померлому відповідачу ОСОБА_8 було 25 років, тобто, він був таким, що набув повноліття. Вказані обставини виключають право на оспорення батьківства померлого ОСОБА_8 .

Суд першої інстанції по суті дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову, проте не звернув уваги на те, що відповідач у справі набув повноліття у 2014 році, що виключає можливість оспорення його батьківства будь-ким.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ч. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

З огляду на вищенаведене, рішення суду першої інстанції підлягає зміні шляхом викладення його мотивувальної частини у редакції цієї постанови, а відтак апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України,суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 05 листопада 2021 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції з підстав, визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 21 грудня 2022 року.

Головуючий Т.О. Невідома

Судді А. М. Андрієнко

В. А. Нежура