Справа № 127/453/22
Провадження № 22-ц/801/1943/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Воробйов В. В.
Доповідач:Денишенко Т. О.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2022 рокуСправа № 127/453/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Денишенко Т. О.,

суддів Голоти Л. О., Рибчинського В. П.,

розглянувши за правилами, встановленими для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, у приміщенні апеляційного суду цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2

про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продов-

жує навчання,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького місь-кого суду Вінницької області від 19 вересня 2022 року, ухвалене у приміщенні суду у м. Він-ниці за головування судді Воробйова В. В., повний текст якого складений 23 вересня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

10 січня 2022 року ОСОБА_1 звернулася у Вінницький міський суд Вінницької області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Позовні вимоги умотивовані наступними обставинами. Позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем до 26 січня 2007 року. У шлюбі сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 , який є інвалідом дитинства. На даний час дитина є повнолітньою, однак, продовжує навчатися у Державному професійно-технічному навчальному закладі «Вінницьке міжрегіональне учили-ще» на денній формі навчання, тому не має змоги влаштуватися на роботу аби самостійно отримувати заробіток на власне утримання. Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 25 червня 2019 року ОСОБА_2 позбавлений батьківських прав відносно сина ОСОБА_4 , місце працевлаштування відповідача позивачці не відоме та він має нерегулярний, мінливий дохід. Оскільки син ОСОБА_1 потребує матеріаль-ної допомоги, то позивачка звернулася до суду з даним позовом, просила стягнути з ОСОБА_5 на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який продовжує навчання у Державному професійно-технічному нав-чальному закладі «Вінницьке міжрегіональне училище» у розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходу/заробітку, щомісячно, починаючи з дати подання позову до суду і до закінчення навчання, чи до досягнення сином 23-річного віку, у залежності від того, яка з цих обставин настане першою.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19 вересня 2022 року позов задоволений, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку ( доходу ) відповідача щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з позовом, тобто з 10 січня 2022 року, на період навчання сина на денній формі у Державному професійно-технічному навчальному закладі «Вінницьке між-регіональне вище професійне училище», і до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення сином 23-х років. Стягнуто з ОСОБА_2 у дохід держави 992,40 гривні судового збору. Рішення у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущене судом до негайного виконання.

Не погоджуючись із таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 ос-каржує його в апеляційному порядку, просить дане рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Скаржник вважає оскаржуване рішення незакон-ним, необґрунтованим, ухваленим за неповного з`ясування судом обставин справи, невід-повідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм матеріального та процесу-ального права. ОСОБА_2 зазначає, що не визнає ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , своїм сином. Проте, суд першої інстанції не урахував, що 23 лютого 2022 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом про оспорення батьківства та виключення з актового запису про народження дитини відомостей про нього як батька. У оскаржуваному рішенні вказується, що дитина проживає разом із матір`ю по АДРЕСА_1 , хоча дитина навчається у навчаль-ному закладі у м. Вінниці, тому скаржник вважає таку інформацію неправдивою, одночасно зазначаючи, що, наразі, позивачка з сином перебувають за кордоном. Крім того, суд першої інстанції помилково, на думку скаржника, не врахував правдивих показань свідка ОСОБА_7 , тоді як його показання, а також відзив на позов є належними доказами обставин, на які посилався відповідач. Натомість ані позивачка, ані її представник докази разом із позовною заявою не подали.

Встановленим цивільним процесуальним законом правом, забезпеченим ухвалою апе-ляційного суду від 27 жовтня 2022 року, на подання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не скористалася, її відзив апеляційному суду не надходив.

Колегія суддів апеляційного суду, переглянувши у відповідності до частини першої статті 369 ЦПК України дану цивільну справу за наявними у ній матеріалами та доказами, ретельно проаналізувавши у сукупності наявні в ній позиції сторін, перевіривши законність, обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з нормами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрун-туватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції цілком відповідає зазначеним вимогам.

Судом установлено, що відповідно до виданого повторно 08 липня 2020 року свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 , шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_1 розірваний 26 січня 2007 року, про що складений актовий запис № 122. Згідно із сві-доцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим повторно 08 липня 2020 року, від-повідач є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , інваліда з дитинства, який має 3 групу інвалідності, перебував на стаціонарному лікуванні у Комунальному некомерційному підприємстві «Вінницька обласна клінічна психоневрологіч-на лікарня ім. акад. О. І. Ющенка Вінницької обласної ради» з 29 червня 2021 року по 13 липня 2021 року для лікування встановленого діагнозу.

Згідно з довідками Уладівської сільської ради Літинського району Він-ницької області від 31 серпня 2018 року № 855, Іванівської сільської ради Уладівського старостинського округу Калинівського району Вінницької області від 06 жовтня 2021 року № 1341 ОСОБА_9 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 разом із позивачкою ОСОБА_1 . Слід зазначити, що факт прожи-вання матері разом із сином однією сім`єю відповідачем не заперечується.

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 25 червня 2019 року у справі № 127/1464/19 ОСОБА_2 позбавлений батьківських прав щодо дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до довідки Державного професійно-технічного навчального закладу «Він-ницьке міжрегіональне вище професійне училище» від 06 жовтня 2021 року № 016 ОСОБА_9 навчається у вказаному навчальному закладі на денній бюджетній формі навчання за спеціальністю «Оператор комп`ютерного набору. Оператор комп`ютерної верстки»; період навчання становить з 01 вересня 2020 року по 30 червня 2022 року.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, керуючись статтями 7, 166, 199, 200 СК України, виходив із того, що дитина проживає разом з матір`ю, перебуває на її утри-манні та продовжує навчання, що потребує значних коштів. У відповідача на утриманні від-сутні інші неповнолітні та непрацездатні особи. Відповідно суд визнав можливим встано-вити до сплати аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку ( доходу ) ОСОБА_10 щомісячно, оскільки таке рішення буде розумним, справедливим та зваженим.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погоджуєть-ся, оскільки він є правильним, об`єктивним, зробленим з урахуванням усіх фактичних об-ставин цієї справи.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, мо-рального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, не-суть основну відповідальність за забезпечення у межах своїх здібностей і фінансових можли-востей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За нормами частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини ( аліменти ) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і ( або ) у твердій грошовій сумі. Статтями 181, 182 СК України встановлено, що за відсутності домовленості між батьками про спосіб виконання ними обов`язку з утримання дитини розмір аліментів визначається судом з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини, стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інших обставин, що мають істотне значення. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатися за домовленістю між батьками або за рішенням суду.

Статтею 199 СК України визначено, що, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку із цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утриму-вати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

За змістом статей 191, 200 СК України аліменти присуджуються рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і ( або ) у частці від заробітку ( доходу ) платника аліментів. Частина заробітку ( доходу ) матері, батька, яка стягуватиметься як аліменти на повнолітніх дочку, сина визначається судом з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При цьому СК України виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітнім сину чи доньці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх дитина.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касацій-ного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 зроблений висновок по застосуванню статті 199 СК України, який полягає в тому, що «обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: похо-дження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку ( усиновлення ); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу ( батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину )». Ана-логічний висновок міститься у пункті двадцятому постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Слід звернути увагу на те, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини ( частина друга статті 166 СК України ), у тому числі повнолітнього сина.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, установивши, що ОСОБА_3 о 30 червня 2022 року навчався на денному відділенні у Державному професійно-технічному навчальному закладі «Вінницьке міжрегіональне вище професійне училище» та у період навчання потребував витрат саме у зв`язку із такою зайнятістю, а відповідач як батько повнолітнього сина зобов'-язаний його матеріально утримувати та взмозі надавати матеріальну допомогу, дійшов правильного, обгрунтованого висновку щодо наявності законних підстав для застосування у вирішенні цієї справи статті 199 СК України.

Щодо аргументів апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що судом першої інстанції не ураховано оспорювання ним батьківства щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та його клопотання про долучення доказів, а саме ухвал суду першої інстанції про відкриття провадження з цього приводу, то апеляційний суд убачає доцільним зазначити наступне. Статтею 367 ЦПК України визначені межі розгляду справи апеляційним судом, який переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та пере-віряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі; докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Як слідує із матеріалів справи, на час її розгляду судом першої інстанції доказів, що у провадженні суду перебуває справа про оспорювання ОСОБА_2 батьківства, ос-таннім надано не було. Відповідні докази, а саме копії ухвал від 19 жовтня 2022 року про передачу позовної заяви за підсудністю та від 28 листопада 2022 року про відкриття прова-дження у справі подані ОСОБА_2 лише на стадії апеляційного перегляду судового рішення, тому не можуть бути узяті судом до уваги і ураховуватися при наданні оцінки законності рішення суду першої інстанції. Тим паче, що надані відповідачем ухвали місцевих загальних судів постановлені після ухвалення рішення про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина у період його навчання. Однак, слід зазначити, що наявність у прова-дженні суду позову про оспорювання батьків-ства не є перешкодою для вирішення спору про стягнення аліментів з особи, яка записана, зокрема, батьком дитини. Натомість ухвалене су-дом рішення щодо батьківства може слугувати підставою для подальшого перегляду судо-вого рішення у відповідності до чинних норм ЦПК України.

Не заслуговують на увагу й доводи апеляційної скарги стосовно протиріч у місці про-живання ОСОБА_3 у с. Уладівка Літинського ( у даний час Калинівського) району Вінницької області та неможливості у зв`язку із цим навчання у м. Вінниці, оскільки ре-єстрація місця проживання повнолітнього сина не може впливати на обрання місця знахо-дження навчального закладу для здобуття освіти, не може слугувати самостійною окремою підставою для відмови у позові щодо стягнення аліментів на повнолітнього сина, який про-довжує навчання.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду визнає доводи апеляційної скарги відповідача такими, що не заслуговують на увагу, вони не є достатніми, суттєвими для задоволення апеляційної скарги відповідача та скасування правильного, законного су-дового рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права. Ці доводи скарги об`єктивно є такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, свідчать про незгоду скаржника із висновками суду першої інстанції, викладеними в оскаржуваному судовому рішенні.

Статтею 375 ЦПК України установлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляцій-ну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись нормами статей 367 - 369, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 вересня 2022 рокуу цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другої частини третьої статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Т. О. Денишенко

Судді Л. О. Голота

В. П. Рибчинський