Справа № 206/544/22
Провадження № 2/206/466/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.06.2022 Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючий суддя Поштаренко О.В.

за участю:

секретаря судового засідання Дерця В.С.

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання протиправним та скасування наказу про відсторонення від роботи та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу в зв`язку з відстороненням від роботи,

ВСТАНОВИВ:

10.02.2022 до Самарського районного суду міста Дніпропетровська надійшла позовна заява від позивача ОСОБА_1 до відповідача АТ «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ», в якому просить суд:

- визнати незаконним та скасувати наказ про відсторонення від роботи ОСОБА_1 від 02.02.2022 №58/ос;

- зобов`язати Акціонерне товариство «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» виплатити ОСОБА_1 невиплачену заробітну плату за час незаконного відсторонення від роботи.

І. Стислий виклад позиції позивача, відповідача.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що працює в структурному підрозділі «Локомотивне депо Нижньодніпровськ Вузол» регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» на посаді машиніста тепловоза цеха експлуатації. Згідно з Наказом № 58/ос від 02.02.2022 позивач був відсторонений від роботи з 02.02.2022 на час відсутності щеплення від СОVID-19, без збереження заробітної плати. Позивач не погодився, проте був з ним ознайомлений 02.02.2022 і надав свою письмову заяву про відмову від вакцинації від хвороби COVID 19 та про незаконність примушування до вакцинації під загрозою відсторонення позивача від роботи. Вимога відповідача до позивача про надання доказів проведення відносно нього якихось медичних маніпуляцій (проведення щеплень) є незаконною. Отже, з наказом позивач не згоден, вважає його незаконним та таким, що підлягає скасуванню (а.с.1-11).

У відповіді на відзив, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу в зв`язку з відстороненням, не з його вини, починаючи з дати відсторонення від роботи (02.02.2022) по день фактичного розрахунку, виходячи з його середньоденної заробітної плати.

При цьому надав обґрунтування суми середнього заробітку за час відсторонення від роботи наступним розрахунком: у січні 2022 року Позивач перебував у відпустці (22.12.2021-02.02.2022), розрахунок середньої заробітної плати здійснено згідно з даних про заробітну плату позивача за 2 місяці, що передували відпустці, тобто за листопад і грудень 2021 року, таким чином, у листопаді 2021 року заробітна плата позивача становила 16 169,15 грн, у грудні 2021 року - 17060,76 грн. середня заробітна плата працівника складає (16 169,15 + 17060,76)/ 2 = 16 614,96 грн. У листопаді було 22 робочих дня, у грудні 15 робочих днів, середня кількість робочих днів позивача складає (22+15)/ 2 = 18,5 робочих днів. Середньоденна заробітня плата позивача складає 16 614,96 / 18,5 = 898,11 грн. Позивач просить стягнути на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу в зв`язку з відстороненням, не з його вини, починаючи з дати відсторонення від роботи (02.02.2022) по день фактичного розрахунку, виходячи з його середньоденної заробітної плати, а саме 19 робочих днів за лютий 2022 року, 17 робочих днів за березень 2022 року, 17 днів квітня 2022 року, а отже сума невиплаченого середнього заробітку за період відсторонення від роботи становить 52988,49 грн. (898,11х59) (а.с. 86).

Представник відповідача надав відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позовних вимог заперечував, зазначивши наступне, видаючи наказ від 02.02.2022 №58/ос, про відсторонення від роботи позивача відповідач діяв в межах та у спосіб визначений законодавством України. Вимога про стягнення середнього заробітку за час відсторонення позивача від роботи є похідною від позовних вимог про скасування наказу, то і позовні вимоги в цій частині, на думку відповідача, є необґрунтованими, недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню (а.с. 51-58).

Дія наказу Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 №2153 призупинена відповідно до Наказу Міністерства охорони здоров`я України від 25.02.2022 №380, у зв`язку з чим відповідно до наказу від 28.03.2022 №130/ОС ОСОБА_1 допущений до роботи з 26.02.2022 (а.с. 59).

Відповідно до наказу від 25.02.2022 № 72/Н для працівників підрозділів регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» з 24.02.2022 введено режим простою у зв`язку з введенням воєнного стану в Україні відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 (з усіма змінами та доповненнями). (а.с. 60).

Відповідно до ч.1 ст. 113 Кодексу законів про працю України з 26.02.2022 оплата праці Позивача здійснюється у розмірі не менше 2/3 її тарифної ставки (окладу).

Окрім того відповідач подав письмові пояснення та зазначив, що з розрахунком позивача від 25.05.2022 стосовно невиплаченого середнього заробітку позивачу частково не погоджується, а саме в тому, що до розрахунку заробітної плати, яка підлягає стягненню на користь позивача можливо включити лише 19 днів лютого 2022 року та виключити 23 дня березня 2022 року та 17 днів квітня 2022 року, у зв`язку з тим, що відповідно до наказу №130/ос від 28.03.2022 ОСОБА_1 було допущено до роботи з 26 лютого 2022 року та відповідно до наказу від 28.02.2022 №297/ТЧ (зі змінанми внесеними наказом від 16.03.2022 № 330/ТЧ) оплата праці здійснювалась у розмірі двох третин ставки (посадового окладу) позивача. Факт здійснення виплат ⅔ заробітної плати підтверджується довідкою від 03.06.2022 №2758 відповідно до якої позивачу за період з 26.02.2022 по 25.04.2022 було виплачено 15040,39 грн (а.с.79).

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 01.03.2022 було відкрито провадження в цивільній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с.28).

У судовому засіданні позивач позовну заяву підтримав, просив її задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог, з підстав викладених у відзиві та додатково зазначив, що у разі задоволення позовних вимог позивача, то до розрахунку заробітної плати, яка підлягає стягненню на користь позивача можливо включити тільки 19 днів лютого, тим самим представник відповідача визнав факт незаконності виданого наказу під №58/ос від 02.02.2022.

Під час розгляду справи судом заслухано пояснення позивача, представника відповідача, досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

15.06.2022 року оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази.

Як вбачається з трудової книжки НОМЕР_1 , ОСОБА_1 з 11.04.2006 працює в структурному підрозділі «Локомотивне депо Нижньодніпровськ Вузол» регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» на посаді машиніста тепловоза цеха експлуатації (а.с.17-18).

Наказом № 58/ос від 02.02.2022 позивача було відсторонено від роботи з 02 лютого 2022 року на час відсутності щеплення проти СОVID 19, без збереження заробітної плати (а.с.13).

02.02.2022 ОСОБА_1 подав заяву про відмову від вакцинації від хвороби COVID-19 та про незаконність примушування до вакцинації під загрозою відсторонення від роботи (а.с.14-16).

Наказом №130/ос від 28.03.2022 позивача було допущено до роботи з 26 лютого 2022 року, у зв`язку із наказом МОЗ України від 25.02.2022 №380 (а.с. 59).

Наказом №72/Н від 25.02.2022 року для працівників підрозділів регіональної філії «Придніпровська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» введено режим простою з 24.02.2022. Відповідно до п. 2.2. цього наказу нарахування оплати за час простою працівникам проводити за 340 кодом «Оплата простоїв не з вини працівника (при довготривалих та цілозмінних простоях)» з розрахунку годинної ставки (посадового окладу, окладу) відповідно до п. 4.8.1 Положення про оплату праці працівників АТ «Укрзалізниця», затвердженого протокольним рішенням правління АТ «Укрзалізниця» від 21.12.2021 № Ц-56/143 (а.с. 60).

ІV. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного позивачем, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.

Статтею 43 Конституції України, яка має найвищий пріоритет над законодавчими актами, передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Вказані конституційні гарантії не лише задекларовані у Конституції, але й знайшли своє відображення у численних законах, від соціальних гарантій і компенсацій до кримінальної відповідальності за різного роду порушення трудових прав.

Як зазначено в спірному наказі № 58/ос від 02.02.2022 «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 », підставою відсторонення є відсутність щеплення проти СОVID-19. Однак, вже 26.02.2022 дію наказу було скасовано та останнього допущено до роботи. Хоча будь-яких щеплень позивачем зроблено не було, таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач фактично погодився з тією обставиною, щодо неправомірності застосування відсторонення до позивача.

А відтак цей час вимушеного прогулу підлягає відшкодуванню в передбачений чинним законодавством спосіб, таким чином, відповідно до роз`яснень, наданих в п. 10 Постанови Пленуму ВСУ № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», якщо буде встановлено, що на порушення ст. 46 КЗпП України роботодавець із власної ініціативи без законних підстав відсторонив працівника від роботи із зупиненням виплати заробітної плати, суд має задовольнити позов останнього про стягнення у зв`язку з цим середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу (ст. 235 КЗпП).

Згідно абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарних місяця роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата.

Відповідно до абз. 1, 3 п. 3 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого1995 року № 100 при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплата і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; Керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палева, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середнього (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках передбачених чинним законодавством , календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - на число календарних днів за цей період.

Отже, виходячи з положень КЗпП України, Закону України «Про оплату праці», заробітна плата працівникам виплачується за умови виконання ними своїх функціональних обов`язків на підставі укладеного трудового договору з дотриманням установленої правилами внутрішнього трудового розпорядку тривалості щоденної (щотижневої) роботи за умови провадження підприємством господарської діяльності. Нарахування та виплата заробітної плати працівникам проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатний розклад, розцінки та норми праці, накази та розпорядження (на виплату премій, доплат, надбавок тощо), табель обліку використаного часу, розрахункова-платіжна відомість.

У правовій позиції Верховний Суд в постанові від 18 липня 2018 року за № 359/10023/16-ц дійшов наступного висновку: крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що суму, яку суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час вимушеного прогулу, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів. Крім того, відрахування податків і обов`язкових платежів із середнього заробітку за час вимушеного прогулу не погіршує становище працівника, якого поновлено на роботі, оскільки за цей період, у разі перебування на посаді, працівник отримував би заробітну плату, із якої також відраховувались би податки і збори.

Позовні вимоги позивача в частині визнання протиправним та скасування наказу від 02.02.2022 №58/ос «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 » фактично не підлягають задоволенню, оскільки дію спірного наказу було скасовано та останнього допущено до роботи з 26.02.2022.

Щодо виплат після 26.02.2022 суд приходить до висновку, що вказані вимоги не підлягають задоволенню, з огляду на наступне. Як вбачається з пояснень позивача, останній не вийшов на роботу, оскільки працював в службі таксі Bolt та мав відпрацювати перед звільненням ще два тижні. Факт того, що позивач ознайомився з наказом від 25.02.2022 № 72/Н для працівників підрозділів регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» з 24.02.2022 введено режим простою у зв`язку з введенням воєнного стану в Україні відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 (з усіма змінами та доповненнями) відбувся значно пізніше, з яким відповідно не погоджується останній, суд не приймає до уваги, оскільки за період простою позивач отримував кошти, а відтак не міг не знати про його існування.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України, встановлено, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Згідно із ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін.

Статтею 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Відповідно до ч. 3, 6 ст. 13 ЦК України «Межі здійснення цивільних прав»: не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції (995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Оскільки право позивача на працю з відповідною оплатою було безпідставно порушене відповідачем шляхом видання наказу від 02.02.2022 № 58/ос про відсторонення від роботи без збереження заробітної плати, а тому в даному випадку ефективним способом порушеного права буде зобов`язання відповідача виплатити позивачу невиплачену заробітну плату за час відсторонення від роботи, розрахунок якої має бути здійснено у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України щодо визначення середнього заробітку з моменту відсторонення по день фактичного допущення до роботи.

Таким чином суд вважає, що обставини викладені у позовній заяві знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході судового засідання, позовні вимоги в такому вигляді ґрунтуються на вимогах закону і підлягають задоволенню частково.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 8, 19, 43, 55, 124, 129 Конституції України, ст. 21, 22, 36, 39-1, 40, 47, 48, 147, 149, 221, 232, 233, 235 КЗпП України, ст. 4, 5, 18, 43, 49, 76-81, 84, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання незаконним та скасування наказу про відстрочення від роботи, стягнення невиплаченої заробітної плати за час відсторонення від роботи задовольнити частково.

Зобов`язати Акціонерне товариство «Українська залізниця» виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) невиплачену заробітну плату за час відсторонення від роботи.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 02.02.2022 по 25.02.2022 у розмірі 17 064 (сімнадцять тисяч шістдесят чотири грн.) 09 коп.

Допустити негайне виконання рішення суду, виплатити суму середнього заробітку за період з 02.02.2022 по 25.02.2022.

В решті позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції, що відповідає приписам пункту 15, підпункту 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 23.06.2022.

Суддя О.В. Поштаренко