ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2314/22 Справа № 210/906/21 Суддя у 1-й інстанції - Ступак С. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2022 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Зубакової В.П., Остапенко В.О.

секретар судового засідання- Євтодій К.С.

сторони справи :

позивач ОСОБА_1

відповідач- Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами позивача ОСОБА_1 та особи, яка не брала участь у справі - Первинної профспілкової організації Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» на рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Рогу Дніпропетровської області від 29 липня 2021року, ухваленого суддею Ступаком С.В. у м.Кривому Розі Дніпропетровської області, відомості щодо дати складання повного тексту судового рішення відсутні,-

ВСТАНОВИВ :

У лютому 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

В обґрунтування позову зазначив, що з 18.07.2017 року позивач працював на різних керівних посадах АТ «Криворізька теплоцентраль».

В період з 03.08.2020 року по 05.02.2021 року позивач неодноразово був непрацездатним внаслідок захворювання та перебував у відпустках з тимчасової втрати працездатності. Враховуючи, що дата 06.02.2021 року коли він повинен був стати до роботи, припадала на суботу неробочий день, його перший робочий день після тривалої непрацездатності повинен був статися в понеділок, 08.02.2021 року. Напередодні його виходу на роботу, а саме 06.02.2021 року на поштовому відділенні він отримав рекомендовану кореспонденцію від Відповідача, в конверті якої був Наказ №29-к про припинення трудового договору з Позивачем від 01.02.2021 року, у зв`язку з не з`явленням на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності за п.5 ст.40 КЗпП України.

Позивач не погоджується з правомірністю його звільнення, оскільки перший період його непрацездатності тривав 2 місяці та 5 днів, а саме з 03.08.2020 року по 08.10.2020 рік, а другий період непрацездатності тривав 3 місяці та 1 тиждень (з 29.10.2020 року по 05.02.2021 рік), між вказаними періодами, з 09.10.2020 року по 28.10.2020 рік він був працездатний.

На думку позивача, хоча він і перебував неодноразово на лікуванні, але жодний з цих періодів не дорівнював чотирьом місяцям, а тому у відповідача не було законних підстав для звільнення за п. 5 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Посилаючись на викладене, просив суд: визнати незаконним наказ № 29-к від 01.02.2021 року про припинення трудового договору, виданий АТ «Криворізька теплоцентраль» та зобов`язати відповідача його скасувати, поновити на роботі на посаді першого заступника голови правління зі збуту з 01 лютого 2021 року; стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.02.2021 року до дати ухвалення судом рішення по справі.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 липня 2021 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи та неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не взято до уваги, що жодний з періодів безперервної непрацездатності не перевищував чотирьох місяців підряд.

Відповідно до п.2.1. Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян. Передбачено,що строки непрацездатності визначаються в календарних днях, а не робочих. Тому суд першої інстанції визначаючи непрацездатність позивача між періодами з 03.08.2020 року по 08.10.2020 року та з 13.10.2020 року по 05.02.2021 року, безпідставно зарахував період з 09.10.2020 року по 12.10.2020 року до періоду безперервної непрацездатності.

Відсутність одночасного існування двох складових, необхідних для застосування п.5 ч.1 ст.40 КЗпП України, а саме- установленого нею проміжку часу, протягом якого працівник не з`являвся на роботу, так і факту безперервної непрацездатності працівника упродовж зазначеного часу, не надавало відповідачу підстав для звільнення позивача, оскільки його тимчасова непрацездатність не була безперервною, а не з`явлення позивача на роботу було обумовлено встановленим на підприємстві режимом роботи неповного робочого тижня.

В апеляційній скарзі особа, яка не брала участь у розгляді справи ППО АТ «Криворізька теплоцентраль» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи та неправильне застосування норм матеріального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що звільнення позивача ОСОБА_1 відбулось без попередньої згоди виборного органу , первинної профспілкової організації членом якої являється ОСОБА_1 з 02.12.2020 року.

Відповідач в порушення вимог ч.1 ст. 43 КЗпП України, не звертався до Профспілки з відповідним поданням про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 за п.5 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку з чим було порушено порядок звільнення позивача.

Судом першої інстанції не з`ясовано чи перебував позивач у членстві профспілкової організації та не залучено профспілку до участі у справі в якості третьої особи на стороні позивача.

У відзиві на апеляційні скарги позивача ОСОБА_1 та ППО АТ «Криворізька теплоцентраль», до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, відповідач АТ «Криворізька теплоцентраль» просить рішення як законне та обґрунтоване залишити без змін, а апеляційні скарги позивача ОСОБА_1 та ППО АТ «Криворізька теплоцентраль» залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача ОСОБА_1 адвоката Баннова Є.Г., який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, представника відповідача АТ «Криворізька теплоцентраль» - адвоката Бондаренко О.В., який заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзивів на неї, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, та вбачається з трудової книжки, що позивач ОСОБА_1 18.07.2017 року прийнятий на посаду заступника генерального директора з загальних питань та матеріально-технічного забезпечення Публічного акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль». (а.с.14-15)

12.09.2017 року ОСОБА_1 переведений на посаду комерційного директора Публічного акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль». З 16.04.2018 року переведений на посаду заступника генерального директора. З 24.09.2018 року переведений на посаду виконуючого обов`язки генерального директора. З 03.06.2019 року назву посади «В.о. генерального директора» змінено на «В.о. голови правління»; 25.06.2020 року переведений на посаду першого заступника голови правління. (а.с.7-19)

Відповідно до копії Листка непрацездатності серії АДЮ №653873 від 03 серпня 2020 року, ОСОБА_1 у період з 03.08.2020 року по 31.08.2020 року перебував на лікарняному, причина непрацездатності загальне захворювання, із зазначенням продовжує хворіти, видано новий листок непрацездатності (продовження) №676544. (а.с.20)

Відповідно до копії Листка непрацездатності серії АДЮ №676544 від 31 серпня 2020 року, продовження листка №65387, ОСОБА_1 у період з 01.09.2020 року по 25.09.2020 року перебував на лікарняному, причина непрацездатності загальне захворювання, з зазначенням «стати до роботи» 26 вересня 2020 року. (а.с.21)

Відповідно до копії Листка непрацездатності серії АДЮ №226682 від 28 вересня 2020 року, ОСОБА_1 у період з 28.09.2020 року по 08.10.2020 року перебував на лікарняному, причина непрацездатності загальне захворювання, із зазначенням «стати до роботи» 09 жовтня 2020 року (а.с.22)

Відповідно до копії Листка непрацездатності серії АДЮ №725319 від 28 жовтня 2020 року, ОСОБА_1 у період з 13.10.2020 року по 28.10.2020 року перебував на лікарняному, причина непрацездатності загальне захворювання, з зазначенням «стати до роботи» 29 жовтня 2020 року. (а.с.22)

Відповідно до копії Листка непрацездатності серії АДЮ №259078 від 29 жовтня 2020 року, ОСОБА_1 у період з 29.10.2020 року по 16.11.2020 року перебував на лікарняному, причина непрацездатності загальне захворювання, із зазначенням «стати до роботи» 17 листопада 2020 року (а.с.23)

Відповідно до копії Листка непрацездатності серії АДЮ №259952 від 16 листопада 2020 року, ОСОБА_1 у період з 16.11.2020 року по 14.12.2020 року перебував на лікарняному, причина непрацездатності загальне захворювання, з зазначенням «продовжує хворіти», видано новий листок непрацездатності (продовження) №284623.(а.с.23)

Відповідно до копії Листка непрацездатності серії АДЮ №284623 від 15 грудня 2020 року, продовження листка непрацездатності №259952, у період з 15.12.2020 року по 25.01.2021 року ОСОБА_1 перебував на лікарняному, причина непрацездатності загальне захворювання, із зазначенням «продовжує хворіти», видано новий листок непрацездатності № 284962. (а.с.24)

У період з 26.01.2021 року по 05.02.2021 року ОСОБА_1 перебував на лікарняному, причина непрацездатності загальне захворювання, із зазначенням «стати до роботи» 06 лютого 2021 року, що підтверджується копією листка непрацездатності серії АДЮ №284962 від 26 січня 2021 року, продовження листка непрацездатності №284623 (а.с.24)

Згідно Довідки б/н від 12 жовтня 2020 року, виданої Товариством з обмеженою відповідальністю «Медіком Кривбас» лікарем ОСОБА_2 , 12 жовтня 2020 року ОСОБА_1 був на обстеженні у вказаній клініці з діагнозом радикулопатія поперекового відділу хребта, зроблено МРТ хребта. (а.с.25)

Наказом керівника АТ «Криворізька теплоцентраль» Савчук П.К. №29-к від 01.02.2021 року, перший заступник голови правління ОСОБА_1 , звільнений у зв`язку з нез`явленням на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності, п.5 ст.40 КЗпП України. У графі наказу «підстава звільнення», зазначено: заява ОСОБА_1 від 03.08.2020р., Листки непрацездатності: АДЮ №653873, АДЮ №676544.(а.с. 6).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 був відсутній на роботі більше чотирьох місяців підряд в наслідок тимчасової непрацездатності, у зв`язку з чим наявні правові підстави для звільнення позивача з роботи за п.5 ч.1 ст.40 КЗпП України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступні обставини.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

За приписами частини першої статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку нез`явлення працівника на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності, не рахуючи відпустки по вагітності і родах, якщо законодавством не встановлений триваліший строк збереження місця роботи (посади) при певному захворюванні.

Не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації (частина третя статті 40 КЗпП України).

Застосування пункту 5 частини першої статті 40 КЗпП України передбачає одночасну наявність двох складових диспозиції цієї правової норми: установленого нею проміжку часу, протягом якого працівник не з`являвся на роботу, а також факту безперервної непрацездатності працівника упродовж зазначеного часу. Відсутність хоча б однієї з них виключає можливість застосування згаданої норми як підстави звільнення з роботи.

Згідно з пунктом 1.3 Положення про експертизу тимчасової непрацездатності, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09 квітня 2008 року № 189, непрацездатність (утрата працездатності) - це стан здоров`я (функцій організму) людини, обумовлений захворюванням, травмою тощо, який унеможливлює виконання роботи визначеного обсягу, професії без шкоди для здоров`я.

Випадок тимчасової непрацездатності - тимчасова непрацездатність, яка триває безперервно від початку визначеного захворювання, травми тощо, підтверджується видачею листка непрацездатності з можливим продовженням лікування в одному або декількох закладах охорони здоров`я до відновлення працездатності, що підтверджується закриттям листка непрацездатності - «стати до роботи».

У разі, якщо особа стала непрацездатною з приводу того самого захворювання, травми до виходу на роботу або відпрацювала неповний робочий день, випадок тимчасової непрацездатності не переривається.

При виникненні іншого захворювання, травми, відпустки в зв`язку з вагітністю випадок тимчасової непрацездатності вважається новим.

Пунктом 4.1 Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України № 455 від 13 листопада 2001 року (далі - Інструкція № 455), обумовлено, що направлення хворого для огляду до МСЕК здійснюють ЛКК лікувально-профілактичних закладів за місцем проживання або лікування при наявності стійкого чи необоротного характеру захворювання, а також у тому разі, коли хворий був звільнений від роботи протягом чотирьох місяців безперервно з дня настання тимчасової непрацездатності чи протягом п`яти місяців у зв`язку з одним і тим самим захворюванням або його ускладненнями за останні дванадцять місяців, а при захворюванні на туберкульоз - протягом десяти місяців з дня настання непрацездатності.

Слід зазначити, що конкретний список захворювань, за яких роботодавець має зберігати за працівником місце роботи й посаду, відсутній, однак, зважаючи на вищенаведений пункт 4.1 Інструкції № 455, конкретний строк збереження місця роботи й посади, а саме: 10 місяців із дня настання непрацездатності, встановлено лише у випадку захворювання працівника на туберкульоз, що в свою чергу, узгоджується з приписами частини другої статті 25 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», в якій вказано, що особам працездатного віку, в яких уперше виявлено захворювання на туберкульоз або стався його рецидив, листок непрацездатності для проведення безперервного курсу лікування та оздоровлення може видаватися на строк до 10 місяців. За такими особами протягом цього строку зберігається місце роботи.

З урахуванням зазначеного правового врегулювання, звільнення працівника за пунктом 5 частини першої статті 40 КЗпП України з ініціативи керівництва підприємства можливе у разі нез`явлення працівника на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності, якщо така непрацездатність не пов`язана: з вагітністю та пологами; із захворюванням на туберкульоз; із професійним захворюванням або трудовим каліцтвом.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 759/10039/18 (провадження № 61-10705св19), від 24 червня 2020 року у справі № 495/2574/17 (провадження № 45325св18), підстави для відступу від якого відсутні.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, згідно табелів обліку робочого часу та листків непрацездатності, позивач ОСОБА_1 не з`являвся на роботі у період з 03.08.2020 року по 01.02.2021 року, тобто більше ніж чотири місяці підряд.

Таким чином, враховуючи те, що ОСОБА_1 був відсутній на роботі протягом тривалого періоду часу, а саме внаслідок тимчасової непрацездатності і дані захворювання не пов`язані з трудовим каліцтвом або професійним захворюванням, закон дозволяв відповідачу звільнити позивача з роботи за п.5 ч.1 ст. 40 КЗпП України.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги позивача про те, що між періодами його непрацездатності з 01.09.2020 року по 25.09.2020 року, з 28.09.2020 року по 08.10.2020 року та з 13.10.2020 року по 28.10.2020 року, було переривання періоду непрацездатності, правового значення для вирішення даного спору немає, оскільки не спростовує факт того, що позивач протягом спірного періоду не з`являвся на роботі внаслідок тимчасової непрацездатності, а календарні дні 26.09.2020 року, 27.09.2020 року та з 10.10.2020 року по 11.10.2020 року є вихідними днями, 09.10.2020 року є неробочим днем на АТ «Криворізька теплоцентраль», а неповний робочий день 12.10.2020 року не перериває випадок тимчасової непрацездатності.

Крім того, відповідно до табелю обліку робочого часу за жовтень 2020 року в графі за 12 число навпроти прізвища ОСОБА_1 стоїть позначка «НЗ» (а.с. 62).

Відповідно до частини першої статті 43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктом п`ятим статті 40 КЗпП України, може бути проведено лише за попередньою згодою виборчого органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Згідно із ч.6 ст.39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору з працівником має бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у такій згоді, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки.

Отже, системний аналіз вищезазначених норм права дозволяє зробити висновок, що попередня згода чи незгода на звільнення працівника, який є членом профспілкової організації, з боку профспілкової організації є засобом захисту прав працівника, і це право на захист не може бути обмежено.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 01 жовтня 2013 року (справа № 21-319а13), від 25 березня 2014 року (справа № 21-44а14).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 перебуваючи на лікарняному, 02.12.2020 року подав заяву про вступ до Первинної профспілкової організації АТ «Криворізька теплоцентраль». Відповідач АТ «Криворізька теплоцентраль» при звільненні позивача до Первинної профспілкової організації АТ «Криворізька теплоцентраль» за отриманням згоди на звільнення ОСОБА_1 із займаної посади на підставі п. 5 ст. 40 КЗпП України не звертався.

Пленумом Верховного Суду України у пункті 15 Постанови від 06 листопада 1992 року № 9 Про практику розгляду судами трудових спорів роз`яснено, що суд, встановивши, що звільнення працівника проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до профспілкового органу, зупиняє провадження по справі, запитує згоду профспілкового органу і після її одержання або відмови профспілкового органу в дачі згоди на звільнення працівника розглядає спір по суті. Не буде суперечити закону, якщо до профспілкового органу в такому випадку звернеться власник чи уповноважений ним орган або суддя при підготовці справи до судового розгляду. Аналогічним чином вирішується спір про поновлення на роботі, якщо згоду профспілкового органу на звільнення визнано такою, що не має юридичного значення. Відмова профспілкового органу в згоді на звільнення є підставою для поновлення працівника на роботі.

У постанові Верховного Суду від 05.09.2019 у справі № 336/5828/16 зазначено, що як при звільненні члена профспілкової організації без отримання попередньої згоди виборного органу первинної профспілкової організації (стаття 43 КЗпП), так і при звільненні члена виборного профспілкового органу без отримання попередньої згоди виборного органу, членом якого він є, а також вищого виборного органу цієї профспілки (стаття 252 КЗпП), суд має зупинити провадження по справі та запитати відповідний орган щодо згоди на звільнення. Відсутність такого рішення під час звільнення працівника сама по собі не є безумовною підставою для його поновлення на роботі, оскільки така згода або незгода на звільнення може бути витребувана судом при вирішенні трудового спору.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 07 грудня 2021 року запитано згоду або відмову у наданні згоди Первинної профспілкової організації Акціонерного Товариства «Киворізька теплоцентраль» на звільнення з посади першого заступника голови правління ОСОБА_1 , на підставі п.5 ст.40 КЗпП України та зупинено провадження у справі (а.с.167-168).

На виконання ухвали суду апеляційної інстанції від 07 грудня 2021 року, на адресу суду направлено протокол №1 засідання профспілкового комітету ППО АТ «Криворізька теплоцентраль» від 12.01.2022 року про відмову у наданні згоди на звільнення з посади першого заступника голови правління ОСОБА_1 ща п. 5 ст. 40 КЗпП України (а.с.170-176).

Норми частини третьої статті 252 КЗпП України, частини третьої статті 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» встановлюють додаткові гарантії для працівників, обраних до профспілкових органів, і застосовуються разом із загальними нормами.

Відповідно до частини сьомої статті 43 КЗпП України рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Частиною шостою статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» визначено, що рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору має бути обґрунтованим. У разі, якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у згоді на звільнення, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки.

За змістом вищезазначених норм права суд, розглядаючи трудовий спір, повинен з`ясувати, чи містить рішення профспілкового комітету власне правове обґрунтування такої відмови. І лише у разі відсутності у рішенні правового обґрунтування відмови у наданні згоди на звільнення працівника власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації і таке звільнення є законним у разі дотримання інших передбачених законодавством вимог для звільнення.

Суд зобов`язаний оцінювати рішення профспілкового органу на предмет наявності чи відсутності ознак обґрунтованості, оскільки необґрунтованість рішення профспілкового комітету породжує відповідне право власника на звільнення працівника, а обґрунтованість такого рішення виключає виникнення такого права.

Обґрунтованість рішення профспілкового органу повинна оцінюватись судом виходячи із загальних принципів права і засад цивільного судочинства (стаття 8 Конституції України, стаття 3 ЦК України).

Рішення профспілкового органу про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути аргументованим та містити посилання на правове обґрунтування незаконності звільнення працівника або посилання на неврахування власником фактичних обставин, за яких розірвання трудового договору з працівником є порушенням його законних прав.

Висновок про обґрунтованість чи необґрунтованість рішення профспілкового комітету про відмову у наданні згоди на звільнення працівника може бути зроблений судом лише після перевірки відповідності такого рішення нормам трудового законодавства, фактичних обставин і підстав звільнення працівника, його ділових і професійних якостей.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що власник має право звільнити працівника без згоди профспілкового органу за відсутності обґрунтування профспілковим органом такої відмови, а не з мотивів її відмови.

За результатами засідання профкому Первинною профспілковою організацією АТ «Криворізька теплоцентраль» від 12.01.2021 року надано відмову у наданні згоди на розірвання трудового договору з ОСОБА_1 за п. 5 ст. 40 КЗпП України, в обґрунтування якої зазначено, що між першим періодом тимчасової непрацездатності з 03.08.2020 року по 08.10.2020 року, тривалість якого становить 2 місяці 5 днів та іншим періодом його непрацездатності з 13.10.2020 року і до дати його звільнення 01.02.2021 року. Тривалість якого становить 3 місяці 20 днів, має місце переривання, обумовлене виходом ОСОБА_1 на роботу 12.10.2020 року. При цьому факт перебування ОСОБА_1 на роботі 12.10.2020 року неповний робочий день, обумовлений необхідністю проходження медичного обстеження, не свідчить про те, що тривалий період його тимчасової непрацездатності не переривався.

Колегія суддів не бере до уваги надану Первинною профспілковою організацією АТ «Криворізька теплоцентраль» від 12.01.2021 року, відмову у наданні згоди на розірвання трудового договору з ОСОБА_1 за п. 5 ст. 40 КЗпП України, оскільки 10.10.2020 року -11.10.2020 року є вихідними днями, 09.10.2020 року є неробочим днем на АТ «Криворізька теплоцентраль», а неповний робочий день 12.10.2020 року не перериває випадок тимчасової непрацездатності. Крім того, відповідно до табелю обліку робочого часу за жовтень 2020 року в графі за 12 число навпроти прізвища ОСОБА_1 стоїть позначка «НЗ» (а.с. 62).

На підставі наведеного вище, колегія суддів вважає цілком правомірним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог позивача ОСОБА_1 .

Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги позивача ОСОБА_1 та особи, яка не брала участь у справі - Первинної профспілкової організації Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Рогу Дніпропетровської області від 29 липня 2021року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 04 липня 2022 року.

Головуючий:

Судді: