ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/3051/22
провадження № 2/753/4264/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

"31" травня 2022 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Лужецької О.Р.,

при секретарі - Григораш Н.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Першої Київської державної нотаріальної контори, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про скасування обтяження

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2022 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому просить зняти арешт з належного їй нерухомого майна і заборону на його відчуження, накладені згідно з заяви Першої Київської державної нотаріальної контори № ВХ.1124 від 10.03.1999 р. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу, в порядку спадкування за заповітом після смерті брата ОСОБА_4 , належить 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 . Вказує, що під час оформлення спадкового майна їй стало відомо, що на підставі заяви Першої Київської державної нотаріальної контори № ВХ.1124 від 10.03.1999 р. на вказану квартиру було зареєстровано обтяження - заборона на нерухоме майно. З метою встановлення з яких підстав було накладено обтяження позивач звернувся з відповідними зверненнями до Першої Київської державної нотаріальної контори та Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в результат чого отримала відповіді про відсутність документів щодо накладення заборони на квартиру, у зв`язку із закінченням трьох річного терміну їх зберігання. Зазначає, що вказаний арешт на квартиру порушує її право як власника вільно володіти та розпоряджатись своїм майном, у зв`язку із чим звернулась до суду з даним позовом в якому просить скасувати заборону на нерухоме майно, а саме на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 23.02.2022 р. відкрито провадження у даній справі та постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

В судове засідання позивач не з`явилась, подала заяву про розгляд справи без її участі, позов просила задовольнити, не заперечуючи проти постановлення заочного рішення.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи відповідач повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив.

Треті особи в судове засідання не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлялись належним чином, подали зави про розгляд справи без її участі.

Відповідно до ч.ч.7,8 ст.128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Таким чином, відповідно до ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України за згодою позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 18.10.2021 р. визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті брата ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8-10)

Як вбачається з матеріалів справи, квартира АДРЕСА_2 на праві спільної часткової власності належить позивачу ОСОБА_1 , а саме 1/2 частина, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.11), та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яким належить інша 1/2 частина квартири, про що свідчить копія договору купівлі продажу квартири від 09.03.1999 р. (а.с.13)

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 288015250 від 02.12.2021 р. на підставі заяви № ВХ.1124 виданої 10.03.1999 р. Першою Київською державною нотаріальною конторою, 15.11.2004 р. зареєстровано обтяження - заборона на нерухоме майно на квартиру АДРЕСА_1 ; номер запису про обтяження 45374803; особа майно якої обтяжується ОСОБА_4 . (а.с.12)

З листа-відповіді Першої Київської державної нотаріальної контори від 07.06.2021 р., що адресовано позивачу вбачається, що надати копії документів на підставі яких накладено заборону на квартиру АДРЕСА_1 немає можливості, у зв`язку з відсутністю документів, оскільки термін зберігання документів щодо накладення, зняття арештів (заборон) за 1999 рік складав 3 роки. (а.с.14)

З листа-відповіді Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 19.01.2022 р., надісланого позивачу, вбачається, що надати копії документів на підставі яких накладено заборону на квартиру АДРЕСА_1 не вбачається за можливе, оскільки термін зберігання журналів вхідної кореспонденції відповідно до номенклатури за 1999 рік складав 3 роки. (а.с.18-20)

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності є непорушним.

Статтею 47 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до п.1 ст.8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Вказане положення покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.).

Згідно ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч.1,2 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Статтею 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Таким чином, виходячи із наведених вище норм міжнародного та вітчизняного законодавства, суд доходить висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема шляхом зняття арешту з такого майна.

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що обставини, які були підставою для накладення заявою Першої Київської державної нотаріальної контори № ВХ.1124 від 10.03.1999 р. арешту (заборони) на належну позивачу 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 відсутні, а тому позов підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.41 Конституції України, ст.ст. 316, 319, 321, 328, 391 ЦК, ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 10, 12, 13, 76-81, 141, 265, 268, 280-289 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Першої Київської державної нотаріальної контори, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про скасування обтяження - задовольнити.

Зняти арешт з 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , накладений на підставі заяви Першої Київської державної нотаріальної контори № ВХ.1124 від 10.03.1999 р.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

СУДДЯ О.Р. ЛУЖЕЦЬКА