П О С Т А Н О В А

Іменем України

24 листопада 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Бисаги Т.Ю. і Кондора Р.Ю.,

з участю секретаря Зубашкова М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Лаврентьєва Юрія Германовича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 07 червня 2022 року (у складі судді Хамник М.М.) за первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - орган опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради, про визначення місця проживання неповнолітньої дитини з матір`ю і зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - орган опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради, про визначення місця проживання неповнолітньої дитини з батьком, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом у серпні 2021 р. (т.1 а.с.2-6).

Просила визначити місце проживання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із нею.

На обґрунтування позовних вимог указала, що після припинення фактичних шлюбних відносин із відповідачем, тобто з 2017 р., малолітній син сторін ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишився проживати з нею.

Рішенням виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 08 липня 2020 р. визначено способи участі у вихованні дитини батька, яким встановлено відповідачу порядок побачення із сином.

Із метою створення належних соціально-побутових умов проживання, збереження психічного та фізичного здоров`я дитини, її духовного та розумового розвитку, позивачка просить визначити місце проживання дитини з нею.

ОСОБА_1 у грудні 2021 р. звернувся до суду із зустрічним позовом (т.1 а.с.110-116), у якому просив визначити місце проживання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із ним.

На обґрунтування позовних вимог указав, що визначення місця проживання сина з матір`ю суперечитиме інтересам дитини, так як негативно впливає на її виховання, шкодить здоров`ю та гармонійному розвитку. Позивач за зустрічним позовом зазначає, що здоров`я сина під час проживання з мамою постійно погіршується. Стверджує, що позивач за первісним позовом зловживає алкогольними напоями.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 17.03.2022 р. прийнято до спільного розгляду з первісною позовною заявою зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 (т.2 а.с.17-18).

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 07 червня 2022 р. первісний позов задоволено.

Визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із його матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою її місця проживання.

Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 840,80 грн. у відшкодування судового збору.

У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Адвокат Лаврентьєв Ю.Г. в інтересах ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції у частині задоволення первісних вимог скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні первісних вимог позивача відмовити. Зустрічний позов задовольнити в повному обсязі. Доводить про неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до такого:

-позивачем за первісним позовом не доведено належними та допустимими доказами, ті обставини на які вона посилалася, як на обґрунтування своїх первісних вимог;

-висновок органу опіки та піклування Ужгородської міської ради про доцільність визначення місця проживання дитини разом із матір`ю є неправильним, у позивача за зустрічним позовом набагато кращі умови для проживання дитини, ніж у позивача за первісним позовом;

-судом першої інстанції було невірно надано правову оцінку наявним у справі психологічним висновкам стосовно стану сина сторін.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін. Узагальнені доводи заперечення зводяться до законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, і безпідставності та недоведеності доводів апеляційної скарги.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін, із таких мотивів.

Суд дійшов висновку, що оскільки малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , із народження проживає разом із матір`ю, а батько дитини має можливість згідно з рішенням виконкому брати приймати участь у вихованні сина в рівній мірі з матір`ю, а мати відповідно має вуі умови для проживання і виховання дитини, працює на постійній основі та має достатній фінансовий стан для утримання дитини, тому необхідно визначити місце проживання дитини з матір`ю, що буде повністю відповідати правам та інтересам дитини, яка має повне право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

При цьому, судом першої інстанції було встановлено, що згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим об`єднаним органом місцевого самоврядування, міста Кішварда (Угорщина), ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_3 ( ОСОБА_3 ), матір`ю якого є позивачка - ОСОБА_7 (т.1, а.с.7-8). Відомості про батька у свідоцтві відсутні.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 04 листопада 2019 р. № 308/6476/18 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , визнано батьком дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (т.1 а.с.9-11).

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 24.03.2020 р. № 308/14171/19 присуджено до стягнення зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі 4000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 10.12.2019 р. (т.1 а.с.47).

Рішенням виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 08.07.2020 р. «Про визначення способу участі у вихованні дитини» (т.1 а.с.12) визначено способи участі у вихованні дитини та встановлено ОСОБА_1 побачення із його малолітнім сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким чином: - один тиждень дитина перебуває та проживає у батька за адресою його місця проживання, інший тиждень дитина знаходиться у матері - ОСОБА_2 ; - батько забирає дитину з 19:00 неділі до 19:00 неділі наступного тижня.

Згідно з характеристикою, підписаною Регіональним керівником Товариства з обмеженою відповідальністю «Надежда Ритейл 2017» Фабрицій Е.Т. 24.08.2021 р., ОСОБА_2 працює на посаді начальника АЗС BVS у ТОВ «Надежда Ритейл 2017» з 12.10.2020 р. (т.1 а.с.18). За період перебування на посаді керуючого по теперішній час зарекомендувала себе позитивно як фахівець у певній галузі. Ділові якості проявила на найвищому рівні, постійно прагне самовдосконалення. За характером спокійна, врівноважена, жодної скарги від клієнтів певної сфери обслуговування не надходило, має тільки позитивні відгуки. В колективі користується повагою та авторитетом.

Відповідно до довідки, виданої ОСОБА_2 ТОВ «Надежда Ритейл 2017», її сукупний дохід за період із 01.02.2021 р. по 31.07.2021 р. склав 81 333,87 грн. (т.1 а.с.19).

Згідно з висновком органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому від 08.10.2021 р, поданий позивачем за первісним позовом, враховуючи інтереси ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , органом опіки встановлено, що доцільним буде визначити місце проживання дитини разом із матір`ю ОСОБА_2 за адресою її місця проживання (т.1 а.с.24-25). Своє рішення орган опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому мотивував, зокрема, тим, що малолітній син із народження проживає разом із матір`ю, а батько дитини має можливість, згідно з рішенням виконкому приймати участь у вихованні сина в рівній мірі з матір`ю.

Відповідно до довідки № 5 Комунального некомерційного підприємства «Ужгородська міська поліклініка» Ужгородської міської ради психо-неврологічного диспансерного відділення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у КНП «УМП «Ужгородської міської ради ПНВ»» не спостерігалась (т.1 а.с.26).

Згідно з довідкою Закарпатського обласного наркологічного диспансеру ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на момент огляду в Закарпатському обласному наркологічному диспансері під диспансерним наглядом у лікаря-нарколога не перебуває, за допомогою не зверталась (т.1 а.с.27).

Із акту обстеження умов проживання від 23.09.2021 р. за адресою місця проживання ОСОБА_1 (батька дитини): АДРЕСА_1 , встановлено, що батько любляче ставиться до дитини, добре про нього дбає у визначений для нього час, дбайливо ставиться до навчання, виховання та здоров`я дитини (т.1 а.с.103).

Відповідно до довідки про фінансовий стан для заповнення декларації, виданої Ощадбанком ОСОБА_1 , надходження коштів на його рахунок за період із 04.01.2021 р. по 10.12.2021 р. становив 103 161,93грн (т.1 а.с.119).

Відповідно до наданого висновку психологів Медичного центру «Нейромед» на підставі консультації ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від 08.02.2022 р. № 02-02/22 ОСОБА_1 має всі необхідні якості для забезпечення якісного всебічного розвитку сина та його успішної соціалізації (т.1 а.с.167-171).

Висновком органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому від 02.02.2022 р. № 33/23/02-14, розглянувши наявні матеріали та насамперед враховуючи інтереси ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , органом опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому повторно встановлено, що доцільним буде визначення місця проживання дитини разом із матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою її місця проживання (т.1 а.с.234-238).

Як установлено з консультативного висновку обстеження малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , фахівцем психологом психологічний стосунок дитини з мамою визначається як добрий (т.1 а.с.206-207). Психологічний статус дитини визначається як тривожний і викликаний переживанням стресу в зв`язку із судовими спорами між батьками.

Із висновку за результатами інспекційного відвідування щодо цільового витрачання аліментів на дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (т.2 а.с.52) фахівцями служби у справах дітей встановлено, що одержувач аліментів, тобто ОСОБА_2 , забезпечує базові індивідуальні потреби дитини (харчування, ліки, одяг, взуття по сезону, іграшки та інші засоби для розвитку та навчання дитини) відповідно до його віку.

Як установлено із заяви ОСОБА_2 від 04.04.2022 р. до начальника Служби у справах дітей Ужгородської міської ради Агрокаті М.Ю., вона звернулась до вказаного органу з приводу незаконного та в порушення рішення «Про визначення способу участі у вихованні дитини» від 08.07.2020 р., утримання ОСОБА_4 батьком ОСОБА_1 , а також повідомила про зазначений факт у правоохоронні органи (т.2 а.с.56-57).

Як установлено з витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань номер кримінального провадження: 0000351, 05 квітня 2022 р. у чергову частину Ужгородського РУП ГУ НП в Закарпатській області надійшов рапорт начальника СЮП ВП, що в ході розгляду матеріалів ЄО за заявою ОСОБА_1 встановлено, що сину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , умисно спричинено тілесні ушкодження, правова кваліфікація діяння - ч.1 ст.125 КК України (т.1 а.с.99).

Постановою Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області від 22.04.2022 р. установлено, що вказане кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України (т.2 а.с.126-128).

Із результатів психологічного дослідження ОСОБА_4 психологом Ужгородського міського центру соціальних служб департаменту соціальної політики від 22.04.2022 р. видно, що дослідження проводилось у будинку батька дитини. У висновку зазначається, що під час бесіди ОСОБА_4 повідомив про побої з боку матері, але не міг розповісти ніяких подробиць. Також стверджує, що мати била його палкою, але тією палкою, якою він грався у будинку батька. Стверджує, що мати залишає його вдома самого, замикаючи квартиру. Разом з тим, психолог зазначає, що на малюнку, який запропоновано дитині намалювати, не спостерігаються елементи агресії, які могли б свідчити про насильство над дитиною. Дитина також категорично відмовляється виконувати проективні методики, пов`язані з зображенням сім`ї, що може свідчити про сильне почуття тривоги та напружені стосунки між батьками. Щодо застосованої методики «Два будиночки», дитина не згадує про матір, говорить про ускладненість стосунків між матір`ю та сином, необхідність підключення матері до роботи з психологом (т.2 а.с.167).

Із консультативного висновку медичного центру «Нейромед» від 16.05.2022 р. за результатами проведеної психомоделюючої гри, яка була спрямована на дослідження взаємодії ОСОБА_4 між членами його родини, виявлення негативних реакцій, стереотипних ролей, встановлено, що до ОСОБА_3 застосовується фізична сила як метод виховання (вказує, що мама його б`є, коли він не чемний). Дитина боїться темряви, бо, як зазначає батько, мама лякала дитину монстрами. При консультації дитина виглядала подавленою, нежиттєрадісною, рівень тривожності підвищився. Рекомендоване регулярне відвідування психолога як мамі, так і сину (т.2 а.с.170).

Із довідки від 18.01.2022 р. ФОП ОСОБА_9 установлено, що ОСОБА_4 , 2016 р. н., відвідує заняття із англійської мови в Mortimer English Club за розкладом - вівторок, четвер 17.00 (т.1 а.с.212).

Із характеристики Спортклубу ІППОН ОСОБА_4 відвідує заняття з кік-боксингу більш ніж півроку тричі на тиждень (т.1 а.с.213).

ОСОБА_2 підписано медичну декларацію № 0001-47РТ-ЗЕА0 про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.1 а.с.222).

Із медичних довідок (т.1 а.с.207-221), консультацій психолога, встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проходить обстеження та відповідне лікування у різних медичних фахівців за зверненням батьків.

Ураховуючи, що дитина відповідно до рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 08.07.2020 р. проживала одночасно і в матері, і в батька (один тиждень у матері, один тиждень у батька), то суд констатує, що обидва батьки любляче та турботливо ставляться до дитини, дбають про її здоров`я, добробут.

Стороною позивача за первісним позовом стверджується про створення перешкод із боку відповідача щодо спілкування із сином, а саме: неповернення дитини батьком, про що свідчать талони повідомлення єдиного обліку про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію від 03.01.2022, 11.01.2020, 10.02.2020, 17.04.2022, 24.04.2022 (т.1 а.с.28-30, т.2 а.с.131-132), звернення до служби у справах сім`ї з цього приводу.

Наявність такого конфлікту між сторонами та звернення позивача з позовами до суду про визначення місця проживання дитини також свідчить про перешкоджання з боку відповідача для спілкування матері з дитиною.

Орган опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому у своїх висновках від 08.10.2022 р. і від 02.02.2022 № 33/23/02-14 визнав доцільним визначення місця проживання дитини разом із матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою її місця проживання.

Своє рішення орган опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому мотивував, зокрема, тим, що малолітній син із народження проживає разом із матір`ю, а батько дитини має можливість, згідно з рішенням виконкому приймати участь у вихованні сина в рівній мірі з матір`ю.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору.

Міжнародні та національні норми права не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди, насамперед, мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) викладено висновок про те, що положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, встановлюють, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей».

Колегія суддів зауважує, що сім`я є цінною для розвитку дитини, і коли вона руйнується, батьки, які почали проживати окремо, мають віднайти способи захистити дитину і забезпечити те, що їй потрібно, щоб дитина зростала у благополучній атмосфері, повноцінно розвивалася та не зазнавала негативного впливу. Ситуація, у якій батьки не в змозі віднайти такі способи за взаємним погодженням, потребує втручання органів державної влади, зокрема суду, з метою забезпечення належних стосунків між дитиною й батьками, які є фундаментальними для благополуччя дитини. Дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків. Дитина є найбільш вразливою стороною під час будь-яких сімейних конфліктів.

Визначаючи місце проживання дитини, надавши належну оцінку усім обставинам справи, зокрема, що і батьком, і мамою створено належні умови для виховання та розвитку дитини, обоє із батьків приділяють увагу, підтримку та люблять дитину, суд, виходячи із найкращих інтересів дитини, дійшов обґрунтованого висновку про визначення місця проживання дитини з ОСОБА_2 .

Наявність підстав для визначення місця проживання неповнолітнього сина сторін із матір`ю пов`язується також із тим, що батько, хоча й належним чином займається вихованням і утриманням дитини, проте, перешкоджаючи ОСОБА_2 у спілкуванні із сином, позбавляє його як належної опіки та виховання з боку матері, так і порушує їх право на прямі контакти, що суперечить найкращим інтересам дитини. Про здійснення порушень прав ОСОБА_2 на зустрічі з дитиною свідчать докази, що містяться у матеріалах справи, зокрема: заявою ОСОБА_2 від 04.04.2022 р. до начальника служби у справах дітей Ужгородської міської ради Агрокаті М.Ю. із приводу незаконного та в порушення рішення «Про визначення способу участі у вихованні дитини» від 08.07.2020 р., утримання ОСОБА_4 батьком ОСОБА_1 , а також відповідними повідомленнями у правоохоронні органи (т.2 а.с.56,53,54,55,57).

Батько дитини, який безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стан її розвитку, незалежно від того, з ким дитина буде проживати.

Виходячи із обставин цієї справи, враховуючи, що батьки не змогли самостійно вирішити спір щодо визначення місця проживання дитини, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, визначаючи місце проживання неповнолітнього сина сторін у цій справі з матір`ю, дійшов обґрунтованого, правильного та справедливого висновку про те, що зазначене буде відповідати якнайкращим інтересам дитини, сприятиме повноцінному вихованню і розвитку дитини.

На час перегляду справи апеляційним судом не встановлено обставин, які б давали підстави для висновку, що визначення місця проживання дитини з батьком буде мати більш позитивний вплив на дитину, ніж визначення місця проживання дитини з матір`ю.

У разі зміни обставин у відносинах сторін спору, а в першу чергу, відносин між батьками, визначене у цій справі місце проживання дитини може бути змінено як за згодою батьків, так і в судовому порядку.

Довід апеляційної скарги про те, що позивачем за первісним позовом не доведено належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилалася як на обґрунтування своїх первісних вимог, не заслуговують на увагу та спростовуються матеріалами справи.

Зокрема, позивачем на обґрунтування своїх позовних вимог надано належні та допустимі докази, які дають підстави для висновку, що місце проживання дитини належить визначити саме з нею. Указане підтверджується і позитивною характеристикою із роботи, довідкою про доходи, актом обстеження умов проживання, висновками психологів і двома висновками органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому про доцільність визначення місця проживання дитини саме з матір`ю.

Решта доводів позивача за зустрічним позовом зводиться до незгоди заявника з висновками суду першої інстанцій стосовно встановлення обставин справи та оцінкою ними доказів.

Апеляційний суд відхиляє доводи заявника про те, що суд першої інстанції не дослідив зібрані у справі докази, суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів, оскільки суд першої інстанції встановив обставини справи у достатньому обсязі для ухвалення правильного по суті, законного та обґрунтованого судового рішення, дав відповідь на кожен аргумент позивача та відповідача по первісному та зустрічному позовах, які мають юридично важливе значення. При цьому, порушень порядку надання та отримання доказів судом не встановлено, оцінка доказів зроблена судом першої інстанції відповідно до вимог процесуального закону.

Отже, колегія суддів, врахувавши положення міжнародного права та національного законодавства, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, врахувавши інтереси неповнолітньої дитини, її психологічний стан і особливості фізичного розвитку, права та інтереси на гармонійний розвиток та належне виховання, а також, дотримуючись балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини та обов`язком батьків діяти в інтересах дитини, взявши до уваги висновок органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому, житлово-побутові умови проживання кожного з батьків, відсутність виняткових обставин, які б вказували на неможливість проживання дитини разом із матір`ю, констатує, що суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив первісний позов ОСОБА_2 .

За наслідками розгляду апеляційної скарги та згідно з положеннями ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права, не встановлено.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 - 384 ЦПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу адвоката Лаврентьєва Юрія Германовича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення. 2.Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 07 червня 2022 року залишити без змін. 3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду. 4.Повне судове рішення складено 07 грудня 2022 р.

Судді: