Житомирський апеляційний суд
Справа №279/4355/21 Головуючий у 1-й інст. Шульга О. М.
Категорія 55 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2022 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого судді Трояновської Г.С.

суддів: Павицької Т.М., Микитюк О.Ю.,

з участю секретаря судового засідання Ляшук М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 279/4355/21 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Українська Залізниця" в особі регіональної філії "Південно-західна залізниця" відокремленого підрозділу локомотивного депо Коростень про зобов`язання вчинити певні дії

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 29 жовтня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Шульги О.М. у м. Коростені,

в с т а н о в и в:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із названим позовом та просила зобов`язати Акціонерне товариство "Українська Залізниця" регіональна філія "Південно-західна залізниця" відокремлений підрозділ локомотивне депо Коростень () провести нарахування та надати до уповноваженого органу за затвердженою формою Мінсоцполітики для подальшої подачі органам Казначейства розрахункових даних для здійснення відповідних видатків ОСОБА_1 з 17 липня 2018 року доплати за роботу у зоні гарантованого добровільного відселення відповідно до ст.39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Одночасно просить стягнути з відповідача понесені судові витрати по сплаті судового збору.

В обгрунтування позову зазначила, що працює в АТ «Українська залізниця», виробничий підрозділ локомотивне депо Коростень і являється потерпілою внаслідок Чорнобильської катастрофи та користується пільгами і доплатами, які надано відповідно до Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". На даний час має право на щомісячну доплату до заробітної плати згідно ст.39 вищевказаного закону, що обмежується відповідачем. Зазначила, що нарахування та виплата коштів передбачених ст.39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» працівникам відповідача не проводилась.

Вказала, що вона має статус потерпілої від чорнобильської катастрофи, працює та проживає в місті Коростені Житомирської області, яке відповідно до переліку населених пунктів віднесено до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи гарантованого добровільного відселення, а відтак має право на виплати, що передбачені ст.39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Підпунктом 7 пункту 4 розділу 1 Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 року №76/-VІІІ, який набрав чинності з січня 2015 року, статтю 31, 37, 39 та 45 виключено. Однак, згідно рішення Конституційного Суду №6-р/2018 від 17.07.2018 р. підпункт 7 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним).

Таким чином, рішенням Конституційного Суду відновлено дію ст.39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», і остання діє з 17 липня 2018 року, її норми підлягають застосуванню . З 17.07.2018 року відповідач повинен був відновити нарахування та виплату доплати до заробітної плати у відповідності до ст.39 Закону України "Про захист і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Зазначила, що внаслідок бездіяльності відповідача вона недоотримала кошти, які їй передбачені законом.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 29 жовтня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі. Вказує, що суд безпідставно не взяв до уваги подану нею довідку АТ «Українська Залізниця" на підтвердження обставин працевлаштування. Інші доводи апеляційної скарги зводяться до мотивів позовної заяви.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що позивач має статус потерпілої від аварії на ЧАЄС 3 категорії, що стверджується посвідченням серії НОМЕР_1 виданим 09.06.1999.

З довідки №1668 від 05.08.2021 слідує, що в АТ "Українська залізниця" виробничий підрозділ локомотивне депо Коростень, нарахування та виплата коштів передбачених ст.39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не проводилась.

Звертаючись із позовними вимогами ОСОБА_1 зазначила, що працює в АТ "Українська залізниця" виробничий підрозділ локомотивне депо Коростень та має право на виплати, передбачені ст.39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Надаючи оцінку аргументам апеляційної скарги щодо вимог позивача, пов`язаних з виплатами, передбаченими ст.39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з посиланням на те, що особа працює і проживає в м. Коростень, яке відповідно до Переліку населених пунктів, віднесено до зони гарантованого добровільного відселення, колегія суддів зазначає таке.

До 1 січня 2015 року особи, які працювали у зоні гарантованого добровільного відселення, мали право на отримання доплати, передбаченої статтею 39 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Стаття 39 цього Закону, зокрема, передбачала, що громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться доплата в таких розмірах: у зоні гарантованого добровільного відселення дві мінімальні заробітні плати. Окрім того, в пенсіонерам, які працюють у зонах радіоактивного забруднення, оплата праці додатково підвищується на 25 процентів від розміру мінімальної заробітної плати.

28 грудня 2014 року прийнято Закон №76-VIII, який набрав чинності з 1 січня 2015 року, відповідно до підпункту 7 пункту 4 розділу І якого внесено зміни до Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема, виключено статтю 39 даного Закону.

4 лютого 2016 року прийнято Закон №987-VIII, який набрав чинності з 1 січня 2016 року та згідно з яким до Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи включено статтю 39 такого змісту: Громадянам, які працюють у зоні відчуження, встановлюється доплата у порядку і розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Рішенням Конституційного Суду України від 17 липня 2018 року №6-р/2018 визнано таким, що не відповідає Конституції України ( є неконституційними), зокрема, підпункт 7 пункту 4 розділу І Закону України №76-VIII.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні вказав, що обмеження чи скасування Законом №76-VIII пільг, компенсацій і гарантій, передбачених Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, фактично є відмовою держави від її зобов`язань, передбачених статтею 16 Конституції України, у тому числі щодо соціального захисту осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Приписи статті 3 Конституції України , згідно з якими держава відповідає перед людиною за свою діяльність, зобов`язують державу обґрунтовувати зміну законодавчого врегулювання, зокрема, у питаннях обсягу пільг, компенсації та гарантій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Отже, Закон № 76-VIII у частині скасування або обмеження пільг, компенсацій та гарантій, установлених Законом №796-ХІІ, щодо соціального захисту осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, суперечить положенню частини 2 статті 3 Конституції України, відповідно до якого держава відповідає перед людино за свою діяльність.

При цьому в Рішенні Конституційного Суду України встановлено порядок його виконання щодо застосування статей 53 і 60 Закону №796-ХІІ у редакціях, чинних до внесення змін Законом №76- VIII, проте застережень щодо порядку застосування статті 39 Закону №796-ХІІ вказане Рішення не містить.

Відновлення дії попередньої редакції статті 39 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, до внесення змін Законом №76-VIII, спричиняє колізію правових норм з огляду на чинність з 1 січня 2016 року статті 39 цього Закону у редакції Закону №987-VIII, адже редакція статті 39 Закону України №796-ХІІ, яка була чинною до 1 січня 2015 року, за своїм змістом та правовим регулюванням передбачає доплати значно більшим категоріям осіб, ніж це передбачено у редакції Закону України №987- VIII, яка врегульовує питання доплат виключно особам, які працюють у зоні відчуження.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №240/4937/18 з даного приводу зазначено, що вказана колізія правозастосування має вирішуватися з додержанням принципу верховенства права ( статті 3,8 Конституції України та стаття 6 КАС України) в частині визнання людини, її прав та свобод найвищими цінностями, які визначають зміст та спрямованість держави, з урахуванням дискреції держави щодо визначення порядку та розміру гарантій, зумовленої фінансово-економічними можливостями для збереження справедливого балансу між інтересами особи та суспільства, без порушення сутності відповідних прав.

Велика Палата Верховного Суду також вказала, що із 17 липня 2018 року відновлено дію статті 39 Закону №796-ХІІ у редакції, що діяла до 1 січня 2015 року в частині, яка не змінена Законом №987-VІІІ.

Тому стаття 39 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи із 17 липня 2018 року має такий зміст: Громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться доплата в таких розмірах: - у зоні безумовного ( обов`язкового) відселення три мінімальні заробітні плати; у зоні гарантованого добровільного відселення дві мінімальні заробітні плати; у зоні посиленого радіоекологічного контролю одна мінімальна заробітна плата.

Пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на цих територіях, і стипендії студентам, які там навчаються, підвищуються у розмірах, встановлених частиною першою цієї статті. Пенсіонерам, які працюють у зонах радіоактивного забруднення, оплата праці додатково підвищується на 25 % від розміру мінімальної заробітної плати.

В іншій частині стаття 39 Закону №796-ХІІ діє у редакції Закону №987-VІІІ від 4 лютого 2016 року.

Таким чином, у своїй Постанові від 18 березня 2020 року у справі №240/4937/18 Велика Палата Верховного Суду висловила правову позицію щодо застосування положень статті 39 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. При цьому, спірні правовідносини у справі, яка переглядалася Великою Палатою Верховного Суду, виникли у зв`язку з невиплатою органами Пенсійного Фонду України пенсії непрацюючому пенсіонеру.

У свою чергу, у даній справі ОСОБА_1 звернулась з позовом до підприємства, посилаючись на те, що вона з цим підприємством перебуває у трудових правовідносинах.

Аналіз статті 39 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи свідчить про те, що доплати, передбачені даною нормою, не входять до структури заробітної плати. Відповідно до Закону України Про формування, порядок надходження і використання коштів Фонду для здійснення заходів щодо ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та соціального захисту населення фінансування видатків на заходи, пов`язані з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи та соціальним захистом населення, провадиться за рахунок коштів Фонду для здійснення заходів щодо ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та соціального захисту населення та інших джерел, визначених законами України. Фонд утворюється у складі Державного бюджету України. Кошти Фонду зараховуються на окремий рахунок Державного бюджету України.

Таким чином, доплата, визначена статтею 39 вказаного Закону, не є складовою заробітної плати та не є заробітною платою за особливі умови праці, що включає в себе компенсаційні виплати, а є соціальною гарантією.

Отже, відповідач не є розпорядником коштів, якому надано право проводити нарахування та виплати відповідно до статті 39 вказаного Закону.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 20 вересня 2005 року №936 затверджено Порядок використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов`язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

До 2016 року Порядком було передбачено виплату особам за роботу ( службу) на території зон радіоактивного забруднення відповідно до статей 39, 40 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року №836 та доплату особам, які працюють у зонах відчуження та безумовного (обов`язкового) відселення після повного відселення жителів відповідно до статті 39 Закону у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Зокрема, пунктом 5 даної постанови було встановлено, що соціальні виплати, доплати ( види допомоги), передбачені підпунктами 5-13 пункту 4 цього Порядку, проводяться за місцем основної роботи ( служби) громадян підприємствами, установами, організаціями ( далі- підприємствами) та фізичними особами суб`єктами підприємницької діяльності без утворення юридичної особи, установами, організаціями та військовими частинами відповідно до розрахункових даних, поданих до уповноваженого органу за формою, затвердженою Мінсоцполітики.

До 25 числа місяця, за який здійснюється нарахування, підприємства подають до уповноваженого органу документи щодо розрахункових витрат, пов`язаних з виплатою компенсацій та допомоги певних видів, за затвердженою Мінсоцполітики формою та реєстр отримувачів компенсаційних виплат і допомоги певних видів, де зазначаються прізвище, ім`я та по батькові, категорія, номер посвідчення, ідентифікаційний номер, відомості про нараховані виплати, суму компенсацій та вид допомоги ( пункт 6 Порядку).

У свою чергу, відповідно до підпункту 11 пункту 4 вказаного Порядку ( у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), виплата компенсацій та допомоги певних видів, передбачених Законом, проводиться центрами по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних і районних у місті Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах ( крім міста Києва) рад за місцем фактичного проживання ( перебування) працюючих і непрацюючих громадян, у тому числі пенсіонерів, працюючим і непрацюючим громадянам і пенсіонерам, зокрема пенсіонерам та особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби та інших органів, громадянам, які проводять підприємницьку діяльність без утворення юридичної особи, громадянам, які працюють у громадян, що проводять підприємницьку діяльність без утворення юридичної особи, а саме: доплата особам, які працюють у зоні відчуження, відповідно до статті 39 Закону, постанови Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2008 року №831 про доплати особам, які працюють у зоні відчуження.

Отже, протягом спірного періоду у підприємств, установ, організацій, які розташовані на території зон радіоактивного забруднення, ( крім зон відчуження) відсутній делегований державою обов`язок подавати до уповноваженого органу документи щодо розрахункових витрат на виплату доплат до заробітної плати відповідно до статті 39 вказаного Закону.

Окрім цього, у відповідача й відсутній обов`язок щодо нарахування позивачеві доплати, передбаченої даною нормою.

З огляду на наведене вимоги ОСОБА_1 не підлягають до задоволення.

Зважаючи, що наслідки за результатами апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції не змінились, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 375, 381-384, 389, 390,391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 29 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11.02.2022.

Головуючий Судді