Єдиний унікальний номер 225/1838/21
Ноиер провадження 2/229/769/2021
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2022 року Дружківський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Гонтар А.Л.

при секретарі Тертична Г. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Дружківка цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства Державний ощадний банк України до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу ,

В С Т А Н О В И В:

позивач АТ "Державний ощадний банк України" 26 березня 2021 року звернулось до Дзержинського міського суду Донецької області з позовною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу .

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до кредитного договору № 3785 від 27 лютого 2008 року відповідач ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 36000 дол. США зі сплатою 12,5 відсотків за користування кредитом на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Строк кредиту було встановлено до 26 лютого 2018 року.

У забезпечення зобов`язання за Кредитним договором № 3785 від 27 лютого 2008 року укладено Договір поруки № 2696 від 27 лютого 2008 року з ОСОБА_2 .

У зв`язку з порушенням відповідачами своїх зобов`язань позивач у 2010 році звернувся до Ленінського районного суду м. Донецька з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості в сумі 292 128 грн. 78 коп.

08 лютого 2011 року Ленінським районним судом м.Донецька було винесено рішення, яким позов ВАТ "Державний ощадний банк" до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за кредитим договором задоволено.

Вказане рішення не виконується з 2012 року, при цьому за цей час курс долара США виріс втрічі. Отже філія - Донецьке обласне управління АТ "Ощадбанк" понесла збитки пов`язані із знецінненям валюти на день платежу в розмірі різниці між гривневим еквівалентом заборгованості суми.

За офіційним курсом НБУ станом на 03 березня 2021 року борг у розмірі 292128, 78 грн. становить 10432, 91 доларів США.

Враховуючи те, що рішенням від 08 лютого 2011 року було стягнуто заборгованість за основним боргом 7416, 63 дол. США, які на той час становили 58523,89 грн., станом на 02 березня 2021 року становить 2090,09 доларів США, таким чином заборгованість відповідача за основним боргом становить на 02 березня 2021 року 5326, 54 дол. США.

Також відповідно до п.1.6.1 встановлено, що проценти нараховуються банком щомісячно на рахунок нарахованих відсотків, починаючи з дати видачі кредиту до моменту закінчення терміну, на який надано кредит.

Таким чином, за період з 07 травня 2013 року по 27 люте 2018 року, який не охоплено рішенням суду, було донараховано проценти за користування кредитом в сумі 3698,92 дол. США.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України просять також стягнути 3% річних, що підлягає сплаті через невиконання відповідачем грошових зобов`язань за цим договором, що складає 1526,93 дол. США.

Згідно п.5.1,5.2 Кредитного договору, за порушення взятих на себе зобов`язань по поверненню основної суми кредиту та своєчасній сплаті процентів за користування кредитом, комісійних винагород та інших платежів за цим Договором, позичальник зобов`язується сплатити на користь банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ України, яка діяла на період, за який сплачується пеня, від суми платежу, за кожний день прострочення і становить за період з 19 грудня 2011 року по 30 грудня 2014 року - 479,15 доларів США.

Таким чином, станом на 02 березня 2021 року загальний розмір заборгованості відповідачів становить 11031,54 доларів США, що становить відповідно до курсу валют у відношенні до української гривні станом на 02 березня 2021 року - 308890,84 грн.

Оскільки рішенням Ленінського районного суду м. Донецька від 08 лютого 2011 року була стягнута заборгованість станом на серпень 2010 року у гривневому еквіваленті на теперешній час заборгованість відповідача збільшилась перед позивачем у вигляді недоотриманих доходів.

Просять стягнути з ОСОБА_1 недоотриманий дохід в сумі 11031, 54 грн., та з ОСОБА_2 недоотриманий дохід в сумі 11031, 54 грн., а також витрати по сплаті судового збору у сумі 4633,37 грн. (т.1 а.с.2-4).

31 травня 2021 року Ухвалою Дзержинського міського суду цивільну справу за позовною заявою АТ "Державний ощадний банк України" було передано за підсудністю до Дружківського міського суду (т.1 а.с.71-72).

30 червня 2021 року цивільна справа надійшла до Дружківського міського суду (т. 1 а.с.80).

05 липня 2021 року ухвалою Дружківского міського суду провадження по справі було відкрито та по справі призначено підготовче провадження на 28 липня 2021 року (т.1 а.с.81-82).

28 липня 2021 року Дружківським міським судом було винесено ухвалу про забезпечення доказів (т.1 а.с. 101-104).

09 серпня 2021 року до Дружківського міського суду надійшло клопотання від представника відповідача ОСОБА_2 про направлення судової справи за підсудністю до Шевченківського районого суду міста Київ, оскільки обидва відповідача зареєстровані та мешкають у м. Київі з 2014 року (т.1 а.с.111).

09 серпня 2021 року до Дружківського міського суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача ОСОБА_2 , згідно якого вона просила відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки - позивачем недоведено факт порушення прав позивача; зобов`язання є припиненим через його повне виконання; пропущено строк позовної давності за кредитним договором; пропущено строк на задоволення вимог за договором поруки; неповна інформація про кредитні правовідносини; невірний розрахунок заявлених до стягнення сум (т.1 а.с.117-121).

17 вересня 2021 року до Дружківського міського суду надійшла відповідь на відзив від представника позивач, згідно якої вони не погоджувались із доводами представника відповідача (т. 1 а.с.164-167).

22 вересня 2021 року ухвалою Дружківського міського суду Донецької області клопотання відповідача було задоволено та справу надіслано за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Київа (т.1 а.с.239-242).

Постановою Донецького апеляційного суду від 16 грудня 2021 року ухвалу Дружківського міського суду Донецької області від 22 вересня 2021 року скасовано та направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції (т.2 а.с.86-89).

12 січня 2022 року справу прийнято до провадження та призначено у судове засідання на 07 люте 2022 року (т.2 а.с.146-147).

Представник позивача АТ "Державний ощадний банк України" не з`явилися у судове засідання, надали заяву з клопотанням розглядати справу у їх відсутності, підтримали позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, відповіді на відзив на позовну заяву (т.3 а.с.10).

Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , представник відповідача ОСОБА_2 у судове засідання не з`явились, про місце та час розгляду справи їх було повідомлено належним чином, надали заяву з клопотанням розглядати справи у їх відсутності (т.3 а.с. 28-33).

З огляду на це, на підставі ст.197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів без фіксації судового процесу.

Суд, дослідивши докази по справі, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за наступних підстав.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.

Тобто, зобов`язання з надання кредиту, його повернення та сплати процентів є основним, а зобов`язання зі сплати штрафу та пені є додатковим до основного.

Позивач обов`язки за умовами договору виконав, надавши кредитні кошти відповідачеві. Останній зобов`язався за договором повертати кредит з процентами періодичними платежами впродовж 120 місяців до 26 лютого 2018 включно.

Судом, встановлено, що відповідно до договору, укладеному між позивачем та ОСОБА_1 від 27 лютого 2008 року між нею та ПАТ "Державний Ощадний банк України" укладено кредитний договір № 3785 , відповідно до якого ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 36000 доларів США зі сплатою 12,5 відсотків за користування кредитом на рік на суму залишку заборгованості ( т.1 а.с. 45-47 )

Згідно п.1.5 кредитного договору позичальник зобов`язався щомісячно сплачувати за кредитом всі платежі.

Відповідно до ст.526 ЦК України, сторони мають виконувати зобов`язання належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України.

27 лютого 2008 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 2696 , відповідно до якого поручитель відповідає по зобов`язанням за вищевказаним кредитним договором (т. 1 а.с.48-49).

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м.Донецька від 08 лютого 2011 року було винесено рішення, яким позов ВАТ "Державний ощадний банк" до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за кредитим договором задоволено (т.1 а.с.63).

Позивач посилається на те, що вказане рішення не виконується з 2012 року, при цьому за цей час курс долара США виріс втрічі та філія - Донецьке обласне управління АТ "Ощадбанк" понесла збитки пов`язані із знецінненям валюти на день платежу в розмірі різниці між гривневим еквівалентом заборгованості суми.

За офіційним курсом НБУ станом на 03 березня 2021 року борг у розмірі 292128, 78 грн. становить 10432, 91 доларів США.

Враховуючи те, що рішенням від 08 лютого 2011 року було стягнуто заборгованість за основним боргом 7416, 63 дол. США, які на той час становили 58523,89 грн., станом на 02 березня 2021 року становить 2090,09 доларів США, таким чином заборгованість відповідача за основним боргом становить на 02 березня 2021 року 5326, 54 дол. США.

Також відповідно до п.1.6.1 встановлено, що проценти нараховуються банком щомісячно на рахунок нарахованих відсотків, починаючи з дати видачі кредиту до моменту закінчення терміну, на який надано кредит.

Таким чином, за період з 07 травня 2013 року по 27 люте 2018 року, який не охоплено рішенням суду, було донараховано проценти за користування кредитом в сумі 3698,92 дол. США.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України просять також стягнути 3% річних, що підлягає сплаті через невиконання відповідачем грошових зобов`язань за цим договором, що складає 1526,93 дол. США.

Згідно п.5.1,5.2 Кредитного договору, за порушення взятих на себе зобов`язань по поверненню основної суми кредиту та своєчасній сплаті процентів за користування кредитом, комісійних винагород та інших платежів за цим Договором, позичальник зобов`язується сплатити на користь банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ України, яка діяла на період, за який сплачується пеня, від суми платежу, за кожний день прострочення і становить за період з 19 грудня 2011 року по 30 грудня 2014 року - 479,15 доларів США.

Таким чином, станом на 02 березня 2021 року загальний розмір заборгованості відповідачів становить 11031,54 доларів США, що становить відповідно до курсу валют у відношенні до української гривні станом на 02 березня 2021 року - 308890,84 грн., що підтвердується відповідним розрахунком (т.1 а.с.5-41).

08 лютого 2011 року Ленінським районним судом м.Донецька було винесено рішення, яким позов ВАТ "Державний ощадний банк" до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за кредитим договором задоволено.

Вказане рішення не виконується з 2012 року, при цьому за цей час курс долара США виріс втрічі. Отже філія - Донецьке обласне управління АТ "Ощадбанк" понесла збитки пов`язані із знецінненям валюти на день платежу в розмірі різниці між гривневим еквівалентом заборгованості суми.

За офіційним курсом НБУ станом на 03 березня 2021 року борг у розмірі 292128, 78 грн. становить 10432, 91 доларів США.

Враховуючи те, що рішенням від 08 лютого 2011 року було стягнуто заборгованість за основним боргом 7416, 63 дол. США, які на той час становили 58523,89 грн., станом на 02 березня 2021 року становить 2090,09 доларів США, таким чином заборгованість відповідача за основним боргом становить на 02 березня 2021 року 5326, 54 дол. США.

Також відповідно до п.1.6.1 встановлено, що проценти нараховуються банком щомісячно на рахунок нарахованих відсотків, починаючи з дати видачі кредиту до моменту закінчення терміну, на який надано кредит.

Таким чином, за період з 07 травня 2013 року по 27 люте 2018 року, який не охоплено рішенням суду, було донараховано проценти за користування кредитом в сумі 3698,92 дол. США.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України просять також стягнути 3% річних, що підлягає сплаті через невиконання відповідачем грошових зобов`язань за цим договором, що складає 1526,93 дол. США.

Згідно п.5.1,5.2 Кредитного договору, за порушення взятих на себе зобов`язань по поверненню основної суми кредиту та своєчасній сплаті процентів за користування кредитом, комісійних винагород та інших платежів за цим Договором, позичальник зобов`язується сплатити на користь банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ України, яка діяла на період, за який сплачується пеня, від суми платежу, за кожний день прострочення і становить за період з 19 грудня 2011 року по 30 грудня 2014 року - 479,15 доларів США.

Таким чином, станом на 02 березня 2021 року загальний розмір заборгованості відповідачів становить 11031,54 доларів США, що становить відповідно до курсу валют у відношенні до української гривні станом на 02 березня 2021 року - 308890,84 грн., що підтверджується відповідним розрахунком (т.1 а.с.5-41).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

У відповідності зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Отже, після настання терміну внесення чергового платежу за договором і після спливу строку кредитування зобов`язання простроченого боржника за договором не припиняється. Так, зобов`язання може бути належно виконане простроченим боржником і після спливу позовної давності. Згідно з частиною першою статті 267 ЦК України особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності.

У випадку спливу позовної давності заява про захист цивільного права або інтересу приймається судом до розгляду, проте сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини друга та четверта статті 267 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий на 120 місяців до 26 лютого 2018 року включно.

Відтак, у межах строку кредитування до 27 лютого 2018 року відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами до останього числа місяця. Починаючи з лютого 2008 року, відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Позивач просить стягнути станом на 02 березня 2021 року заборгованість відповідача за основним боргом у розмірі 5326, 54 дол. США.

Але, заочним рішенням Ленінського районного суду м.Донецька від 08 лютого 2011 року було винесено рішення, яким позов ВАТ "Державний ощадний банк" до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за кредитим договором задоволено, стягнуто 292128,78 грн., в тому числі стягнуто суму основного боргу у розміі 32380,24 доларів США (т.1 а.с.50 зворотний бік).

Тому суд, вважає, що в цій частині позовних вимог треба відмовити.

Позивач просит стягнути проценти за період з 07 травня 2013 року по 27 люте 2018 року.

Строк кредитування до 26 лютого 2018 року.

Станом на 2020 рік позиція Великої палати ВС полягає в тому, що проценти за правомірне користування грошовими коштами можуть нараховуватись лише в межах визначеного договором строку кредитування. Після спливу строку кредитування, нарахування процентів за користування кредитом припиняється в силу приписив статей 1048, 1054 ЦКУ.

Представник відповідача просила відмовити у задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що позивач пропустив строк позовної давності для звернення до суду.

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Такий підхід відповідає правовій позиції, сформульованій Верховним Судом України у постанові від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13. Аналогічні висновки були сформульовані Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі № 6-167цс14, від 3 червня 2015 року у справі № 6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16 і від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16.

Отже, оскільки за умовами договору відповідач мав виконувати зобов`язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів до останього числа кожного місяця впродовж строку кредитування (120 місяців), перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. А тому встановлення строку кредитування у договорі, який передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів.

Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності для погашення всієї заборгованості за договором з моменту спливу строку кредитування.

Позивач звернувся до суду з позовом 24 березня 2021 року, тоді як останій платіж треба було зробити до 26 лютого 2018 року, тобто позивач звернувся після спливу позовної давності навіть щодо останнього щомісячного платежу.

Тому, суд, вважає, що в даной частині позовних вимог треба відмовити.

Позивач, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України просить також стягнути 3% річних, що підлягає сплаті через невиконання відповідачем грошових зобов`язань за цим договором, що складає 1526,93 дол. США.

Підставою, яка породжує обов`язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов`язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (частина перша статті 549 ЦК України). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. А пенею неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частини друга та третя цієї статті).

За змістом приписів параграфу 2 глави 49 ЦК України особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто, вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі. Але відповідно до пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Відтак, стягнути неустойку (зокрема і пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише у межах спеціальної позовної давності.

Згідно з частиною першою статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього кодексу.

На відміну від обчислення позовної давності для вимоги про стягнення штрафу, позовна давність за вимогою про стягнення пені обчислюється окремо за кожен день (місяць), за який нараховується пеня. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права на стягнення пені.

У постанові від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13 Верховний Суд України, аналізуючи приписи статей 266 і частини другої статті 258 ЦК України, дійшов висновку, що можливість стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається у межах позовної давності за основною вимогою з дня (місяця), з якого вона нараховується.

Перебіг позовної давності для стягнення неустойки (пені, штрафу) за кожним з прострочених щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу.

Вказане дає підстави для обчислення спеціальної позовної давності щодо стягнення неустойки за 12 останніх місяців перед зверненням позивача до суду, оскільки строк кредитування на момент звернення до суду сплинув 26 лютого 2018 року.

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги, зокрема, про стягнення неустойки.

Позовна вимога про стягнення неустойки може бути додатковою як до вимоги про стягнення заборгованості за кредитом, так і до вимоги про стягнення процентів за кредитом.

Суд встановив факт пропуску позивачем позовної давності, зокрема, щодо вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом. Крім того, оскільки після спливу визначеного договором строку кредитування право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося, то спливла і позовна давність за вимогою про сплату процентів за цим кредитом.

Оскільки позовна давність до основної вимоги спливла до звернення позивача до суду, вважається, що позовна давність спливла і до додаткової його вимоги про стягнення з відповідача штрафу та пені. Відтак, не може бути стягнута неустойка, нарахована на суму заборгованості за вимогами, щодо яких позовна давність була пропущена.

Крім того, оскільки право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося зі спливом строку кредитування,то необґрунтованою є вимога позивача про стягнення нарахованої на проценти неустойки за один рік до його звернення до суд.

Таким чином, суд, вважає, що в цій частині позовних вимог також треба відмовити.

Крім того, треба відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості з відповідача ОСОБА_2 , оскільки договір поруки було укладено на строк до 26 лютого 2018 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання.

Як вибачається із позовної заяви, вона надійшла до суду 23 березня 2021 року, тобто після строку встановленого для пред`явлення позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю, то в стягненні судових витрат на користь позивача треба також відмовити.

Відповідач ОСОБА_2 просив стягнути на його користь витрати за правову допомогу у розмірі 16450 грн., суд, вважає, що вони підлягають задоволенню за таких обставин.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Частиною 1 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частинами 3,4,8 статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

За положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні на користь якої ухвалене рішення.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16.

Судом встановлено, що допомога у даній справі надавалася відповідачу ОСОБА_2 адвокатом Сорокіною Іриною Володимирівною (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю від 28 грудня 2016 року № 4770) на підставі договору від 06 липня 2021 року № 06/07/2021-1, відповідно до якого адвокатом надаються такі види правової допомоги: надання консультацій та роз`яснень з юридичних питань, усних і письмових довідок щодо законодавства; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; здійснення представництва інтересів клієнта в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, організаціях будь-якої форми власності, перед фізичними та юридичними особами (а.с.135).

Оплата наданих послуг підтверджується рахунками на оплату та меморіальними ордерами (т.1 а.с. 136-138, т.3 а.с. 35-40).

Враховуючи характер виконаної адвокатом роботи (аналіз заяв, відзиву, аналіз судової практики), принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи (підготовка відповіді на відзив), критерію необхідності подання відповіді на відзив, заяви про відвід, своєчасність її подання та підстави та значимості таких дій у справі, суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення їх розміру та стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст.ст.10, 11, 12, 13, 141, 259, 263-265, 280 ЦПК України, ст.. 526,625,1050,1054 ЦК України, суд-

В И Р І Ш И В :

у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Державний ощадний банк України до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства "Державний ощадний банк" РНОКПП 00032129, адреса: м. Київ вул. Госпітальна, 12-г на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 16450 (шістнадцять тисяч чотириста п`ятдесят) грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено в нарадчій кімнаті 01 грудня 2022 року.

Суддя: А. Л. Гонтар