Рішення

Іменем України

05 липня 2022 року місто Чернігів

Справа №751/6002/17

Провадження №2/751/259/22

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Маслюк Н. В.

секретаря судового засідання Дасюк Н. В., Чвірова О.О., Шишова А.Я.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

представник позивача ОСОБА_3

представник відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернігова у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частину квартири, як частку в спільному майні подружжя та зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про визнання майна особистою приватною власністю, визнання боргових зобов`язань об`єктом спільної сумісної власності та стягнення коштів,

Встановив:

І. Стислий виклад позиції позивача

12.09.2017 ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частину квартири, як частку в спільному майні подружжя, надалі уточнив позовні вимоги та просить визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.2-3,104).

Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 2013 року перебував у шлюбі з відповідачем. Зазначає, що в період шлюбу, 30.08.2016 за спільні кошти придбали двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 . Однак договір купівлі-продажу квартири оформлювався на ім`я дружини ОСОБА_2 . Повідомив, що домовленості про добровільний розподіл майна між ними не досягнуто, шлюбний договір не укладався, станом на 22.08.2017 вартість квартири в цілому становить 605 928,00 грн. Посилаючись на статті 60, 68, 69, 70 Сімейного кодексу України просить визнати за ним право власності на 1/2 частину спірної квартири.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі

Новозаводський районний суд м. Чернігова ухвалою від 22 вересня 2017 року відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження і призначив підготовче засідання.

Ухвалою суду від 02 листопада 2017 року прийнято до спільного розгляду зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 (т.1 а.с.48-49), яка з урахуванням уточнених та зменшених позовних вимог (т.2 а.с.32) остаточно просила визнати боргові зобов`язання в розмірі 240 000,00 грн, отримані за розпискою від 07 жовтня 2015 року у ОСОБА_6 , об`єктом спільної сумісної власності подружжя: стягнути з ОСОБА_5 1/2 частину боргового зобов`язання в сумі 120 000,00 грн; визнати за нею особистою приватною власністю спірну квартиру. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що перебувала в шлюбі з відповідачем, мають спільну малолітню дитину сина ОСОБА_7 , 2011 року народження. Заочним рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 09.08.2017 шлюб між ними розірвано. Зазначає, що за період шлюбу за особисті кошти набула право власності на квартиру АДРЕСА_2 . Відповідач в даній квартирі не з`являвся, жодних коштів на її придбання не надавав, ніде не працював, не мав будь-якого доходу, не допомагав формувати сімейний бюджет. Повідомила, що кошти на придбання зазначеної квартири набувалися відповідно до боргової розписки від 07.10.2015, які отримала від ОСОБА_6 в розмірі 360 000,00 грн. Вважає, що згідно з ч. 1 ст. 57 СК України право власності на спірну квартиру у відповідача не виникло і квартира є виключно її приватною власністю. Крім того, вважає отримані кошти в розмірі 360 000,00 грн спільно нажитим борговим зобов`язанням, яке є об`єктом спільної власності.

Ухвалою Новозаводського районного суду міста Чернігова від 07 лютого 2018 року справу прийнято до свого провадження суддею Косач І.А. та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 02.04.2018 закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду.

04.06.2018 відповідачем (позивачем за первісним позовом) поданий відзив на зустрічний позов (т.2 а.с.81-83), відповідно до якого просить відмовити в його задоволенні. Зазначив, що на момент укладення договору безпроцентної цільової позики зазначена квартира не набула статусу об`єкта права власності, а тому не могла бути предметом попередньої домовленості. Також спірна квартира знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (будівельна адреса: АДРЕСА_3 ). В попередньому договорі №12 від 27.10.2015 адреса зазначена як АДРЕСА_3 , тоді як в розписці від 07.10.2015 квартира зазначена по АДРЕСА_4 . При цьому зміна будівельної адреси з будинку АДРЕСА_3 на будинок АДРЕСА_4 відбулась на підставі рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради №230 у червні 2016 року. Крім того, для укладання договору позики він не надавав письмової згоди. Про існування будь-яких боргових зобов`язань подружжя не чув. Повідомив, що при укладенні договору купівлі-продажу спірної квартири надав згоду на її купівлю саме за спільні кошти, а не запозичені. В електронній декларації ОСОБА_6 за 2016 рік відсутня інформація про будь-який борг, що свідчить про те, що боргова розписка виникла пізніше.

Новозаводський районний суд м. Чернігова ухвалою від 08 червня 2018 року забезпечив позов, шляхом накладення арешту на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 20.06.2018 року зупинено провадження по даній справі до набрання законної сили рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова по цивільній справі №751/7831/17 (провадження №2/751/1765/17) за позовною заявою ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.

У подальшому, ухвалою суду від 12.11.2020 справу прийнято до свого провадження суддею Маслюк Н.В., 18.12.2020 розгляд справи поновлено та призначено по справі судове засідання на 23 лютого 2021 року.

Новозаводський районний суд м. Чернігова ухвалою від 23.02.2021 відмовив у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про зупинення провадження у справі.

Протокольною ухвалою суду від 05.04.2021 року оголошена перерва, яка продовжена протокольними ухвалами від 26.05.2021 та 10.06.2021.

У судове засідання позивач не прибув, надав повноваження на представлення його інтересів у суді представнику, яка в судовому засіданні первісний позов підтримала, просила його задовольнити повністю, при цьому посилалася на обставини, викладені в позові. Разом з тим, заперечувала проти задоволення зустрічного позову з підстав, викладених у відзиві на зустрічний позов.

Відповідач за первісним позовом та її представник у судовому засіданні позов не визнали, просили відмовити у його задоволенні. Зустрічний позов підтримали та просили задовольнити повністю, посилаючи на обставини, викладені в ньому. При цьому не підтримали та відкликали заяву від 28.03.2018 в частині залишення без розгляду вимоги про визнання особистою приватною власністю спірну квартиру (т.2 а.с.32).

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин

Судом встановлено, що 14 березня 2013 року ОСОБА_8 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції, актовий запис №324. Після реєстрації шлюбу ОСОБА_9 змінив прізвище на ОСОБА_10 (т.1 а.с.4, а.с.89зв).

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 27.08.2018 року шлюб був розірваний. Рішення набрало законної сили 04.10.2018 (т.3 а.с.17-20).

27 жовтня 2015 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Житлобудсервіс» укладено попередній договір №12, відповідно до умов якого сторони зобов`язуються в майбутньому укласти договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 за 348 600,00 грн (т.2 а.с.77-78).

Відповідно до витягу з рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради №230 від червня 2016 року, 89-квартирному житловому будинку АДРЕСА_5 (будівельна адреса), збудованого ТОВ «Житлобудсервіс» на замовлення прокуратури Чернігівської області, присвоєна поштова адреса: АДРЕСА_4 (т.1 а.с.95зв).

Відповідно довідки ТОВ «Житлобудсервіс» від 18.01.2022 ОСОБА_2 придбала за попереднім договором № 12 від 27.10.2015 квартиру у житловому комплексі; у попередньому договорі зазначено адресу АДРЕСА_1 , після вводу будинку в експлуатацію адресу змінено на АДРЕСА_4 (т.3 а.с.83).

Із заяви ОСОБА_5 , поданій 30.08.2016 приватному нотаріусу Чернігівського міського нотаріального округу Беловій О.С., зареєстрованій за №3613, вбачається, що він надав згоду на укладання його дружиною ОСОБА_2 договору купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що буде придбаватися нею в період перебування в зареєстрованому шлюбі за спільні кошти (т.1 а.с.84зв).

У період шлюбу 30 серпня 2016 року згідно договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Беловою О.С., зареєстрованого за №3614, ОСОБА_2 у ТОВ «Житлобудсервіс» придбала квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , будівельна адреса: АДРЕСА_3 , за 348 600,00 грн (т.1 а.с.64-66).

На виконання умов попереднього договору від 27.10.2015 та договору купівлі-продажу від 30.08.2016 ОСОБА_2 сплатила 230 947,00 грн та 117 635 грн, а також 18,00 грн 28.09.2016 року (т.1 а.с.122-124).

За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, квартира АДРЕСА_2 на праві власності належить ОСОБА_2 (т.1 а.с.5-6).

Відповідно до звіту №183/08/017 про проведення незалежної оцінки вартості нерухомості від 22.08.2017 ТОВ «Експертно-правовий центр «ПРАВЕКС», оціночна (ринкова) вартість двохкімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 , складає 605 928,00 грн (т.1 а.с.7-26).

Разом з тим, згідно звіту про оцінку майна від 22 грудня 2017 року, виконаного ФОП ОСОБА_11 , ринкова вартість двохкімнатної житлової квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , складає 320 985,00 грн (т.1 а.с.219-230).

07 жовтня 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 укладено розписку (а.с.51), згідно умов якої ОСОБА_2 взяла в борг у ОСОБА_6 кошти в розмірі 360 000,00 грн в рахунок купівлі квартири по АДРЕСА_4 та зобов`язалась повернути до 31.12.2016 (а.с.51).

Відповідно до висновку експертів від 08.04.2019, записи та підпис від імені ОСОБА_2 у розписці, датованій 07.10.2015, виконані кульковою ручкою, спорядженою пастою синьо-фіолетового кольору; у розписці, датованій 07.10.2015, ознак штучного зістарювання документів не виявлено; виконання дослідженої розписки у вказану в документі дату 07.10.2015 не виключається (т.2 а.с.228-240).

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 16.05.2019 року, залишене без змін постановою Верховного Суду від 10.02.2021 року, скасовано рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 06 грудня 2017 року у справі №751/7831/17 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики від 07.10.2015, відмовлено у задоволенні позовних вимог (т.2 а.с. 156-157, 190-196, 197-205, 231-233).

Обґрунтовуючи первісні позовні вимоги та заперечуючи проти зустрічного позову, позивачем подані копії чеків та доручень про переказ грошових коштів в розмірі 10 200 рублів, 300 доларів США, 1 000 доларів США, 500 доларів США, 150 доларів США, на ім`я ОСОБА_2 , а також роздруківку операцій з переказу грошових коштів за період з 01.01.2013 до 26.01.2018, відповідно до якої на ім`я ОСОБА_2 переказував 8 916,67 рублів, 500 доларів США, 1 000 доларів США, 800 доларів США, 670 доларів США, 1 000 доларів США, 1 000 доларів США, 500 доларів США, (т.1 а.с.116-120, т.2 а.с.8-12).

Також з листа Акціонерного комерційного банку «АВАНГАРД» вбачається, що ОСОБА_1 22.10.2015, 27.11.2015, 25.12.2015 та 18.12.2015 переказував ОСОБА_2 1 000 доларів США, 670 доларів США, 800 доларів США та 5 000 рублів відповідно (т.2 а.с.13).

На заперечення проти первісних позовних вимог та в обґрунтування зустрічного позову ОСОБА_2 подана копія трудової книжки (т.1 а.с.52-53), з якої вбачається, що остання з 2001 року працює та отримує доходи (т.1 а.с. 54-56, 110-112), відповідних до яких загальна сума доходу ОСОБА_2 за 2015 рік становить 32 766,48 грн, за 2016 рік 48 889,41 грн, за січень-вересень 2017 року 34 797,49 грн.

Також подані відомості про суми виплачених доходів та утриманих податків ОСОБА_6 за період з 01.01.2011 до 31.12.2016 (т.2 а.с.35-36) та копія трудової книжки ОСОБА_6 (т.2 а.с.37-39).

З декларації ОСОБА_6 за 2016 рік вбачається, що третім особам кошти не позичала, тоді як в 2017 році позичила третім особам 240 000 грн (т.2 а.с.15-26).

Відповідно інформації ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор» від 27.12.2017 ОСОБА_8 утримувався під вартою в слідчому ізоляторі з 29.04.2011 до 25.07.2011. Останній 25.07.2011 в порядку екстрадиції був виданий правоохоронним органам Республіки Білорусь (т.1 а.с.192, т.3 а.с.90).

За клопотаннями ОСОБА_2 від 20.05.2014, 06.05.2015 та 28.04.2016 громадянин Республіки Білорусь ОСОБА_2 документований посвідкою на тимчасове проживання в Україні, строк дії якої продовжено останній раз до 09.05.2017 (т.1 а.с.193-197).

Свідок ОСОБА_12 в судовому засідання показала, що в 2017 році ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розповіли їй, що нарешті купили квартиру. При цьому кошти на купівлю в розмірі близько 340 000 грн взяли в борг у матері ОСОБА_13 , при цьому написали розписку. Згодом вони розійшлися. З 2017 року ОСОБА_14 не бачила. Зазначила, що ОСОБА_15 працювала на трьох роботах аби сплатити борг. Крім того, раніше ОСОБА_14 ніде не працював, іноді робив ремонти, виїжджав працювати за кордон, був у в`язниці. Їх дитина часто хворіла, а тому потребувала додаткових коштів.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 - мати ОСОБА_2 , пояснила, що спірна квартира куплялась за кошти, які нею були позичені. Ці гроші були не лише її, а і сина. Раніше ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та їх дитина, яка є особою з інвалідністю, проживали в комунальній квартирі. Поки були гроші, запропонувала купити їм квартиру, вони погодились. Квартира коштувала 360 000 грн. При цьому спочатку дала гроші в сумі 240 000 грн для першого внеску в серпні 2015 року, а розписку на суму 360 000 грн написали в жовтні. Другий внесок в розмірі 120 000 грн дала в серпні 2016 року, при цьому був присутній ОСОБА_14 . Зазначила, що ОСОБА_14 відбував покарання, ОСОБА_15 їздила до нього у в`язницю, наймала адвоката. На даний час їй повернули близько 20 000 грн.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засідання показав, що в липні-серпні 2015 року йому зателефонувала ОСОБА_15 та спитала, чи може він позичити 240 000 грн на купівлю квартиру. Він сказав, що таких коштів в нього не має. Згодом вона знову зателефонував, сказала, що займе кошти у матері. Попросила, аби він зустрів її з мамою, оскільки везли велику суму. Потім вони цю суму 240 000 грн, обміняли на долари США. Зазначив, що через деякий час ОСОБА_15 попросила аби він був присутній при складанні попереднього договору на придбання квартири. Підписавши договір, поїхали в банк та сплатили кошти в гривнях. Повідомив, що з ОСОБА_14 були друзями, декілька разів він їздив в Росію, Білорусь на заробітки. Повинен був робити у нього ремонт. Заробив десь 2 000 доларів США, за які планував купити інструменти. Згодом ОСОБА_14 поїхав в Росію.

Свідок ОСОБА_17 у судовому засіданні показав, що ОСОБА_2 є його товаришем близько 15 років. Зі слів ОСОБА_5 знає, що він весь час мріяв придбати житло. Для цього він поїхав за кордон працювати. Під час телефонних дзвінків він розповідав, що наближається до своєї цілі. Він розповідав, що кошти переводив дружині ОСОБА_18 . Вказав, що знає ОСОБА_14 як працьовиту людину, гарного спеціаліста. Сім`ю він любив, завжди допомагав. Від нього дізнався, що дитина хворіє. Про те, що придбано житло ОСОБА_14 йому повідомляв, при цьому він казав, що купили квартиру за його особисті кошти. З його слів квартира коштувала близько 300 000 грн. Зазначив, що знає про вчиненням ОСОБА_14 на території Білорусі кримінального правопорушення.

IV. Норми права, які застосував суд та оцінка аргументів сторін

У пп. 1, 3 ст. 129 Конституції України передбачено, що основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 7 Сімейного Кодексу України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.57 Сімейного Кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

У відповідності до п. 1 ст. 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно ст.63 Сімейного Кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено між ними.

У відповідності до ч.1 ст.69 та ч.1 ст.70 Сімейного Кодексу України, ч. 2 ст. 372 ЦК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу, у разі поділу майна, частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Частинами 1, 3, 4 ст.368 Цивільного кодексу України встановлено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Відповідно до п.22 Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Відповідно до п.23 вищевказаної постанови, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором або законом.

Положення статті 60 СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5 ст. 81 ЦПК України).

Спірна квартира набута подружжям за час шлюбу, що не заперечується відповідачем. Про дану обставину також зазначено у пункті 1.6 договору купівлі-продажу від 30.08.2016, відповідно до якого квартира за адресою: АДРЕСА_1 , буде об`єктом права спільної сумісної власності як така, що набувається ОСОБА_2 , перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_19 . Позивач надавав нотаріально завірену згоду на укладення договору купівлі-продажу і вказував, що квартира придбавається за спільні кошти.

Суд не приймає до уваги твердження відповідача про те, що спірна квартира придбана за її особисті грошові кошти, оскільки вказані обставини не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Також слід зазначити, що цільовим призначенням коштів, отриманих ОСОБА_2 за розпискою, є придбання у майбутньому квартири у будинку, який будувався.

Таким чином відповідачем не надано суду, а в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження того, що спірна квартира придбана за її особисті кошти та є її особистою власністю. Навпаки, позивачем доведено існування суб`єктивного цивільного права, щодо якого заявлено вимоги про право спільної сумісної власності на майно, придбане під час шлюбу.

Ураховуючи вищезазначене, виходячи з того, що частки позивача та відповідача у спільному майні є рівними, а тому позивач має право на належну йому частку у спільному з відповідачем майні, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про визнання за ним права власності на 1/2 частину спірної квартири обґрунтовані та підлягають задоволенню.

В той же час, з огляду на зазначене, суд доходить висновку, що позовні вимоги за зустрічним позовом про визнання особистою приватною власністю ОСОБА_2 спірну квартиру задоволенню не підлягають.

Щодо вимоги за зустрічним позовом про визнання боргових зобов`язань в розмірі 240 000,00 грн, отриманих за розпискою від 07 жовтня 2015 року у ОСОБА_6 , об`єктом спільної сумісної власності подружжя, стягнення 1/2 частини боргового зобов`язання в сумі 120 000,00 грн, з урахуванням зменшеного розміру позовних вимог (т.2 а.с.32), суд зазначає наступне.

Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно із частиною третьою якої, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (частина друга статті 65 СК України).

За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя.

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Згідно з правовим висновком, наданим Верховним Судом України у постанові від 27.04.2016, справа №6-486цс16, частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. У випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 червня 2020 року у справі №638/18231/15-ц (провадження № 14-712цс19) зазначила, що інститут шлюбу передбачає виникнення між подружжям тісного взаємозв`язку, і характер такого зв`язку не завжди дозволяє однозначно встановити, коли саме у відносинах з третіми особами кожен з подружжя виступає у власних особистих інтересах, а коли діє в інтересах сім`ї. Саме тому, на переконання Великої Палати Верховного Суду, законодавцем встановлена презумпція спільності інтересів подружжя і сім`ї.

Якщо один із колишнього подружжя в повному обсязі виконав зобов`язання, то він у порядку частини першої статті 544 ЦК України має право на зворотну вимогу (регрес) до іншого з подружжя у відповідній частині.

Аналогічна позиція наведена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 638/18231/15-ц.

Відповідачем за зустрічним позовом не надано належних і допустимих доказів на спростування презумпції спільності права власності подружжя на зобов`язання в сумі 240 000,00 грн, в межах заявлених вимог, в тому числі не спростовано того факту, що отримані ОСОБА_2 грошові кошти, внаслідок укладання договору позики, використані не в інтересах сім`ї. Також, цільовим призначенням коштів, отриманих ОСОБА_2 за розпискою, є придбання у майбутньому квартири у будинку, який будувався.

Договір позики в установленому порядку недійсним не визнавався, є чинним.

Таким чином, укладений зустрічним позивачем договір позики створює обов`язки для відповідача, оскільки отримані грошові кошти, використані в інтересах сім`ї, а тому вимоги за зустрічним позовом про визнання боргових зобов`язань на суму 240 000 грн, в межах заявлених вимог, об`єктом спільної сумісної власності подружжя підлягають задоволенню.

В той же час не підлягають задоволенню вимоги зустрічного позову про стягнення 1/2 частини боргових зобов`язань 120 000 грн, оскільки позивачем за зустрічним позовом не надано доказів про сплату нею коштів за договором позики у повному обсязі. Крім того, свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні підтвердила факт того, що кошти повернуті частково в сумі 20 000 грн.

З урахуванням вищезазначеного, зустрічний позов підлягає частковому задоволенню.

V. Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.10 ст. 141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Позивачем понесені та документально підтвердженні витрати по сплаті судового збору за подачу позову в сумі 3 029,64 грн (т.1 а.с.1) та за подачу заяви про забезпечення позову в сумі 353,00 грн (т.2 а.с.113), загалом 3 382,64 грн.

Зустрічним позивачем понесені та документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі 640,00 грн (т.1 а.с.48). При цьому, ОСОБА_2 заявлено дві вимоги немайнового характеру та одна вимога майнового характеру, судовий збір підлягав сплаті у розмірі 2 480 грн (1 200,00+640+640). Отже, несплачена сума судового збору становить 1 840,00 грн.

Оскільки первісний позов задоволено повністю, а зустрічний частково, тому у відповідності до ч. 10 ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне провести зустрічне зарахування грошових сум і стягнути з відповідача на користь позивача різницю по сплаті судового збору в сумі в сумі 2 742, 64 грн (3 382,64 640).

Позивачем за зустрічним позовом не повністю сплачено судовий збір за подачу позову, недоплата судового збору становить 1 840,00 грн. Ураховуючи, що у цій частині позовних вимог відмовлено повністю, а тому недоплата судового збору підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь держави.

VІ. Інші процесуальні дії у справі

Відповідно до ч. 1 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

У відповідності до ч. 7, 8 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

Ураховуючи, що за позивачем визнано право власності на частину спірного майна, тому відпала потреба у застосуванні цього заходу, суд вважає за необхідне скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою суду від 08 червня 2018 року.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 12, 19, 141, 258, 259, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 7, 60-61, 69, 70-71 СК України, ст.ст.368, 372 ЦК України, суд -

Вирішив:

Позов ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частину квартири, як частку в спільному майні подружжя задовольнити.

Визнати за ОСОБА_19 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 2 742 (дві тисячі сімсот сорок дві) грн 64 коп судового збору.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про визнання майна особистою приватною власністю, визнання боргових зобов`язань об`єктом спільної сумісної власності та стягнення коштів задовольнити частково.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_5 та ОСОБА_2 зобов`язання за розпискою від 07.10.2015 на суму 240 000 грн, укладеною між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 .

У задоволенні решти зустрічного позову ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1 840 (одна тисяча вісімсот сорок) грн 00 коп на користь ГУК у Черніг.обл/Новозав.р-н/22030101, код отримувача 37972475, банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача - UA0025742, код класифікації доходів бюджету 22030101.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті Новозаводським районним судом м. Чернігова ухвалою від 08 червня 2018 року, шляхом накладення арешту на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 07.07.2022.

Позивач ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_7 , РНОКПП НОМЕР_3 )

Суддя Н. В. Маслюк