ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2022 року

м. Черкаси

Справа № 691/827/21
Провадження № 22-ц/821/784/22
Категорія: 305010200

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В.

суддів: Бородійчука В.Г., Василенко Л.І.

за участю секретаря: Любченко Т.М.

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2

представник позивачів: адвокат Таргоній Вадим Миколайович

відповідач: Акціонерне товариство «Українська залізниця»

представники відповідача: адвокати Миргородова Олена Юріївна, Гармац Олександр Сергійович

розглянувши в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу представників відповідача АТ «Українська залізниця» - адвокатів Миргородової Олени Юріївни, Гармац Олександра Сергійовича на рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 04 березня 2022 року (ухваленого в приміщенні Городищенського районного суду Черкаської області під головуванням судді Подороги Л.В.) у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування шкоди, завданої смертю фізичної особи,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

11 серпня 2021 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до Городищенського районного суду Черкаської області із позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування шкоди, завданої смертю фізичної особи.

Позов обґрунтований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у с.Хлистунівка Городищенського району Черкаської області на 172 км. 8 пікеті тепловоз серії ЧМЕЗ НОМЕР_4 скоїв наїзд на ОСОБА_4 , яка внаслідок отриманих травм померла.

Власником тепловозу серії ЧМЕЗ № НОМЕР_4, є виробничий підрозділ «Локомотивне депо ім. Т.Шевченка», регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська Залізниця», а машиніст вказаного вище тепловоза, ОСОБА_5 працює у вказаному виробничому підрозділі.

Позивачі ОСОБА_1 і ОСОБА_2 вказували, що вони є багатодітними батьками, які втратили рідну дочку, якій на момент смерті виповнилося лише 18 років, та яка була їхньою надією та підтримкою, оскільки проживала разом з батьками та допомагала їм доглядати молодших братів і сестру. Окрім цього, позивачі зазначали, що у загиблої є малолітня дитина, яка залишилась сиротою. Вказували, що загибель доньки повністю зруйнувала їх нормальне життя, спричинила надзвичайні страждання, які продовжуються до цих пір.

Посилаючись на вищевикладене, з метою захисту порушених немайнових прав, позивачі ОСОБА_1 і ОСОБА_2 звернулись до Городищенського районного суду Черкаської області із даним позовом, просили постановити судове рішення, яким стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 в якості відшкодування моральної шкоди - 300 000 грн. та на користь ОСОБА_2 в якості відшкодування моральної шкоди - 300 000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Городищенського районного суду Черкаської області від 04 березня 2022 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 , моральну шкоду в розмірі 150 000,00 грн.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 150 000,00 грн.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави судовий збір в сумі 2 481,00 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції, зокрема, мотивовано тим, що оскільки смерть ОСОБА_4 наступила внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, позивачі є батьками загиблої, тому моральна шкода заподіяна позивачам смертю їхньої дочки підлягає відшкодуванню.

Визначаючи конкретний розмір відшкодування моральної шкоди, враховуючи характер та обсяг понесених моральних страждань, приймаючи до уваги засади розумності та справедливості, а також враховуючи, що смерть ОСОБА_4 спричинена її особистою грубою необережністю, яка у вечірній час доби знаходилася на залізничній колії, перебувала в стані алкогольного сп`яніння та причиною загибелі даної особи є грубе порушення померлою правил поведінки на залізничному транспорті, суд першої інстанції прийшов до висновку про необхідність часткового задоволення позову, зменшивши заявлену позивачами суму відшкодування спричиненої моральної шкоди до 150 000 гривень.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 10 травня 2022 року представники відповівідача - адвокати Миргородова О.Ю. та Гармац О.С., вважаючи рішення суду першої інстанції прийнятим із порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, постановленим при неповному з`ясуванні обставин справи та при невідповідності висновків суду фактичним обставинам даної справи, просили скасувати рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 4 березня 2022 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Аргументи учасників справи

Апеляційна скарга, зокрема, мотивована тим, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , оскільки згідно п.18 Акту висновку комісії, яка проводила розслідування зазначено, що нещасний випадок із громадянкою ОСОБА_4 стався внаслідок особистої грубої необережності потерпілої. Вважають, що загиблою було грубо порушено п.п.2.1,2.2,2.3,2.5,2.9 «Правил безпеки громадян на залізничному транспорті», затверджених наказом Міністерства транспорту та зв`язку від 22 листопада 2007 р. № 1059 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 18 грудня 2007 року за № 138/14645. Також зазначають, що факт порушення вищевказаних правил доведено постановою Городищенського відділу поліції від 19 січня 2016 року про закриття кримінального провадження, яка не була оскаржена потерпілими та набула чинності. Також вказують на те, що машиніст тепловоза діяв відповідно до вимог п.п.16.38,16.39 «Правил технічної експлуатацуції залізниць України», які затверджені наказом Міністерства транспорту України № 411 від 20 грудня 1996 року та зареєстровані в Міністерстві Юстиції України № 50/1854 від 25 лютого 1997 року.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив

Фактичні обставини справи

З матеріалів справи вбачається, що 16 листопада 2015 року о 18:13 год. на 172 км ПК 8 колії № 1 станції Хлистунівка, громадянка ОСОБА_4 намагалася перейти колію у невстановленому місці, порушуючи правила поведінки громадян на залізничному транспорті, розпочала рух через залізничні колії та, в подальшому, мала намір пролізти між вагонами. Маневровий поїзд розпочав рух, тим самим своїми частинами провів, ймовірно, поштовх по тілу ОСОБА_4 , яка в результаті потрапила під колеса вагону. В результаті даного наїзду ОСОБА_4 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 131 від 17 листопада 2015 року, отримала значні тілесні ушкодження, небезпечні для життя, спричинивши смерть останньої. Згідно вказаної експертизи в крові ОСОБА_4 було виявлено етиловий спирт в концентрації 2,52 проміле, що відносно живої особи відноситься до сильного ступеня алкогольного сп`яніння.

Згідно п. 8 Акту Причина нещасного випадку: особиста необережність потерпілого, грубе порушення п.п. 2.1, 2.2, 2.3, 2.5, 2.9 «Правил безпеки громадян на залізничному транспорті», затверджених наказом Міністерства транспорту та зв`язку від 22 листопада 2007 р. № 1059 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 18.12.2007 р. за № 138/14645.

Згідно п. 18 Акту Висновок комісії, яка проводила розслідування: нещасний випадок з громадянкою ОСОБА_4 стався внаслідок особистої необережності потерпілої.

Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Городищенського районного управління юстиції у Черкаській області від 20 листопада 2015 року, підтверджується, що ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Хлистунівка Городищенського району Черкаської області (а.с.10).

Відповідно до довідки про причину смерті № 140 від 17 листопада 2015 року, вказана причина смерті ОСОБА_4 - пішохід травмований залізничним транспортом.( а.с.11).

За даним фактом було внесено відомості до ЄРДР за № 0000529 та розпочато досудове розслідування.

Постановою слідчого від 19 січня 2016 року вищевказане кримінальне провадження було закрито за відсутністю складу кримінального правопорушення. (а.с. 7)

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 21 серпня 2013 року та свідоцтва про народження серія НОМЕР_3 від 15 липня 2005 року, нині покійна ОСОБА_4 мала дошлюбне прізвище ОСОБА_4 , її батьками є позивачі по справі - ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 12, 13)

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За правилами частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частина друга стаття 16 ЦК України).

Відповідно до частин першої - третьої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Пунктом першим, частини другої статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

За змістом частин першої, другої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно вимог ч.2 статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Згідно із роз`ясненнями, наданими у пунктах 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за №4 від 31 березня 1995 року з наступними змінами, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Відповідно до роз`яснень, наведених у п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Верховний Суд у своїй постанові від 21 квітня 2021 року у справі № 450/4163/18 зазначив, що особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини.

Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. У той же час, чинне законодавство не передбачає такої підстави для звільнення від відповідальності в частині відшкодування моральної шкоди власника джерела підвищеної небезпеки, як вина потерпілого.

З урахуванням викладеного апеляційний суд приходить висновку, що відсутність вини водія електропотягу та закриття кримінального провадження за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення не звільняє відповідача від обов`язку відшкодувати позивачам моральну шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини).

Колегія суддів погоджується із тим, що сам лише факт загибелі дочки позивачів, спричиненої потягом, як джерелом підвищеної небезпеки, шляхом її смертельного травмування, свідчить про заподіяння позивачам моральних страждань, як батькам, що є встановленим та за жодних обставин не може бути спростованим.

Зазначені обставини дійсно істотно змінюють життя позивачів, тягнуть за собою зараз та потягнуть у подальшому з віком додаткові зусилля з їх сторони на організацію свого життя та його матеріальне забезпечення.

При цьому шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки (в тому числі якщо така шкода завдала смерть фізичної особи), завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Незалежно від вини фізичної особи відшкодовується шкода, у тому числі якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що вина та протиправність дій АТ «Українська залізниця» відсутні, але в силу закону відповідач несе цивільно-правову відповідальність без вини, смерть потерпілої настала через її власну необережність та перебування у стані алкогольного сп`яніння у порушення вимог Правил безпеки громадян на залізничному транспорті, у зв`язку з чим суд дійшов обгрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 моральної шкоди.

Проте, колегія суддів не погоджується з розміром стягнутої моральної шкоди, виходячи з наступного.

Вирішуючи питання щодо розміру відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції правильно врахував, що смерть доньки позивачів спричинена у тому числі, у зв`язку з її особистою грубою необережністю, оскільки однією з причин загибелі ОСОБА_4 є недотримання нею Правил безпеки громадян на залізничному транспорті.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 131 від 17 листопада 2015 року, в крові ОСОБА_4 виявлено етиловий спирт в концентрації 2,52 проміле, що для особи становить сильний ступень алкогольного сп`яніння.

Частиною 2 статті 1193 ЦК України встановлено, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність.

Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).

Згідно Правил безпеки громадян на залізничному транспорті, затверджених наказом міністра транспорту України №1059 від 22 листопада 2007 року, а саме п. 2.5 вказано, що пішоходам забороняється ходити по залізничним коліям та наближатися до них на відстань менше п`яти метрів.

Пунктом 2.20 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті передбачено, що пішоходам забороняється знаходитись на об`єктах залізничного транспорту в стані алкогольного сп`яніння.

Вказані вимоги потерпілою ОСОБА_4 були повністю проігноровані, та такі її дії призвели до її загибелі.

В діях потерпілої мала місце груба необережність, що виразилася в порушенні Правил безпеки громадян на залізничному транспорті.

Таким чином, перебування ОСОБА_4 у стані сильного алкогольного сп`яніння, а також особиста необережність загиблої, колегія суддів приймає, як підстави для зменшення розміру морального відшкодування, про що просив відповідач та задоволення такого на рівні 50 000,00 грн. на користь кожного з позивачів, враховуючи фактичні обставини даної справи, поведінку померлої, характер, глибину і тривалість душевних страждань позивачів, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості. Саме такий розмір моральної шкоди буде співмірним із фактом заподіяння шкоди та страждань позивачів у даній справі, виходячи із конкретних встановлених обставин загибелі потерпілої.

Відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що подана представниками АТ «Українська залізниця» - адвокатами Миргородовою О.Ю., Гармац О.С. апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині розміру стягуваної моральної шкоди.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, Черкаський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу, подану представниками Акціонерного товариства «Українська залізниця» - адвокатами Миргородовою Оленою Юріївною, Гармац Олександром Сергійовичем - задовольнити частково.

Рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 04 березня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування шкоди, завданої смертю фізичної особи -змінити в частині розміру стягуваної моральної шкоди, зменшивши розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню із Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до 50 000,00 грн. на кожного позивача.

В іншій частині рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 04 березня 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді В.Г. Бородійчук

Л.І. Василенко

/ текст постанови суду виготовлений 24 червня 2022 року/