Справа № 212/5010/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2022 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі: Головуючого судді - Власенко М.Д., за участю секретаря судового засідання - Машошиної Ю.О., розглянувши за відсутності сторін та без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

встановив:

У червні 2021 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (надалі АТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого вказано, що відповідач звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг у зв`язку із чим підписала Анкету-заяву №б/н від 16.09.2013 року, згідно якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, а також кредитну картку. Кредитний ліміт в подальшому збільшувався до 12000 грн. Відповідач, підписавши заяву, підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, складає між ним і Банком Договір про надання банківських послуг. Відповідач ознайомлена із Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується підписом відповідача щодо ознайомлення та надання документів у письмовому вигляді. Умови та правила надання банківських послуг та тарифи викладені на сайті банку www.privatbank.ua, за якими обслуговується відповідач. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідач при укладанні Договору надав згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Банк за договором свої зобов`язання виконав, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах договору і в межах встановленого ліміту. Відповідач в свою чергу умови кредитного договору не виконала, не повернула своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом і станом на 13.05.2021 року виникла заборгованість в розмірі 14848,83 грн., з яких 11680,13 грн. заборгованість за тілом кредиту, 3168,70 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. Відповідач продовжує ухилятися від виконання взятих на себе зобов`язань, чим порушує права позивача. У зв`язку із наведеним, просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 14848,13 грн., а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 2270 грн.

Ухвалою суду від 18 червня 2021 року відкрито провадження у справі, призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Ухвалою суду від 10 грудня 2021 року за клопотанням представника відповідача витребувано у АТ КБ «Приватбанк» завірений належним чином розрахунок заборгованості станом на 31.05.2021 року з урахуванням сплачених боржником коштів у період з 16.09.2013 року по 31.05.2015 року за Заявою б/н від 16.09.2013 року.

Відповідач скористалася правом надання відзиву на позовну заяву в якому зазначили, що тривалий час вона є клієнтом АТ КБ «Приватбанк», не один раз використовувала кредитні кошти та завжди вчасно повертала їх. У вересні 2013 року відповідач звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання кредиту у розмірі 3000 грн., однак банком було запропоновано відповідачу отримати кредитну картку, пояснюючи тим, що це такий самий кредит тільки з відмінністю щодо його користування та оформлення. Під час заповнення анкети-заяви відповідачу не було повідомлено про розмір кредиту, натомість вказано, що прийде смс із зазначенням суми. В подальшому, відповідач отримала смс із сумою в 7000 грн. Вказану суму відповідач виплачувала в період із 2013 року по 2018 рік різними платежами у межах 350-400 грн. та більше, зберігала майже всі квитанції. Також, банк без її відома збільшив кредитний ліміт ще на 5000 грн. В подальшому, відповідач зверталася до банку із вимогою про заблокування її картки, щоб вона мала змогу лише погашати борг за тілом кредиту і почала вести власний графік розрахунків за яким в період з листопада 2018 року по серпень 2018 року сплатила 5483 грн. Потім, відповідач зверталася до банку із заявою про закриття її картки, оскільки нею сплачено борг, вона перебуває у скрутному матеріальному становищі, є пенсіонером, отримує пенсію у розмірі 2000 грн., однак банк відмовив відповідачу у закритті картки, а також реструктуризації заборгованості. Відповідач не вважає себе боржником, оскільки за 7 років сплатила банку 14000 грн. (в період з 2013 року по 2018 рік), 7000 грн. через термінал, 13883 грн. (в період з 2018 року по 2020 рік), всього на суму 34883 грн., а тому не має заборгованості у зв`язку із чим просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Представник відповідача адвокат Книгницька Л.А. надала відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що АТ КБ «Приватбанк» без згоди відповідача було збільшено розмір кредитного ліміту до 12000 грн. у 2017 році, коли у відповідача вже була наявна заборгованість. При цьому, банком не було надано доказів про вжиття ним заходів щодо зменшення заборгованості, в тому числі зволікав із зверненням до суду. У розрахунках заборгованості за кредитним договором, який наданий позивачем при поданні позовної заяви та випискою по рахунку є різниця у сумах, в розрахунку відсутні дані щодо поповнення кредитної картки відповідачем у період з 2013 року по 2014 роки, хоча відповідач сплачувала заборгованість у вказаний період на загальну суму 14400 грн., що підтверджується копіями квитанцій. В анкеті-заяві, що підписана відповідачем 16.09.2013 року не вказаний номер картки, яку отримано відповідачем, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафу) за порушення зобов`язань, відсутній строк повернення кредиту, а інші, надані банком, документи містять лише загальну інформацію щодо умов надання банківських послуг, матеріалами справи не підтверджено, що саме ці Умови та правила надання банківських послуг розумів відповідач, підписуючи заяву. Роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки умови та правила надання банківських послуг неодноразово змінювалися АТ КБ «Приватбанк» у період часу з 2013 року по час звернення до суду із позовом. У зв`язку із наведеним, відсутні законні підстави вважати, що між сторонами було досягнуто згоду про умови договору, а отже відсутні підстави для стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту та простроченими відсотками. Просила застосувати строк позовної давності, оскільки позивачу з 2013 року було відомо про порушення своїх прав та відмовити у задоволенні позову.

23 вересня 2021 року на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій вказано, що умови та правила надання банківських послуг є публічною офертою та містять послуги, які надаються банком. Відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, в якій відповідач підтвердила, що ознайомлена, що з тим, що умови та правила надання банківських послуг, тарифи банку разом із заявою про приєднання складають договір банківського обслуговування, тобто між сторонами були здійснені всі необхідні дії, досягнуто згоду щодо істотних умов кредитного договору, складовими якого виступають Заява, Умови, Правила та Тарифи, з якими Позичальник ознайомлена, про що свідчить підпис в Заяві. Також, позивачем разом із позовною заявою надано належним чином засвідчені докази, які підтверджують факт укладання кредитного договору, зокрема: копія кредитного договору, розрахунок заборгованості, копія паспорта відповідача, виписки по рахунку тощо. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту, то в анкеті-заяві відповідачем надано згоду про прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за ініціативою банку. Також, відповідачу була оформлена та видана кредитна картка Універсальна GOLD, яка має ряд переваг перед іншими картками та відповідач була ознайомлена з тим, що власником вказаної картки сплачується комісія за річне обслуговування. Крім того, розрахунок, який здійснений самостійно відповідачем не є належним доказом. Розрахунок, який здійснений банком проведений автоматизованою системою і у ньому відображаються та враховуються всі фінансові зобов`язання боржника за умовами договору, в тому числі здійснені боржником платежі. З виписки по рахунку вбачається, що відповідач до певного часу виконувала свої зобов`язання належним чином, що свідчить про те, що відповідач була обізнана з умовами кредитування. На теперішній час відповідачем зобов`язання виконано неналежним чином та наявна заборгованість, а тому є підстави для задоволення позову.

Представник позивача до суду не прибув, в матеріалах справи міститься письмове клопотання про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити.

Представник позивача адвоката Книгницька Л.А. надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги не визнали, просили відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві.

Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст.247 ч.2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши та вивчивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 16 вересня 2013 року відповідач ОСОБА_2 підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПАТ КБ Приватбанк (а.с.19).

Відповідач також підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Привалами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг.

Із наданої АТ КБ ПриватБанк довідки вбачається, що банком було надано ОСОБА_1 наступні кредитні картки: № НОМЕР_1 з терміном дії по квітень 2017 року; № НОМЕР_2 з терміном дії по лютий 2021 року; № НОМЕР_3 з терміном дії по травень 2021 року; № НОМЕР_3 з терміном дії по квітень 2021 року; № НОМЕР_4 з терміном дії по травень 2023 року (а.с.17).

Із наданої АТ КБ ПриватБанк довідки також вбачається, що банком було встановлено наступні кредитні ліміти на кредитну карту, якою користується ОСОБА_1 , а саме: з 16.09.2013 року у розмірі 7000 грн., з 03.10.2017 року у розмірі 7000 грн., з 06.08.2018 року у розмірі 12000 грн., з 22.05.2020 року у розмірі 11892,76 грн., з 02.06.2020 року у розмірі 11892,76 грн., з 15.06.2020 року у розмірі 11892,76 грн., з 30.06.2020 року у розмірі 11892,76 грн., з 13.07.2020 року у розмірі 11892,76 грн., з 24.07.2020 року у розмірі 11892,76 грн., з 06.08.2020 року у розмірі 11892,76 грн., з 17.08.2020 року у розмірі 11892,76 грн., з 28.08.2020 року у розмірі 11892,76 грн., з 08.09.2020 року у розмірі 11892,76 грн., з 23.09.2020 року у розмірі 11892,76 грн., з 07.10.2020 року у розмірі 11892,76 грн., з 19.10.2020 року у розмірі 11892,76 грн., з 30.10.2020 року у розмірі 11892,7 грн., з 05.11.2020 року у розмірі 0,00 грн. (а.с.18).

Як вбачається з виписки по рахунку станом на 17.05.2021 року відповідач активно користувалася кредитними коштами, здійснюючи оплату за покупки, шляхом зняття готівки у банкоматах, а також здійснювала періодичне повернення кредитних коштів шляхом поповнення своєї картки готівкою (а.с.60-66).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

У разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Позивач посилався на те, що своїм підписом у Анкеті заяві відповідач підтвердила, що згодна із тим, що анкета -заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua становить між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Згідно з вимогами ст.634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договору приєднання розроблені АТ КБ «ПриватБанк» вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Позивач, на підтвердження позовних вимог, до позову додав Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», в якому наявні умови кредитування для декількох видів платіжних карток: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна 55 днів пільгового періоду», Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD» та Витяг з Умов та правила надання банківських послуг (а.с.21-51).

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема саме у зазначеному у цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту 11680,13 грн. (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за простроченими відсотками згідно в розмірі 3168,70 грн., посилаючись, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, також на «Тарифи банку», Умови та правила надання банківських послуг, розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, у Анкеті-заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами та їх узгодженого сторонами розміру, як зазначено у розрахунку.

Суд відхиляє твердження позивача про те, що відповідач своїм підписом у заяві засвідчив, що він ознайомлений та згодний з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, оскільки матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Суд також вважає, що роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом заявлених позовних вимог, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк», і доказів, що саме ці умови та правила існували на час укладення договору, суду не надано.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у Анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, що зазначені у наданому розрахунку, надані банком Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», які не підписані відповідачем, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт наявності в договорі погодженої сторонами такої істотної умови договору як сплата відсотків за користування кредитними коштами.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.

Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У спорі, що склався між сторонами, договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду України в Постанові від 03.07.2019 року по справі № 342/180/17 зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «Приватбанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Відповідно до статтей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, що ОСОБА_1 має заборгованість за Договором № б/н від 16 вересня 2013 року, яка станом на 13 травня 2021 року складає 14848,83 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту 11680,13 грн., заборгованості за простроченими відсотками 3618,70 грн. (а.с.9-16).

Відповідачем було надано суду копії квитанцій щодо сплати суми заборгованості за кредитом у період з 2013 року по 2020 роки, перевіривши які, а також співставивши їх з випискою по рахунку, що надана банком, суд дійшов висновку, що відповідачем зобов`язання за кредитним договором № б/н від 16 вересня 2013 року виконано належним чином, з огляду на наступне.

Так, з арифметичного аналізу змісту виписки по рахунку (а.с.60-66) вбачається, що ОСОБА_1 було фактично використано кредитних коштів за період з 17.09.2013 року по 20.05.2020 року всього на загальну суму 49068,51 грн., здійснюючи зняття готівки в банкоматах, розрахунок у магазинах та аптеках, поповнення мобільного рахунку та інші операції.

За вказаний період, відповідачем ОСОБА_1 також регулярно здійснювалось поповнення своєї кредитної картки, тобто повернення кредитних коштів, шляхом внесення готівки в терміналах самообслуговування та переказів з інших банківських карток, всього на загальну суму 60916,92 грн.

При цьому, з аналізу виписки пор картковому рахунку вбачається, що банком самостійно здійснювалось списання з кредитної картки відповідача відсотків за користування кредитом та комісії за клієнтське обслуговування, внаслідок чого заборгованість автоматично збільшувалась.

Оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами дотримання вимог ч.2 ст. 11 Закону № 1023-XII щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем істотних умов, в тому числі щодо сплати відсотків, розміру відсоткової ставки та комісії за обслуговування кредиту, суд дійшов висновку, що відповідач ОСОБА_1 не має заборгованості перед банком за фактично використані нею кредитні кошти, оскільки вони були нею повернуті в повному обсязі, що підставою для відмови у позові.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити судові витрати між сторонами.

Згідно з ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Враховуючи результат вирішення спору, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем, не відшкодовуються.

Керуючись 12, 13, 19, 80, 81, 82 89, 131, 141, 223, 258, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, ст. ст. 207, 549, 551, 626, 628, 633, 634, 638, 1048, 1050, 1054 ЦК України, суд,

У Х В А Л И В:

Відмовити в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом.

Судові витрати віднести на рахунок позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», , місцезнаходження юридичної особи: м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч.6 ст.259 ЦПК України, якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження, залежно від складності справи складання повного рішення суду може бути відкладено на строк - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Відповідно до ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст рішення, складено та підписано без проголошення 28.06.2022 року.

Суддя М.Д.Власенко