Провадження № 2/369/466/22
РІШЕННЯ

Іменем України

24.06.2022 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді: Волчко А.Я.,

при секретарі: Миголь А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про скасування запису про реєстрацію права власності та витребування з чужого незаконного володіння, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про скасування запису про реєстрацію права власності та витребування з чужого незаконного володіння.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовував тим, що 23.08.2013 року між ОСОБА_1 та забудовником ОСОБА_2 було укладено попередній договір, відповідно до якого - сторони зобов`язуються в майбутньому, на умовах і в порядку визначених цим договором укласти і належним чином нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу (надалі - Основний договір) житлового приміщення квартири АДРЕСА_1 , загальною вартістю 409 537,50 грн., який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тарасюком М.В. зареєстровано в реєстрі за № 1577.

Після чого ОСОБА_1 на підтвердження своїх намірів щодо укладання основного договору в майбутньому передав в якості гарантійних забезпечувальних коштів суму в розмірі 15 000,00 доларів США, так як іншу частину коштів зобов`язався сплатити в подальшому. Крім цього, відповідно до умов вказаного попереднього договору, а саме пункту 6.1 зазначено, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами, і діє до укладання основного договору, але не пізніше 30.07.2014 включно. В подальшому, 10.06.2014 року, між ним та ОСОБА_2 складено та підписано акт приймання-передачі вказаної квартири. Відповідно до попереднього договору від 23.08.2013 року ОСОБА_2 має намір у майбутньому укласти договір купівлі-продажу житлового приміщення кв. АДРЕСА_2 . ОСОБА_2 передав, а ОСОБА_4 отримав вищевказану квартиру, загальною площею 74 квадратних метрів. Крім цього, ОСОБА_2 не заперечував проти початку ремонтних робіт ОСОБА_1 до проведення повного розрахунку за умовами попереднього договору.

Однак, з того часу та по теперішній час основний договір купівлі-продажу вказаної квартири укладено та підписано також не було. Зі слів відповідача ОСОБА_2 спочатку основний Договір не був укладений в строки визначені договором через не введення будинку в експлуатацію, а потім через зміну забудовника.

В лютому 2020 року позивачу стало відомо, що на підставі підроблених документів, право власності на спірну квартиру зареєстровано на ОСОБА_3 на підставі рішення №48809650 від 23.09.2019 року державного реєстратора Боярчук В.Ю. Комунального підприємства Київської обласної ради "Північне бюро технічної інвентаризації.

Згідно наданих на реєстрацію документів, начебто, 19.10.2014 року ОСОБА_5 на підставі виданої від ОСОБА_2 на його ім`я нотаріальної довіреності від 23.07.2013 року уклав договір № 11-2-42 на пайову участь у будівництві та акт приймання-передачі щодо кв. АДРЕСА_3 з покупцем ОСОБА_3 .. В подальшому, на підставі вище вказаних укладених правочинів, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, державним реєстратором Боярчук В.Ю. проведено реєстрацію права власності на дану квартиру за ОСОБА_3 .

Крім очевидних ознак підробки вищевказаних документів, слід врахувати, що вони складені через 14 місяців після набуття на спірну квартиру майнових прав позивачем.

Протягом лютого-липня 2020 року невідомими особами вчинено дії спрямовані на заволодіння квартирою позивача, були пошкоджені замки, припинено (відрізано) постачання електроенергії. Через погрози та тиск 26.05.2020 року було написано розписку відповідно до якої ОСОБА_6 - дружина ОСОБА_1 даною розпискою зазначила, що протягом місяця, саме до 26.06.2020 року зобов`язується взяти обов`язок на себе придбати квартиру за обговореною сторонами сумою 18 000 доларів США, цим саме підтвердивши факт не укладання основного договору та не виконання усіх вимог відповідно до раніше укладеного попереднього договору від 23.08.2013 року.

За вказаними фактами підробки Документів,шахрайства,самоправства та вимагання Києво-Святошинським управлінням поліції ГУ НП в Київській області розслідується декілька кримінальних проваджень.

14.07.2020 року ОСОБА_1 надійшов лист від ОСОБА_3 , в якому вона просила звільнити спірну квартиру, у зв`язку з тим, що вона є її власником.

28.07.2020 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовною заявою щодо усунення перешкод в користуванні квартирою, шляхом виселення ОСОБА_1 з вказаної квартири.

Позивач просив скасувати запис про проведену державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_2 , у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 29 березня 2016 року за № 14203294. Також, витребувати у ОСОБА_3 у власність ОСОБА_1 об`єкт нерухомого майна: реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 224, квартиру загальною площею 74 (кв.м), житлова площа 40 (кв.м) за адресою АДРЕСА_4 . Та, визначити порядок виконання судового рішення, вказавши, що воно є підставою внесення запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно реєстрації номер об`єкта нерухомого майна 224, квартира загальною площею 74 (кв.м) , жилою площею 40 (кв.м) за адресою АДРЕСА_4 .

Крім того до суду надійшла заява позивача про забезпечення позову, в якій просив в якості забезпечення позову накласти арешт на: квартиру загальною площею 74 кв. м., житлова площа 40 кв. м. за адресою АДРЕСА_4 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 224.

У судове засідання позивач не з`явився, представник позивача надав заяву з клопотанням розглядати справу у їх відсутності, наполягають на задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представники відповідачів та відповідачі у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи їх було повідомлено належним чином.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31.08.2020 року заяву позивача про забезпечення позову задоволено.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02.10.2020 року провадження в справі було відкрито в порядку загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання на 02.12.2020 року.

16.11.2020 року до суду відповідачем ОСОБА_2 надано відзив на позовну заяву. У відзиві відповідач зазначив, що частково визнає позовні вимоги та просить задовольнити позов в частині вимоги про скасування запису про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 та відмовити у задоволені позову в частині вимоги про витребування від ОСОБА_3 у власність ОСОБА_1 спірну квартиру, оскільки на даний час ОСОБА_1 не сплачено усієї суми вартості квартири.

Згідно розпорядження керівника апарату Києво-Святошинського районного суду Київської області Дідура М.О. щодо повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями та протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, який проведений у зв`язку з перебуванням судді Пінкевич Н.С. у соціальній відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами, справу передано на розгляд судді Волчко А.Я.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22.12.2020 року провадження в справі відкрито в порядку загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання на 24.03.2021 року.

12.05.2021 року представником відповідача ОСОБА_3 до суду наданий відзив, в задоволені позовних вимог просять відмовити у повному обсязі. Зазначає, що укладаючи попередній договір від 23.08.2013 року позивач та відповідач 1 ознайомилися з правовими наслідками недодержання при вчиненні правочинів вимог закону. В термін до 30.07.2014 року основний договір не укладено, зазначена обставина сторонами справи визнається. У зв`язку із тим, що договір укладено не було, позивач права власності не набув.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12.07.2021 року в клопотанні представника відповідача ОСОБА_3 про скасування заходів забезпечення позову відмовлено.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12.07.2021 року підготовче провадження в справі було закрито та справу призначено до розгляду по суті на 19.10.2021 року .

У зв`язку з неявкою сторін та їх представників у судове засідання в силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Суд, всебічно та повно розглянувши матеріали справи, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному,повному та об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, приходить до висновку про відмову у задоволені позовної заяви у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до Попереднього договору від 23.08.2013 року укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрованого за № 1577, сторони зобов`язалися в майбутньому на умовах і в порядку, визначених цим Договором і належним чином нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу житлового приміщення квартири в житловому будинку АДРЕСА_5 . Пунктом 1.2. зазначеного Попереднього договору визначено, що будинок має бути споруджений до 01 червня 2014 року, а введений в експлуатацію не пізніше ніж 30 червня 2014 року. Вартість нерухомого майна складає 409 537,50 грн., що еквівалентно 50 250,00 доларів США. На підтвердження своїх намірів ОСОБА_1 надав ОСОБА_2 122 250,00 грн., що еквівалентно 15 000,00 грн. Пунктом 4 передбачено, що суму, що залишилася до сплати, ОСОБА_1 зобов`язується сплатити: 163 000,00, що еквівалентно 20 000,00 доларів США в строк до 15 вересня 2013 року включно; грошові кошти в розмірі 62 143,75 грн., що еквівалентно 7 625,00 доларів США в строк до 15 листопада 2013 року; грошові кошти в розмірі 62 143,75 грн., що еквівалентно 7 625,00 доларів США - до 15 лютого 2014 року включно. Відповідно до п.6.1. цей Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до укладення Основного договору, але не пізніше ніж 30 липня 2014 року включно.

Додатками до Попереднього договору, підтверджена сплата ОСОБА_1 ОСОБА_2 від 25.09.2013 року - 41 050,00 грн., що еквівалентно 5 000,00 доларів США, та від 16.10.2013 року 82 000,00 грн., що еквівалентно 10 000,00 доларів США. Сплата коштів проведена з порушенням строків, обумовлених у Попередньому договорі від 23.08.2013 року.

Відповідно до договору про виконання робіт № 245 від 10.06.2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , останній зобов`язується за завданням ОСОБА_1 виконати ремонтні роботи за адресою: АДРЕСА_4 .

Згідно акту приймання-передачі квартири від 10.06.2014 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , останній отримав квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_4 , відповідно до Попереднього договору від 23.08.2013 року. ОСОБА_2 не заперечує проти початку ремонтних робіт ОСОБА_1 до проведення повного розрахунку за умовами Попереднього Договору.

16.09.2013 року ОСОБА_2 надав довіреність ОСОБА_7 та/або ОСОБА_5 представляти його інтереси та виконувати від його імені низку дій, пов`язаних із завершенням будівництва та продажем нерухомого майна.

19.10.2014 року між ОСОБА_5 , який діє на підставі довіреності № 1797 від ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , укладено Договір № П-2-42 на пайову участь у будівництві. Так, відповідно до п.1.1. ОСОБА_2 приймає ОСОБА_3 в пайове будівництво житлового багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_3 . Пунктом 1.3. передбачено, що строк закінчення будівництва і здачі будинку в експлуатацію - до 29 грудня 2014 року. Пункт 1.4. каже про те, що ОСОБА_2 зобов`язується передати ОСОБА_3 актом прийому-передачі вищезазначену квартиру з наданням усіх необхідних документів на неї, а також сприяти в оформлені права власності на квартиру ОСОБА_3 .

Актом прийому-передачі квартири від 10.09.2014 року ОСОБА_5 , який діє на підставі довіреності № 1797 від ОСОБА_2 передав ОСОБА_3 , а вона прийняла квартиру за адресою: АДРЕСА_4 .

Довідкою про повну сплату пайового внеску згідно з Договором на пайову участь у будівництві № П-2-42 від 19.10.2014 року, наданою ОСОБА_5 , зазначено, що ОСОБА_3 виплатила повністю станом на 19 жовтня 2015 року пайовий внесок за квартиру АДРЕСА_2 .

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 220767186 від 18.08.2020 року, квартира АДРЕСА_2 , реєстраційний номер нерухомого майна 224, на праві приватної власності належить ОСОБА_3 від 18 вересня 2019 року.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55,124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

У статті 41 Конституції України,статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор, зокрема встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

За змістом ст. 18 вказаного Закону перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127, визначає умови, підстави та процедуру проведення відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також умови, підстави та процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.

Пунктом 40 Порядку № 1127 встановлено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону та Порядком.

Відповідно до п. 57 Порядку № 1127 для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину.

Згідно з частиною першою статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

У пункті 26 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» судам роз`яснено, що відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК України.

Аналіз частини п`ятої статті 12 ЦК України свідчить про те, що добросовісність набувача презумується. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача.

У пункті 10постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз`яснено, що реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв`язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред`явлена тільки стороні недійсного правочину.

Норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину.

Щодо належного способу захисту, як зазначила Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 23 листопада 2021 року у справі №359/3373/16-ц, провадження №14-2цс21 «Питання розмежування віндикаційного та негаторного позовів висвітлювалось і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (провадження № 14-181цс18). Зокрема, в пункті 39 зазначено, що визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є наявність або відсутність в особи права володіння майном на момент звернення з позовом до суду; в пункті 89 зазначено, що особа, яка зареєструвала право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі правоможності власника. З огляду на усталену практику Великої Палати Верховного Суду, з метою більш чіткого і ясного викладення своєї правової позиції Велика Палата Верховного Суду вважає доцільним частково відступити від зазначених висновків шляхом такого уточнення: визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є відсутність або наявність у позивача володіння майном; відсутність або наявність в особи володіння нерухомим майном визначається виходячи з принципу реєстраційного підтвердження володіння; особа, до якої перейшло право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі правоможності власника, включаючи право володіння.» (п. 72 постанови).

Згідно до п.п. 146, 152, 153, Постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі №359/3373/16-ц, провадження №14-2цс21 «набуття особою володіння нерухомим майном полягає у внесенні запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за цією особою. Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення) з цієї особи нерухомого майна. Рішення суду про витребування з володіння відповідача нерухомого майна саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно; такий запис вноситься у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, -а не за іншою особою. Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень є підставою для внесення відомостей про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав (записів до Державного реєстру прав). З відображенням таких відомостей (записів) у Державному реєстрі прав рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень вичерпує свою дію. Отже, вимога про скасування такого рішення після внесення на його підставі відповідних відомостей (записів) до Державного реєстру прав не відповідає належному способу захисту. Пред`явлення власником нерухомого майна вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права.

У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Так, відповідно до ст. 338 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Договір про наміри (протокол про наміри тощо), якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

З матеріалів справи, судом встановлено, що Попередній Договір від 23.08.2013 року укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований за № 1577, виконано не було, та строки сплати коштів були пропущені. Між відповідачем ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено Договір № П-2-42 на пайову участь у будівництві, ОСОБА_3 отримано у користування спірну квартиру та зареєстровано у 18.09.2019 року право власності на неї. ОСОБА_1 не є власником зазначеного нерухомого майна і не був ним на час отримання права власності ОСОБА_3 та на час подання відповідної позовної заяви 27.08.2020 року.

Отже, зобов`язання, встановлене попереднім договором від 23.08.2013 року, можна вважати припиненим, оскільки основний договір не укладений протягом строку, встановлений попереднім договором до 30.07.2014 року, і так як жодна із сторін не направила другій стороні пропозицію про його укладення.

Ураховуючи викладене, суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов висновку про те, що оскільки спірне нерухоме майно не перебувало у володінні ОСОБА_1 , (а попередній договір не може вважатися самостійною підставою для переходу права власності) та вибуло з володіння ОСОБА_2 , а ОСОБА_3 набула права власності на спірну квартиру 18.09.2019 року, це майно не підлягає витребуванню із чужого незаконного володіння, оскільки власник має право на використання та розпорядження своїм майном. Також, відсутні підстави для скасування запису про проведену державну реєстрацію, оскільки спір про скасування запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно треба розглядати як спір, пов`язаний із порушенням цивільних прав власника на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване речове право на це майно.

З огляду на наведене, враховуючи матеріали справи в їх сукупності, загальні засади цивільного законодавства, а саме справедливість та розумність, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 4,10, 13,19,81,247, 258, 263, ЦПК України, ст. ст.203,215,321,388 ЦК України суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволені позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про скасування запису про реєстрацію права власності та витребування з чужого незаконного володіння , - відмовити.

Заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області на підставі ухвали суду 369/10562/20, провадження № 2/369/4382/20 від 31 серпня 2020 року скасувати, а саме скасувати арешт на квартиру загальною площею 74 кв.м., житлова площа 40 кв.м. за адресою АДРЕСА_4 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 224.

Заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено удень його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: А.Я. Волчко