Номер провадження 2/754/1419/22 Справа №754/4999/20
10 лютого 2022 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді Саламон О.Б.
з участю секретаря Костриця В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , треті особи - Державний реєстратор Київської міської філії Комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Садківської сільської ради Погорєлова Дар`я Сергіївна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович та Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про скасування рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно, -
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про скасування рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно, а саме:
- скасувати рішення державного реєстратора Київської міської філії Комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Садківської сільської ради Погорєлової Д.С., індексний номер рішення: 44017866 від 13.11.2018 15:36:34 про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 та рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригіди В.О., індексний номер рішення: 442195001 від 28.11.2018 13:21:02 про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 та припинити право власності на вказану квартиру.
- зобов`язати Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) внести до Державного реєстру речових прав, відомості про реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 .
Вимоги позову мотивовано тим, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 30 травня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Стрілець Д.В., про визнання недійсним договору купівлі - продажу квартири, витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності на квартиру - задоволено частково. Визнано недійсним договір купівлі - продажу кв. АДРЕСА_2 , укладений 26 квітня 2011 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стрілець Д.В. Витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 кв. АДРЕСА_2 . В частині позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності на квартиру - відмовлено. В описовій частині зазначеного судового рішення суд зазначав, що рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна з чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації (ст.ст.19,27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень). 20.12.2019 представник позивача звернувся через Центр надання адміністративних послуг до державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) м. Київ із заявою та необхідними документами для проведення державної реєстрації права власності на кв. АДРЕСА_2 за гр. ОСОБА_1 . Однак державним реєстратором прав на нерухоме майно Духновською О.А., Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) м. Київ, прийнято рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень за №50816476 від 27 січня 2020 року. Мотивуючи свою відмову в державній реєстрації права власності кв. АДРЕСА_2 , за ОСОБА_1 , державний реєстратор зазначає, що відповідно до п.67 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127, для державної реєстрації права власності у разі витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння на підставі рішення суду подаються необхідні для відповідної реєстрації документи, передбачені ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та цим Порядком, що підтверджують право власності на нерухоме майно належного власника. Однак, як зазначає державний реєстратор, відповідно до поданого Свідоцтва про право власності на житло від 10.01.2005 (розпорядження (наказ) №39 від 10.01.2005р.), виданого Відділом приватизації державного житлового фонду Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації, квартира АДРЕСА_2 , належить на праві приватної власності гр. ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_4 в рівних долях. Відповідно до ч.7 ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим / отриманим документам. Ураховуючи викладене, керуючись ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», пунктами 18 та 23 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127, державним реєстратором відмовлено у державній реєстрації права власності на кв. АДРЕСА_3 , за ОСОБА_1 . Отже, внесені відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо реєстрації права власності за ОСОБА_2 та зареєстрованим ОСОБА_3 порушує мої права як власника, оскільки я позбавлений можливості зареєструвати право власності на кв. АДРЕСА_2 , власником якої є позивач відповідно до рішення Деснянського районного суду м. Києва від 30.05.2019.
Ухвалою суду від 28.10.2021 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.
Позивач та представник в судове засідання не з`явився, від представника позивача - адвоката Усенка М.М. надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності та зазначенням того, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі та проханням його задовольнити.
На адресу суду від ОСОБА_3 надійшла заява про визнання ним позовних вимог у поному обсязі та слухання справи за його відсутності.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися, про день та час судового слухання справи повідомлялась належним чином.
Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О. в судове засідання не з`явився, до суду подав заяву про слухання справи у його відсутність.
Як вбачається з матеріалів справи, направлені на адресу відповідача - державного реєстратора - Київської міської філії Комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Садківської сільської ради Погорєлова Д.С. копія ухвали суду про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви та доданими до неї матеріалами та судові повістки/повідомлення про розгляд справи повернулись до суду з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання».
Станом на час ухвалення судового рішення відповідач ОСОБА_2 своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався та в судове засідання не з`явився.
Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав.
Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 10.01.2005 кв. АДРЕСА_3 належала на праві власності ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в рівних долях .
Батько позивача - ОСОБА_4 помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть від 23.07.2016 року, серія НОМЕР_2 .
Відповідно до Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 10.12.2018 року спірна квартира належить ОСОБА_3 , підставою виникнення права власності зазначено: договір купівлі-продажу, серія та номер: 733, посвідчений 28.11.2018 приватним нотаріусом КМНО Бригідою В.О.
Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 30 травня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Стрілець Д.В., про визнання недійсним договору купівлі - продажу квартири, витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності на квартиру - задоволено частково. Визнано недійсним договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_2 , укладений 26 квітня 2011 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стрілець Д.В. Витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 кв. АДРЕСА_2 . В частині позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності на квартиру - відмовлено.

20.12.2019 представник позивача звернувся до Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) через Центр надання адміністративних послуг із заявою та необхідними документами для проведення державної реєстрації права власності на кв. АДРЕСА_2 за гр. ОСОБА_1 .

Однак, державним реєстратором прав на нерухоме майно Духновською О.А., Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) м. Київ, прийнято рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень за № 50816476 від 27 січня 2020 року.

Мотивуючи свою відмову в державній реєстрації права власності кв. АДРЕСА_2 за ОСОБА_1 , державний реєстратор зазначає, що відповідно до п.67 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127, для державної реєстрації права власності у разі витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння на підставі рішення суду подаються необхідні для відповідної реєстрації документи, передбачені статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та цим Порядком, що підтверджують право власності на нерухоме майно належного власника. Однак, як зазначає державний реєстратор, відповідно до поданого Свідоцтва про право власності на житло від 10.01.2005 року (розпорядження (наказ) №39 від 10.01.2005р.), виданого Відділом приватизації державного житлового фонду Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації, кв. АДРЕСА_2 , належить на праві приватної власності гр. ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_4 в рівних долях.

Відповідно до ч.7 ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим /отриманим документам. Ураховуючи викладене, керуючись ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», пунктами 18 та 23 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127, державним реєстратором відмовлено у державній реєстрації права власності на кв. АДРЕСА_2 , за ОСОБА_1 .

За приписами ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно із ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Відповідно до вимог ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Суд дійшов висновку, що позивачем доведено правомірність набуття права власності на квартиру, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами та копіями Свідоцтва про право власності № 39 від 10.01.2005 та рішення Деснянського районного суду міста Києва від 30 травня 2019 року.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом.

Статтею 346 ЦК України передбачено, що право власності припиняється у разі: 1) відчуження власником свого майна; 2) відмови власника від права власності; 3) припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; 4) знищення майна; 5) викупу пам`яток культурної спадщини; 6) примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; 8) звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника; 9) реквізиції; 10) конфіскації; 11) припинення юридичної особи чи смерті власника; 12) визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави. 2. Право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом.

Згідно зі ст. 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції від на момент прийняття рішення про державну реєстрацію) державним реєстратором, зокрема, є нотаріус.

Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» загальними засадами державної реєстрації прав є: гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав; публічність державної реєстрації прав; внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом; відкритість та доступність відомостей Державного реєстру прав.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що державній реєстрації прав підлягає право власності.

Згідно зі ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції на момент прийняття рішення про державну реєстрацію) державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: 1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; 4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); 6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав; 7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; 8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви. Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

13.11.2018 державним реєстратором - Київської міської філії Комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Садківської сільської ради Погорєловою Дар`єю Сергіївною було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу)№28892214 та проведено державну реєстрацію на квартиру АДРЕСА_2 На ОСОБА_2 ..

Вказана реєстрація права власності була проведена на підставі договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4 виданого 26.04.2011 р. приватним нотаріусом КМНО Стрілець Д.В.

28.11.2018 нотаріусом Бригідою В.О. було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 29150227 та проведено державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за ОСОБА_3 .

Згідно з відомостями Державного реєстру прав вказана державна реєстрація була проведена на підставі договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_5 виданого 28.11.2018 р.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 30 травня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Стрілець Д.В., про визнання недійсним договору купівлі - продажу квартири, витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності на квартиру визнано недійсним договір купівлі - продажу кв. АДРЕСА_2 , укладений 26 квітня 2011 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стрілець Д.В. та витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 кв. АДРЕСА_2 .

Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції на момент проведення державної реєстрації) державний реєстратор, зокрема:

1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації;

2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення;

3) під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником;

4) під час проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру дозвільних документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, а також використовує відомості, отримані у порядку інформаційної взаємодії Державного реєстру прав з Єдиним державним реєстром судових рішень;

7) виготовляє електронні копії документів, поданих у паперовій формі, та розміщує їх у реєстраційній справі в електронній формі у відповідному розділі Державного реєстру прав (у разі якщо такі копії не були виготовлені під час прийняття документів за заявами у сфері державної реєстрації прав);

9) формує реєстраційні справи у паперовій формі.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів таких прав.

Відповідно до п. 2 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав.

Згідно п.п. 1,2 ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/ отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмовити в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Відповідно до п.9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності та інших речових прав, проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших прав на нерухоме майно.

У відповідності до п.67 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127, для державної реєстрації права власності у разі витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння на підставі рішення суду подаються необхідні для відповідної реєстрації документи, передбачені статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та цим Порядком, що підтверджують право власності на нерухоме майно належного власника.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно із ст.ст.12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог ст. ст. 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Також, згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до ст. ст. 10-13 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Статтею 55 Конституції України визначено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Стаття 13 Конвенції «Право на ефективний засіб юридичного захисту» проголошує, що «Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження».

У розвиток положень цієї статті ЄСПЛ у своїх рішеннях також наголошує на необхідності оцінки ефективності обраного зацікавленою особою способу захисту. Зокрема, у пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) ЄСПЛ зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. У пункті 75 рішення ЄСПЛ від 05 квітня 2005 року у справі «Афанасьєв проти України» (заява №38722/02) суд зазначає, що засіб захисту, котрий вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним», як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави. Тобто ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Чуйкін проти України» (Заява № 28924/04, від 13 січня 2011 року) зауважив, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює «право на суд», в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), пп. 28-36, Series A № 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції - гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі - провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах «Мултіплекс проти Хорватії» (Multiplex v. Croatia), заява № 58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п. 25, ECHR 2002-II).

Враховуючи обставини справи та те, що відновити своє порушене право власності на спірну квартиру позивач позбавлений можливості та скористатись будь-яким іншим способом захисту своїх прав, крім обраного - скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, суд вважає, що такий спосіб захист прав не суперечить загальним засадам цивільного законодавства та є єдиним можливим способом відновлення порушеного права позивача.

Проаналізувавши вищевказані норми діючого законодавства та встановлені у справі докази та обставини, суд вважає, що позивачем наведено достатньо доказів на підтвердження підстав для скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Зважаючи на вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, оскільки ґрунтуються на належних, допустимих і достовірних доказах, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 5, 10, 12, 13, 19, 76-79, 81, 178, 258, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, ст. ст. 3, 15, 16, 317, 346, 373, 378 ЦК України, Законами України «Про нотаріат» та «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про скасування рішення про державну реєстрацію прав на квартиру - задовольнити.

Скасувати рішення державного реєстратора Київської міської філії Комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Садківської сільської ради, м. Київ, Погорєлової Дар`ї Сергіївни, індексний номер рішення: 44017866 від 13.11.2018 15:36:34 про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 та рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу, Бригіди Володимира Олександровича, індексний номер рішення: 442195001 від 28.11.2018 13:21:02 про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 та припинити право власності на вказану квартиру.

Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) внести до Державного реєстру речових прав, відомості про реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку. Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Рішення може бути оскаржено протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання безпосередньо до Київського апеляційного суду апеляційної скарги.

Рішення може бути оскаржено протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання безпосередньо до Київського апеляційного суду апеляційної скарги

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не подано.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Деснянський районний суд міста Києва.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Деснянський районний суд міста Києва.

Позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_6

Відповідач - ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_1 .

Третя особа - Державний реєстратор Київської міської філії Комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Садківської сільської ради Погорєлова Дар`я Сергіївна, адреса: м. Київ, вул. Бажана, 9, офіс 8

Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович, адреса: м. Київ, пр - т Григоренка, 15, прим. № 3

Третя особа - Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) адреса: м. Київ, вул Студентська, 7

В порядку ч. 6 ст. 259 ЦПК України повний текст рішення суду складено 10 лютого 2022 року.

На підставі ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата складання його повного тексту - 10 лютого 2022 року.

Суддя Деснянського районного суду м. Києва О.Б. Саламон