Справа № 343/117/22
Провадження № 22-ц/4808/659/22
Головуючий у 1 інстанції Керніцький І. І.
Суддя-доповідач Василишин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Василишин Л.В.

суддів: Фединяка В.Д., Максюти І.О.

секретаря Возняк В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Долинського районного суду від 09 березня 2022 року, ухвалене у складі судді Керніцького І.І. в м. Долина, у справі за позовом Кредитної спілки «Тайстра» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У січні 2022 року КС «Тайстра» звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що 17 лютого 2021 року між КС «Тайстра» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №24, відповідно до умов якого останній отримав кредитні кошти в сумі 10 000 грн на строк 24 місяці з 17 лютого 2021 року до 17 лютого 2023 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 50% річних.

В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором 17 лютого 2021 року між КС «Тайстра», ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір поруки №24, згідно умов якого поручитель ОСОБА_1 зобов`язалася виконати за боржника у повному обсязі грошові зобов`язання за кредитним договором за умови невиконання або неналежного виконання ним самостійно своїх зобов`язань за кредитним договором.

17 березня 2021 року мала відбутися перша сплата по кредитному договору, проте жодних сплат, які б відповідали графіку щомісячних платежів, позичальникомне було здійснено, у зв`язку з чим відповідно до п. 8.2 кредитного договору з 17 квітня 2021 року почав діяти додатковий процент в розмірі 30% річних на суму несвоєчасно сплаченого кредиту. У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_2 умов кредитного договору станом на 20 січня 2022 року утворилася заборгованість в розмірі 14 502,07 грн, з яких 10 000 грн - заборгованість за кредитом, 4 502,07 грн - заборгованість по процентах.

Посилаючись на наведене, позивач просив стягнути солідарно з відповідачів вищевказану заборгованість за кредитним договором та судові витрати по справі, а також зазначити в рішенні про нарахування відсотків на залишок боргу з розрахунку 3% річних з дня ухвалення рішення по справі до моменту виконання рішення суду у повному обсязі за формулою: залишок боргу ? 3% : 365 ? кількість днів у періоді.

Рішенням Долинського районного суду від 09 березня 2022 року позов Кредитної спілки «Тайстра» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в солідарному порядку на користь Кредитної спілки «Тайстра» заборгованість за кредитним договором №24 від 17 лютого 2021 року в сумі 14 502,07 грн, з яких: 10 000 грн - заборгованість за кредитом; 4 502,07 грн - заборгованість по процентах.

Ухвалено проводити нарахування 3% річних до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування, за формулою: залишок боргу ? 3% річних : 365 ? кількість днів у періоді.

Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь Кредитної спілки «Тайстра» по 1 240,50 грн сплаченого судового збору.

ОСОБА_1 на рішення суду подала апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з`ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що при ухваленні оскаржуваного рішення суд першої інстанції не врахував, що кредитор скористався своїм правом на дострокове повернення кредитних коштів та змінив строк виконання основного зобов`язання, яке відповідно до кредитного договору мало виконуватися шляхом здійснення щомісячних платежів згідно з графіком погашення кредиту, тому зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати відсотки. Суд не дав належної правової оцінки розрахунку заборгованості за кредитом, у якому зазначена заборгованість, яка складається в тому числі і з відсотків, та дійшов передчасного висновку про стягнення відсотків за весь період, на який укладено договір, тобто стягнув кошти, час сплати яких ще не настав.

Крім того, стягнувши відсотки за користування кредитними коштами за весь час дії кредитного договору, суд надав право позивачу нараховувати 3% річних до моменту виконання рішення суду, що не узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 04 лютого 2020 року у справі №912/1120/16, про те, що регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 ЦК України не можуть застосовуватися одночасно.

Також, судом не взято до уваги правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 13 червня 2018 року у справі №408/8040/12-ц про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У даній справі суд не врахував, що кредитним договором передбачено виконання грошових зобов`язань шляхом здійснення щомісячних платежів згідно з графіком платежів, не з`ясував чи пред`явив позивач вимогу до поручителя в межах шести місяців по кожному щомісячному платежу та по яких платежах порука припинилася, а по яких ще діє.

Крім того, суд не дав оцінки тому, що позивач не надав розрахунку заборгованості з урахуванням закінчення шестимісячного строку пред`явлення позову до поручителя для стягнення періодичних платежів за договором кредиту, про необхідність якого вказувала Велика Палата Верховного Суду в постанові від 13 червня 2018 року у справі №408/8040/12-ц.

З цих підстав апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Учасники справи правом на подання відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст. 360 ЦПК України не скористалися.

В засідання апеляційного суду учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причину неявки суду не повідомили.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів ухвалила про розгляд справи за їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає не в повній мірі.

Встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 17 лютого 2021 року між КС «Тайстра», як кредитодавцем, та ОСОБА_2 , як позичальником, укладено кредитний договір №24, відповідно до умов якого кредитодавець зобов`язався надати позичальнику грошові кошти у кредит в сумі 10 000 грн на умовах, встановлених цим договором, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 50% річних.

Згідно п. 1.3 кредитного договору кредит надається на строк 24 місяці з 17 лютого 2021 року по 17 лютого 2023 року.

В п. 4.2 договору сторони домовились, що повернення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюватиметься згідно графіка розрахунків, що є невід`ємною частиною цього договору (а.с. 7-9).

В забезпечення виконання позичальником зобов`язань за вищевказаним кредитним договором, 17 лютого 2021 року між КС «Тайстра», ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір поруки №24, згідно з п. 1.2 якого поручитель ОСОБА_1 зобов`язалася виконати за боржника у повному обсязі грошові зобов`язання за кредитним договором за умови невиконання або неналежного виконання боржником самостійно своїх зобов`язань за кредитним договором.

Відповідно до п. 4.1, 4.2, 4.3 договору поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник. Боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель зобов`язаний виконати за боржника зобов`язання останнього перед кредитором на умовах, в порядку та в строки, встановлені цим договором.

Згідно з п. 6.1 договору поруки строк дії даної поруки встановлюється з моменту укладення цього договору, протягом трьох років від дня настання строку виконання кредитного договору (а.с. 15).

Факт видачі позичальнику кредитних коштів згідно кредитного договору №24 від 17 лютого 2021 року в сумі 10 000 грн підтверджується копією видаткового касового ордеру від 17 лютого 2021 року, що свідчить про те, що КС «Тайстра» виконала умови кредитного договору (а.с. 11).

Згідно особової картки по розрахунках станом на 20 січня 2022 року за ОСОБА_2 наявна заборгованість в сумі 14 502,07 грн, з яких: 10 000 грн - заборгованість за кредитом, 4 502,07 грн - заборгованість по процентах (а.с. 10).

Доказів на спростування вказаної заборгованості відповідачі не надали.

Задовольняючи позов КС «Тайстра» в частині солідарного стягнення з відповідачів боргу за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі, будучи ознайомленими з умовами кредитування, уклавши кредитний договір та договір поруки, не виконують їх істотні умови щодо порядку та строків погашення кредиту, хоча взяли на себе зобов`язання їх виконувати та вчасно відповідно до графіку погашати заборгованість, а тому позов підлягає до задоволення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Положеннями ч. 1 ст. 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Правові наслідки порушення зобов`язання, забезпеченого порукою, передбачені ст. 554 ЦК України.

Відповідно ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову відповідальність поручителя. Поручитель відповідає у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

З урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм матеріального права, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог КС «Тайстра» в частині стягнення з відповідачів в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором №24 від 17 лютого 2021 року в сумі 14 502,07 грн, з яких: 10 000 грн - заборгованість за кредитом; 4 502,07 грн - заборгованість по процентах.

Доводи апелянта про те, що при ухваленні оскаржуваного рішення суд першої інстанції не врахував, що кредитор скористався своїм правом на дострокове повернення кредитних коштів та змінив строк виконання основного зобов`язання, тому зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати відсотки, а також, що суд не дав належної правової оцінки розрахунку заборгованості, в якому зазначена заборгованість в тому числі і з відсотків, та дійшов передчасного висновку про стягнення відсотків за весь період, на який укладено договір, є помилковими, враховуючи наступне.

Пунктом 1.6 кредитного договору №24 від 17 лютого 2021 року передбачено, що при належному виконанні позичальником умов цього договору, на дату укладення цього договору, з урахуванням процентної ставки за кредитом та вартості всіх послуг, пов`язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням цього договору (загальні витрати за кредитом), орієнтовна реальна річна процентна ставка становить 27,1%; орієнтовна загальна вартість кредиту становить: 10 000 грн основна сума та 5 208,05 грн відсотків.

Наведені умови кредитного договору узгоджуються з графіком розрахунків, яким встановлено періодичність та розміри платежів позичальника з повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, та згідно якого всього до сплати підлягає 15 208,05 грн (а.с. 9).

Отже, умовами кредитного договору визначено розмір процентів за весь період користування кредитом, що становить 5 208,05 грн.

Відповідно до п. 8.2 кредитного договору у разі порушення позичальником без поважних причин строків розрахунків за цим договором по сплаті кредиту та/або нарахованих процентів понад 30 календарних днів, кредитодавець має право нарахувати позичальнику додаткових 30% річних на суму несвоєчасно сплачених кредиту та/або нарахованих процентів.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказував, що перша сплата по кредитному договору мала відбутися 17 березня 2021 року, проте жодних сплат, які б відповідали графіку щомісячних платежів, позичальником не було здійснено, у зв`язку з чим відповідно до п. 8.2 кредитного договору з 17 квітня 2021 року почав діяти додатковий процент в розмірі 30% річних на суму несвоєчасно сплаченого кредиту.

Наведене відповідає розрахунку заборгованості, проведеному позивачем, з якого вбачається, що заборгованість по процентах складається із процентів за користування кредитом станом на 20 січня 2022 року та додаткових 30% річних згідно п. 8.2 кредитного договору, а не процентів за весь період, на який укладено договір, як зазначено апелянтом.

Колегією суддів не приймаються до уваги і твердження апелянта про те, що суд не взяв до уваги правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 13 червня 2018 року у справі №408/8040/12-ц, а також не врахував, що кредитним договором передбачено виконання грошових зобов`язань шляхом здійснення щомісячних платежів згідно з графіком платежів, та не з`ясував чи пред`явив позивач вимогу до поручителя в межах шести місяців по кожному щомісячному платежу та по яких платежах порука припинилася, а по яких ще діє, оскільки на момент укладення сторонами 17 лютого 2021 року кредитного договору та договору поруки чинним законодавством не було передбачено припинення поруки зі спливом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами).

Так, положеннями ч. 4 ст. 559 ЦК України (редакція якої діяла і на момент укладення вищевказаних договорів) передбачено, що порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання.

За таких обставин, помилковим є посилання апелянта на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 13 червня 2018 року у справі №408/8040/12-ц, яка стосується правовідносин, що виникли 03 липня 2007 року з приводу укладення сторонами цих правовідносин кредитного договору та договору поруки, на момент укладення яких діяла попередня редакція ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Інші доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції в частині стягнення з відповідачів в солідарному порядку на користь позивача заборгованості за кредитним договором не спростовують та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення в цій частині.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині проведення нарахування 3% річних до моменту виконання судового рішення.

Положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

З позовної заяви КС «Тайстра» вбачається, що позивач просить про нарахування відсотків на залишок боргу з розрахунку 3% річних з дня ухвалення рішення по справі до моменту виконання рішення суду у повному обсязі, тобто про стягнення на майбутнє.

В даному випадку, вказана вимога позивача є передчасною, оскільки відсутній факт невиконання грошового зобов`язання в розумінні ст. 625 ЦК України на час пред`явлення позову та вирішення спору, тому підстави для її задоволення у суду були відсутні.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Долинського районного суду від 09 березня 2022 року в частині задоволення вимоги про нарахування 3% річних до моменту виконання рішення слід скасуватита в цій частині ухвалити нове рішення, яким у задоволенні вказаної вимоги відмовити.

В решті рішення суду слід залишити без змін.

Частиною 6 ст. 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то вона відноситься до малозначних справ.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст. 374, 376, 381 - 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.

Рішення Долинського районного суду від 09 березня 2022 року в частині вимоги про проведення нарахування 3% річних до моменту виконання рішення скасуватита в цій частині ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовної вимоги Кредитної спілки «Тайстра» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про проведення нарахування 3% річних до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування, за формулою: залишок боргу ? 3% річних : 365 ? кількість днів у періоді відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 24 червня 2022 року.

Суддя-доповідач Василишин Л.В.

Судді: Фединяк В.Д.

Максюта І.О.