Номер провадження: 22-ц/813/2916/22
Справа № 523/5270/20
Головуючий у першій інстанції Малиновський О. М.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.12.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Дришлюка А.І.,

за участю секретаря Сидоренко А.О.,

розглянувши у спрощеному порядку за відсутністю учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 29 березня 2021 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , за участю третьої особи без самостійних вимог приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Атаманчук О.Г., про визнання недійсним договору дарування,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовної заяви.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (далі за текстом Товариство) звернулось до суду з позовними вимогами в яких зазначило, що до Товариства за договором купівлі-продажу майнових прав № 951/к від 09.11.2018р. перейшло право вимоги, в тому числі за кредитним договором №0 від 20.04.2007р. укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 за умовами якого, останній отримав кредитні грошові кошти в розмірі 22 904,00дол. США строком користування до 20.04.2014р.

В зв`язку з неналежним виконанням кредитних зобов`язань заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 04.02.2014р. (справа №520/14867/13-ц) з ОСОБА_2 була стягнута заборгованість за кредитним договором №0 від 20.04.2007р. в розмірі 208 003,83грн.

Під час виконання зазначеного вище рішення суду Товариству, як стягувачу, з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стало відомо, що ОСОБА_2 10.04.2015р. уклав договір дарування за яким подарував своєму батькові, ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 .

На думку позивача, такий договір був укладений через рік після ухвалення рішення суду про стягнення боргу з ОСОБА_2 , відтак, його дії не були спрямовані на реальне настання правових наслідків, а лише для невиконання рішення суду, яке наразі невиконане, що є підставою вважати такий правочин фіктивним.

Посилаючись на вказані обставини, Товариство просить визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Позиція відповідача ОСОБА_1 у суді першої інстанції.

Представник ОСОБА_1 направила до суду відзив в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що Товариством не доведено відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки та факт введення стягувача в оману. При укладанні договору дарування між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було створено всіх необхідних наслідків для дійсності договору дарування, так як обдарований фактично прийняв ключі й документи на нерухоме майно та нерухоме майно, відтак правочин не може бути кваліфікований, як фіктивний. На час укладання договору дарування жодних обтяжень на нерухоме майно боржника накладено не було, подарована квартира на була іпотечним майном у кредитному зобов`язанні, а відтак договір було укладено прозоро, у суворій відповідності до закону, та без введення стягувача в оману. Набувач майна ОСОБА_1 не є стороною кредитних зобов`язань та не є поручителем. На думку представника з боку позивача не доведено, що укладанням договору дарування порушені їхні права. Також представник зазначає, що спірна квартира була предметом іпотеки за іншими кредитними зобов`язаннями, зокрема перед ВАТ «Ощадбанк», яке і мало першочергове звернення задля задоволення вимог. Крім зазначених вище обставин представник просить застосувати наслідки пропуску строку позовної давності, який на її думку, слід відраховувати з часу укладання договору, а саме з 10.04.2015р., в той час коли позовні вимоги пред`явлені до суду 01.04.2020р., тобто з пропуском строку позовної давності. Відмовляючи в задоволені позовних вимог представник просить стягнути з Товариства на користь ОСОБА_1 понесені витрати, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 29 березня 2021 року позовні вимоги ТОВ «Вердикт Капітал» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , за участю третьої особи без самостійних вимог приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Атаманчук О.Г. про визнання недійсним договору дарування задоволено. Визнано недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Атаманчук О.Г. 10 квітня 2015р., реєстровий номер 232. Стягнено з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 в рівних частках судовий збір в розмірі 2102,00грн.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції проігноровано доводи та аргументи ОСОБА_1 та не надано їм належної оцінки.

Сповіщення сторін.

Про судове засідання, призначене на 30 листопада 2022 року, сторони були належним чином сповіщені про дату, час та місце слухання справи.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно із ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 7 ст. 268 ЦПК України рішення суду (повне або скорочене) підписується всім складом суду у день його складення і додається до справи.

Повне судове рішення виготовлено 12 грудня 2022 року, про що зазначено у вступній частині постанови Одеського апеляційного суду.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що 20.04.2007р. між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №0 за умовами якого останній отримав кредитні грошові кошти в розмірі 22904,00дол. США строком користування до 20.04.2014р.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 04 лютого 2014 року (справа №520/14867/13-ц) за позовними вимогами ПАТ «Дельта Банк», до якого перейшло право вимоги за кредитним договором №0 від АКІБ «УкрСиббанк», з ОСОБА_2 була стягнута заборгованість в розмірі 208003,83грн.

Між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» 09.11.2018р. був укладений договір купівлі-продажу майнових прав №951/к, за яким заявник отримав право вимоги по кредитним зобов`язанням, прийнятих ОСОБА_2 .

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 04 вересня 2019 року проведено заміну стягувача у справі №520/14867/13 з ПАТ «Дельта Банк» на ТОВ «Вердикт Капітал».

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 13 лютого 2019 року виданий дублікат виконавчого листа у справі №520/14867/13, поновлено строк пред`явлення виконавчого листа для виконання про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 .

З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 20.11.2019р., наданої з боку Товариства, убачається, що 10.04.2015р. був укладений договір дарування квартири АДРЕСА_1 , між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Договір був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Атаманчук О.Г., реєстровий номер 232.

На теперішній час заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 04 лютого 2014 року (справа №520/14867/13-ц) перебуває на примусовому виконанні, ОСОБА_3 заборгованість за кредитом не сплачена.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Згідно із частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Як наслідок, не виключається визнання договору недійсним, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України).

Відповідно до вимог ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Відповідно до вимог ст. 717 цього Кодексу за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Згідно із вимог ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

За змістом ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до вимог ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним суд повинен встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників: свідомий намір невиконання зобов`язань договору, приховування справжніх намірів учасників правочину.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої ст. 203 ЦК України, що за правилами ст. 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.

Відповідач ОСОБА_2 відчужуючи належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1 своєму батькові, ОСОБА_1 , був обізнаний про розгляд справи за позовними вимогами ПАТ «Дельта Банк» до нього про стягнення заборгованості за кредитним договором у 2014р. Так саме, він був обізнаний про заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 04.02.2014р. у той же справі, що набрало законної сили, за яким з нього на користь ПАТ «Дельта Банк» була стягнута заборгованість за кредитним договором в розмірі 208003,83грн. Таким чином, ОСОБА_2 міг передбачити негативні наслідки для себе у випадку виконання рішення суду, що на час укладення договору дарування, набрало законної сили.

Необхідно зазначити, що правочин - це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Тому дії особи, що вчинені без наміру створити будь-які юридичні наслідки, не призводять до правочинів. Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють його лише для вигляду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаний. При вчиненні фіктивного правочину учасники мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Причому справжні їх цілі можуть бути протизаконними (наприклад, укладення громадянином договору дарування майна зі своїм родичом з метою приховання цього майна від накладення на нього арешту і реалізації в рахунок виконання зобов`язань).

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що договір дарування не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення про стягнення коштів, що набрало законної сили. Боржник, ОСОБА_2 (дарувальник), відносно якого ухвалено рішення суду про стягнення коштів та відкрито виконавче провадження, та його батько, ОСОБА_1 (обдаровуваний), які уклали договір дарування, діяли очевидно недобросовісно та зловживали правами стосовно кредитора, оскільки укладали договір дарування, який порушує майнові інтереси кредитора і направлені на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом.

Зважаючи на викладене, з`ясувавши дійсні обставини та аналізуючи зібрані в справі докази, суд першої інстанції дійшов правильно висновку, що договір дарування квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Атаманчук О.Г. 10 квітня 2015р., реєстровий номер 232, необхідно визнати недійсним з підстав передбачених частинами 1,5 ст.203 ЦК України, ст.ст.215,234 ЦК України, як фіктивний.

У зв`язку з наведеним, пред`явлені позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Доводи представника ОСОБА_1 про те, що метою укладення спірного договору дарування між ним і його синами, було волевиявлення бабусі ОСОБА_2 , яка фактично і була власником квартири, так як вказане нерухоме майно придбане за її кошти, суд першої інстанції правильно вважав необґрунтованими та не підтвердженими ніякими доказами. Є недоведеним необхідність в укладанні договору дарування відразу після зняття заборони по іпотеці по спірній квартирі, за кредитними зобов`язаннями ОСОБА_3 перед АТ «Ощадбанк».

Відповідачами суду не надано доказів, що під час укладення спірних договорів їхня внутрішня воля відповідала зовнішньому її прояву, та що сторони договору передбачали реальне настання правових наслідків, обумовлених спірним правочином.

Відповідачі у справі не довели суду, що їхні дії, як сторін договору дарування, не направлені були на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно, як до близьких родичів, з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за рахунок відповідача ОСОБА_2 , рішення суду про стягнення грошових коштів.

Інші заперечення, зазначені представником ОСОБА_1 у відзиві на позовну заяву, зокрема про те, що правочин не може бути кваліфікований як фіктивний, договір було укладено прозоро, у суворій відповідності до закону та без введення стягувачу в оману, набувач майна ОСОБА_1 не є стороною кредитних зобов`язань та не є поручителем та те, що позивачем не доведено, що укладанням договору дарування порушені їхні права є безпідставними та спростовуються встановленими судом та зазначеними вище обставинами.

Стосовно заявлених представником ОСОБА_1 наслідків пропуску строку позовної давності, то необхідно зазначити таке.

Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з даною вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із вимог ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до вимог ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно із вимог ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

З матеріалів справи вбачається, що до Товариства перейшло право вимоги по кредитним зобов`язанням у 2018р. Питання заміни стягувача у виконавчому провадженні було здійснено ухвалою суду 04.09.2019р. Товариство зазначає, що тільки 20.11.2019р. під час виконання рішення суду з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, дізналися про факт дарування 10.04.2015р. відповідачем ОСОБА_2 спірної квартири. З даним позовом Товариство звернулось до суду 07.04.2020р.

З огляду на те, що позивач дізнався про існування оспорюваного договору у листопаді 2019р. після отримання довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об`єкта нерухомого майна, а звернувшись до суду з позовними вимогами 07.04.2020р. Товариство не пропустило визначений ст.257 ЦК України строк позовної давності. Інші відомості про те, що Товариство довідалось або повинно було довідатись про укладання договору дарування від 10.04.2015р. раніше ніж з отриманої інформаційної довідки від 20.11.2019р., матеріали справи не містять.

Таким чином, доводи представника відповідача ОСОБА_1 в своїх запереченнях проти позову, що позивач пропустив строк звернення до суду з даним позовом, що є підставою для відмови у задоволенні позову, суд першої інстанції правильно вважав необґрунтованими, оскільки вони спростовуються наявними в справі доказами.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Скаржник не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надав.

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Твердження скаржника в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального закону, не є такими, що порушують розгляд справи по суті.

Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 29 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 12 грудня 2022 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

А.І. Дришлюк