Справа № 373/1844/21
Номер провадження 2/373/84/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2022 року м. Переяслав

Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Керекези Я.І.,

за участі секретаря судових засідань Ткалі І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №373/1844/21 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення права на частку із майна, що є у спільній частковій власності, визнання права власності,

представник позивачів адвокат Потупа С.В.,

представник відповідача адвокат Поліщук М.А.,

встановив:

Представник позивачів ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом і просить, з врахуванням змінених позовних вимог, припинити право власності відповідача ОСОБА_3 на 1/6 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованими по АДРЕСА_1 , яку вона фактично успадкувала після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 ; визнати за позивачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частках за кожною право власності на 1/6 частину вищезазначеного житлового будинку, що фактично належала відповідачу ОСОБА_6 в порядку спадкування після померлого ОСОБА_5 . Виплатити відповідачу ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 130985 грн 00 коп., внесені в рівних частинах позивачами на депозитний рахунок суду, як компенсацію за її частку у вищезазначеному будинку, успадкованому після померлого ОСОБА_5 .

Посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , який був зареєстрований та проживав по АДРЕСА_1 . Після його смерті відкрилася спадщина на 1/2 житлового будинку, розташованого за вищезазначеною адресою. Спадщину після смерті ОСОБА_5 прийняли: дружина ОСОБА_1 , доньки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 22 грудня 2020 року позивач ОСОБА_1 отримала у власність 1/2 частину вищезазначеного житлового будинку як належну їй частку у спільному майні подружжя та 1/6 частку, як частину спадкового майна після померлого ОСОБА_5 22 грудня 2020 року позивач ОСОБА_2 отримала у власність 1/6 частину вищезазначеного житлового будинку в порядку спадкування після померлого батька ОСОБА_5 . Відповідач ОСОБА_3 фактично спадщину після померлого ОСОБА_5 прийняла, але юридично її не оформила. Оскільки експертним висновком № 14-21/д від 26 листопада 2021 року було встановлено технічну неможливість виділення в натурі ідеальної частки в розмірі 1/6 спірного житлового будинку, реєстрацію та постійне місце проживання позивача ОСОБА_1 за вказаною адресою, здійснення утримання будинку позивачами, неможливості подальшого спільного володіння та користування спадковим майном, неможливості добровільного вирішення даного питання із відповідачем, не заподіянням істотної шкоди інтересам відповідача та її сім`ї припиненням права на 1/6 частину у спірному майні, тому у позивачів виникло право на звернення до суду із даним позовом.

Ухвалою від 09 листопада 2021 року було відкрито провадження у справі (а.с.51).

18 січня 2022 року від позивачів надійшла заява про зміну предмету позову (а.с.64-105).

08 лютого 2022 року від представника відповідачів ОСОБА_7 надійшов відзив на позов (а.с.123-141), відповідно до якого він просить в задоволенні позовних вимог відмовити. Враховуючи, що частки позивачів та відповідача ОСОБА_3 є однаковими, позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 разом однією сім`єю не проживають, спільного господарства не ведуть, за відсутності доказів (спільності інтересів позивачів щодо користування спірним житловим будинком, об`єднання часток позивачів у спільній частковій), позовні вимоги в частині вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_8 про припинення права на частку у спільному майні з підстав, передбачених ст.365 ЦК України, задоволенню не підлягають. Відповідач ОСОБА_3 визнає, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_5 відбудося погіршення стосунків із матір`ю ОСОБА_1 та сестрою ОСОБА_2 , але ініціатором їх погіршення була мати, яка після смерті батька змінила замки на вхідних дверях, з приводу чого відповідач зверталася до поліції із заявою. ОСОБА_3 не вчиняє ніяких дій щодо загострення конфлікту і з січня 2020 року спірним житловим будинком не користується, не зважаючи на те, що там залишилися її речі. Крім того, на подвір`ї за вищезазначеною адресою утримуються три собаки породи Шарпей, за якими щодня здійснює догляд відповідачка. Вважає, що спільне проживання та користування спірним будинком сторін по справі є можливим, що підтверджується письмовим повідомленням позивачів від 04 серпня 2021 року. Зазначає, що відповідач ОСОБА_3 має намір користуватися належною їй частиною спадкового майна. Крім того, оскільки частки позивачів у спірному майні є різними, то внесення ними вартості частки в однаковому розмірі на депозитний рахунок не відповідає вимогам ч.2 ст.365 ЦК України. Також відповідач не погоджується із оцінкою вартості 1/6 частини вимщезазначеного житлового будинку, визначеною висновком експерта.

14 лютого 2022 року до суду від представника позивачів надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої він просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Із відзивом на позов не погоджується, вважає його незаконним, необгрунтованим, таким, що містить недостовірну інформацію. Зазначає, що частка позивачів у спадковому будинку разом станоить 5/6. 1/6 частина будинку, яка фактично належить відповідачу, згідно висновку експерта не може бути виділено в натурі. Наголошує на неможливості спільного проживання сторін по справі у вищезазначеному будинку в зв`язку із погіршенням відносин між ними. Подальше спільне володіння та користування майном сторонами по справі є неможливим, адже завжди призводить до виникнення конфліктних ситуацій між ними. У відзиві відповідач визнала про належність їй на праві приватної власності квартири, де вона зареєстрована та проживає. Даний факт підтверджує те, що відповідач не проживає у спірному будинку більше 8 років. Крім того, ОСОБА_3 витрат на утримання будинку не несе. Підтверджує, що дійсно при переїзді відповідач залишила свої речі в даному будинку. Позивач ОСОБА_1 неодноразово просила відповідача їх забрати, на що ОСОБА_3 не відреагувала. Вважає, що посилання відповідача на утримання нею собак на території даного домоволодіння не відповідає дійсності. Відповідач підгодовує цих собак декілька разів на тиждень. В інший час догляд за ними здійснюють позивачі. На прохання позивача ОСОБА_1 доглядати та годувати собак декілька разів на день, відповідач не реагує, що свідчить про відсутність у неї зацікавленості в утриманні домашніх тварин. Відповідач, не погоджуючись з оцінкою 1/6 вартості спірного будинку, не надала будь-яких доказів про іншу можливу вартість спірного нерухомого майна. Щодо посилань відповідача на неприпустимість внесення позивачами на депозитний рахунок суду коштів в однаковому розмірі та набуття ними права власності а спадкове майно в однакових частинах, то законодавство України не встановлює обов`язку визнавати право власності в тих частках, якими вони вже володіють.

14 квітня 2022 року представник відповідача ОСОБА_7 подав до суду клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи (а.с.154-157).

Ухвалою від 18 квітня 2022 року в задоволенні клопотання представника відповідачів ОСОБА_7 було відмовлено (а.с.152, 164).

Ухвалою від 18 квітня 2022 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (а.с.162).

27 квітня 2022 року від представника відповідача ОСОБА_7 надійшло клопотання про виклик експерта (а.с.166-168).

04 травня 2022 року представник позивачів ОСОБА_4 направив до суду заперечення проти вищезазначеного клопотання (а.с.172-173), посилаючись на те, що дане клопотання подане з порушенням строків, встановлених ЦПК України. Зазначені представником відповідача причини не можуть бути підставою для поновлення пропущених строків.

В судовому засіданні позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їх представник ОСОБА_4 позовні вимоги підтримали і просили їх задовольнити з підстав, зазначених в позові.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_7 позовні вимоги не визнали, заперечували проти їх задоволення з підстав, зазначених у відзиві на позов.

Судом встановлено наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Переяслав-Хмельницькому Київської області помер ОСОБА_5 (а.с.10).

З копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Переяслав-Хмельницького міськрайонного управління юстиції у Київській області, позивач ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі із померлим ОСОБА_5 (а.с.15).

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 04 лютого 1984 року Переяслав-Хмельницьким ЗАГС Київської області, та копії свідоцтва про одруження серії НОМЕР_3 , виданого 18 листопада 2000 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Переяслав-Хмельницького міськвиконкому Київської області, позивач ОСОБА_2 є донькою померлого ОСОБА_5 (а.с.16-17).

19 грудня 2019 року Переяслав-Хмельницькою міською державною нотаріальною конторою Київської області була заведена спадкова справа № 273 після померлого ОСОБА_5 (а.с.18).

Згідно довідки Переяслав-Хмельницької міської державної нотаріальної контори Київської області № 572/01-13 від 03 жовтня 2020 року спадкове майно після померлого ОСОБА_5 складається із житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 (а.с.19).

22 грудня 2020 року державним нотаріусом Переяслав-Хмельницької міської нотаріальної контори Київської області Ткаченком О.А. було видане на ім`я ОСОБА_1 свідоцтво про право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані по АДРЕСА_1 , як частку у праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу(а.с.20). Свідоцтво зареєстроване в реєстрі за № 1175.

Як вбачається із свідоцтв про право на спадщину за законом, виданих 22 грудня 2020 року державним нотаріусом Переяслав-Хмельницької міської державної нотаріальної контори Київської області Ткаченком О.А. та зареєстрованих в реєстрі за № 1175 та № 1176, позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 стали власниками кожна на 1/3 від 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані по АДРЕСА_1 (а.с.22, 24).

Відповідно до акту депутата Переяславської міської ради № 48 від 10 вересня 2021 року (а.с.37) ОСОБА_1 , 1963 року народження, зареєстрована та проживає по АДРЕСА_1 . Проживає одна. Зі слів сусідів її донька ОСОБА_3 , 1988 року народження, з 2007 року за вказаною адресою не проживає.

З поданої представником відповідача копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 вбачається, що відповідач ОСОБА_3 перебуває у шлюбі із ОСОБА_9 , що був зареєстрований 12 липня 2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Переяслав-Хмельницького міськрайонного управління юстиції Київської області (актовий запис № 154).

За час перебування у зареєстрованому шлюбі вони мають доньку ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.140).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04 січня 2022 року (а.с.80) ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_2 .

Згідно витягу № 122 від 21 січня 2022 року, виданого ЦНАП виконавчого комітету Переяславської міської ради, в квартирі АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_3 , зареєстрованими є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.138).

Із відповіді Переяслав-Хмельницького відділу поліції ГУ НП в Київській області № 246/109/1010/01-20 від 17 лютого 2020 року на звернення відповідача ОСОБА_3 вбачається, що в діях ОСОБА_1 не встановлено ознак будь-якого правопорушення чи злочину, проте встановлено, що її звернення є предметом цивільно-правового регулювання.

Згідно акту обстеження житлово-побутових умов № 35 від 13 лютого 2022 року, складеного депутатом Переяславської міської ради, будинок по АДРЕСА_1 був побудований ОСОБА_1 та її померлим чоловіком ОСОБА_5 . ОСОБА_1 проживає в будинку одна, за допомогою доньки ОСОБА_2 сплачує комунальні платежі. ОСОБА_3 зареєстрована та проживає у квартирі АДРЕСА_2 . На горищі будинковолодіння по АДРЕСА_1 знаходяться старі речі ОСОБА_3 , які вона відмовляється забирати. На подвір`ї знаходяться три собаки, старшу з яких купував ОСОБА_5 разом із своєю жінкою ОСОБА_1 ОСОБА_3 декілька разів на тиждень вранці підгодовує собак. За собаками здійснює догляд ОСОБА_1 , за допомогою доньки ОСОБА_2 (а.с.145).

Згідно висновку експерта (а.с. 70-79) за результатами проведення оціночно-будівельної та земельно-технічної експертизи № 14-21/д від 26 листопада 2021 року:

Ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані по АДРЕСА_1 , на час проведення експертизи становить 683907 грн 00 коп. Ринкова вартість 1/6 частини будинку становить 113985 грн 00 коп., 5/6 частини будинку 569922 грн. 00 коп.

Враховуючи об`ємно-планувальні рішення виділити в натурі ідеальну частку 1/6 приміщень житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані по АДРЕСА_1 , у відповідності до вимог Державних будівельних норм технічно неможливо, так як для першого співвласника (частка 1/6) неможливо виконати вимоги ДБН В.2.2-15-2019 «Житлові будинки. Основні положення», а саме:

- вимоги таблиці 1 пункту 5.19, яким передбачено нижня межа розміру окремої однокімнатної квартири в розмірі 28,0 кв.м (згідно розрахунків розмір приміщень будинку при ідеальній частині 1/6 становить 17,03 кв.м).

Враховуючи неможливість виділу в натурі ідеальної частки 1/6 частини приміщень вищезазначеного житлового будинку у відповідності до вимог Державних будівельних норм, визначити варіанти встановлення порядку користування земельною ділянкою для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,0600 кв.м, що розташована по АДРЕСА_1 , не вбачається за можливе.

Експертиза проведена на замовлення ОСОБА_1 для визначення можливості поділу будинку й земельної ділянки на частки 1/6 та 5/6.

В суді експерт ОСОБА_12 показав, що виконував експертизу на замовлення фізичної особи, тому не повідомляв відповідача ОСОБА_3 про день огляду об`єкта експертизи. Виділити ідеальну 1/6 частку будинку неможливо, бо вона складатиме лише 17 кв.м. при мінімально допустимій площі окремої однокімнатної квартири 28 кв.м. У разі добудови такий би виділ можливо й був би, однак добудова повинна була бути здійснена до проведення експертного дослідження й будь-яких дозволів органу місцевого самоврядування щодо цього йому не надавалося.

Свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 показали суду, що на зараз в спірному будинку проживає сама ОСОБА_1 . Після смерті її чоловіка стосунки із донькою ОСОБА_15 у неї погіршилися. Останнім часом не бачили, щоб ОСОБА_16 допомагала матері, допомагає інша донька ОСОБА_2 дворі живуть три великі собаки, які належать ОСОБА_17 і вона їх годує зранку, а решту часу прибирає та годує ОСОБА_1 . В будинку вони не бачили дитячих речей.

Свідок ОСОБА_18 , сестра покійного ОСОБА_5 , показала суду, що раніше ОСОБА_3 мала окрему кімнату в будинку, там були її речі. Після смерті брата його дружина ( ОСОБА_1 ) не пускає її в будинок і не пускає також і свою доньку ОСОБА_19 , змінила замки на вхідних дверях. Після смерті брата у будинку не була, тому сказати, чи є на зараз речі ОСОБА_20 у будинку, не може.

Свідок ОСОБА_9 , чоловік ОСОБА_3 , показав суду, що в спірному будинку проживали батьки його дружини, а раніше також і його дружина та її сестра ОСОБА_2 . До смерті батька дружини вони мали в будинку свою кімнату (бувша дитяча кімната перової ОСОБА_21 ), де інколи ночували, там були їх речі. Після його смерті мама дружини ОСОБА_1 не пускає їх до будинку, змінила замки та не хоче, щоб ОСОБА_22 ходила в будинок. А дружина хоче зберегти свою частку в будинку, в тому числі й як пам`ять про батька, користуватися нею. В дворі також проживають три належні їм собаки, яких вони доглядають, годують та прибирають за ними. І неможливість користуватися й будинком робить це проблематичним. Звичайно, інколи їх годує та прибирає й ОСОБА_1 . Він як будівельник може сказати, що поділ спірного будинку можливий як можлива й добудова. Однак позивачі проти.

Позивачі визнали ті обставини, що собаки, які проживають у дворі спірного будинку, належать відповідачеві ОСОБА_3 , вона їх годує, в більшості зранку; замок на вхідних дверях в будинок змінила позивач ОСОБА_1 ; раніше і ОСОБА_3 , і ОСОБА_2 мали свої кімнати в будинку.

Суд приймає до уваги подані сторонами та їх представниками докази, на підставі яких встановлені дані обставини справи, та вважає їх належними, допустимими, достовірними, а їх сукупність достатньою для встановлення обставин, що мають значення для справи.

Згідно із ч.ч. 1, 2, 4 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

В силу ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно із ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Частинами першою-третьою статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також ст.1 Протоколу №1 до неї передбачає право кожної фізичної або юридичної особи безперешкодно користуватись своїм майном, не допускаючи позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнають право держави на здійснення контролю за використанням власності з урахуванням загальних інтересів або для забезпечення стягнення податків, інших зборів чи штрафів.

Відповідно до ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі № 908/1754/17 (провадження № 12-180гс18) зроблено висновок, що «відсутність конструкції («за наявності одночасно») в статті 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі № 760/8958/15-ц (провадження № 61-4860св18) зазначено, що: «висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному окремому випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Та обставина, що відповідач та її діти зареєстровані в іншому житловому приміщенні само по собі не є підставою для висновку про те, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, оскільки доказами по справі підтверджено, що таке припинення завдасть істотної шкоди інтересам відповідача та членам її сім`ї».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 жовтня 2019 року в справі № 750/11178/17 (провадження № 61-42000св18) зроблено висновок по застосуванню пункту 4 частини першої статті 365 ЦК України та вказано, що «припинення права на частку має відбуватися, якщо таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Тобто можливе порушення інтересів як самого співвласника, так і членів його сім`ї виступатиме перешкодою для задоволення позову про припинення права на частку. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, робиться в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Ця умова спрямована на запобігання порушення інтересів співвласника та членів його сім`ї. Оскільки мається на увазі недопущення, то суд при розгляді справи повинен перевіряти, чи не будуть порушені інтереси й заподіяна шкода (майнова або немайнова) внаслідок припинення права на частку».

Таким чином, для можливості задоволення позову про припинення права особи на частку у спільному майні повинно бути доведено, що така частка є незначною і не може бути виділена в натурі; та/або річ є неподільною; та/або спільне володіння і користування майном є неможливим. Крім того, обов`язковою умовою такого припинення є вимога, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Отже, проаналізувавши наявні докази в їх сукупності, судом встановлено наступне.

Позивач ОСОБА_1 є власником 2/3 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані по АДРЕСА_1 . При чому, її частка на підставі спадщини за законом становить 1/6. Частка іншого позивача ОСОБА_2 є ідентичною частці позивача по спадщині за законом у спірному будинку (1/6). ОСОБА_1 проживає у спірному будинку одна, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживають за іншими адресами.

В спірному будинковололінні проживають належні відповідачеві ОСОБА_3 собаки, яких вона та її чоловік доглядають.

До смерті спадкодавця ОСОБА_5 відповідач користувалася окремою кімнатою в будинку, де були її речі.

Відповідач ОСОБА_3 має у власності квартиру, однак бажає користуватися й належною їй по спадщині частиною будинку, однак позивач ОСОБА_1 перешкоджає їй в цьому, в тому числі й змінивши замки на вхідних дверях.

Отже, частки в спірному будинку і позивачів, і відповідача (позивача ОСОБА_1 по спадщині за законом, а позивача ОСОБА_2 та відповідача ОСОБА_3 і по спадщині за законом, і фактично) є ідентичними (по 1/6). Тому стверджувати, що частка саме відповідача ОСОБА_3 у спірному будинку є незначною, неможливо, в тому числі й за відсутності доказів спільності інтересів позивачів щодо користування успадкованим житловим будинком, об`єднання їх часток у спільній частковій власності. Неможливість виділу в натурі ідеальної частки 1/6 не може бути беззаперечним доказом неможливості загалом її виділення в натурі, оскільки таке виділення можливе з відхиленням від ідеальної частки зі сплатою відповідної компенсації за таке відхилення і таке питання сторонами не вирішувалося та не розглядалося.

Зважаючи на норми ст. 183 ЦК України, наявність лише висновку експерта про неможливість виділу ідеальної 1/6 частки в будинку не є підставою констатувати, що спірний будинок є річчю неподільною.

Суду також не надано належних, допустимих та достатніх доказів того, що спільне володіння і користування будинком є неможливим, зважаючи на те, що до смерті ОСОБА_5 таке користування мало місце й не викликало будь-яких суперечок. Відповідач ОСОБА_3 мала окрему кімнату та безперешкодний доступ до неї, зберігала там свої речі та речі своєї сім`ї, ночувала там.

Таким чином, суду не надано належних, допустимих та достатніх доказів наявності обставин, передбачених хоча б одним із п.п. 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України.

Також суд вважає, що позивачем не надано й беззаперечних доказів існування обставин, передбачених п.4 ч.1 ст. 365 ЦК України, зважаючи не те, що відповідач ОСОБА_3 постійно користувалася спірним будинком, бажає користуватися своєю часткою у спірному будинку і перестала це робити не зі своєї волі, крім того, в спірному домоволодінні довгий час утримувалися та продовжують утримуватися належні відповідачу тварини, що є не зовсім можливим в умовах належної їй квартири.

Тому суд вважає, що позбавлення відповідача частки у спірному майні може завдати шкоди її інтересам.

Зважаючи на вищевикладене в сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимоги про припинення права власності відповідача ОСОБА_3 на належну їй 1/6 частку у спірному будинку.

За таких обставин, оскільки позовні вимоги про визнання за позивачами права власності на 1/6 частку спірного будинку та виплату відповідачу ОСОБА_3 коштів в розмірі 113985 грн. 00 коп. могли бути задоволенні лише в разі задоволення вимоги про припинення права власності відповідача ОСОБА_3 на належну їй 1/6 частку у спірному будинку, такі вимоги також не підлягають до задоволення

Отже, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 183, 317, 319, 356, 358, 365 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 12,13, 19, 76, 80, 81, 141, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення права на частку у майні, що є у спільній частковій власності, визнання права власності, залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , проживаюча по АДРЕСА_1 ;

позивач: ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_6 , проживаюча по АДРЕСА_3 ;

відповідач: ОСОБА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_7 , проживаюча по АДРЕСА_4 .

Складення повного рішення вчинено 24 червня 2022 року.

Суддя: Я. І. Керекеза