Справа № 369/272/21
Провадження № 2/369/833/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.06.2022 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі

головуючої судді Ковальчук Л.М.,

при секретарі Штанько В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Український страховий стандарт», про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Український страховий стандарт», про відшкодування моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що 28.02.2019 року близько 11 год. 10 хв. на автодорозі від с. Осиково - в напрямку с. Лишня, Макарівського району Київської області сталася ДТП, за участю автомобіля марки «Toyota Camry», д/н НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , та автомобіля марки «ВАЗ 21093», д/н НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 в результаті якої ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження, був доставлений в Макарівську центральну районну лікарню, де 01.03.2019 року від отриманих тілесних ушкоджень помер. Позивач є дружиною загиблого ОСОБА_3 , визнана потерпілою в рамках кримінального провадження відносно ОСОБА_2 від 23.04.2019 року. ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_2 від відбування призначеного судом основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки. Після смерті ОСОБА_3 залишилася дружина - позивач ОСОБА_1 та син ОСОБА_4 , який відмовився від одержання частини моральної шкоди у розмірі 100 000,00 грн. на користь позивача. Вказували, що їй та сину завдано моральну шкоду у зв`язку із загибеллю ОСОБА_3 , та просила суд стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду в розмірі 200 000,00 грн., судовий збір 2000,00 грн., витрати на професійну правничу допомогу 7000,00 грн..

У судове засідання позивач не з`явилася, представником надана заява про розгляд справи за їх відсутності, позов підтримав та просив задовольнити.

У судове засідання відповідач не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив, надав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

У судове засідання представник третьої особи не з`явився, про розгляд справи третя особа повідомлялася належним чином, причини неявки суду невідомі.

У зв`язку з неявкою сторін у судове засідання в силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, з`ясувавши дійсні обставини та дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 28.02.2019 року близько 11 год. 10 хв. на автодорозі від с. Осиково - в напрямку с. Лишня, Макарівського району Київської області сталася ДТП, за участю автомобіля марки «Toyota Camry», д/н НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , та автомобіля марки «ВАЗ 21093», д/н НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 , в результаті якої ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження, був доставлений в Макарівську центральну районну лікарню, де 01.03.2019 року від отриманих тілесних ушкоджень помер.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 01.03.2019 року.

25.02.2020 року Макарівським районним судом Київської області проголошено вирок по справі № 370/1311/19, згідно якого визнано ОСОБА_2 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_2 від відбування призначеного судом основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, поклавши на нього обов`язки відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Судом у вироку вказано, що допитаний в судовому засіданні ОСОБА_2 вину у інкримінованому йому діянні визнав у повному обсязі, щиро розкаявся у скоєному і дав показання, які за своїм змістом повністю відповідають обставинам, встановленим досудовим розслідуванням.

Так, ОСОБА_2 дав суду показання, що у встановлений досудовим розслідуванням день та час, їхав на похорон до знайомих, поспішав та вирішив обігнати вантажівку. Не розрахував відстань та здійснив лобове зіткнення з автомобілем ВАЗ. В подальшому намагався допомогти ОСОБА_3 , викликав швидку та поліцію. На наступний день поїхав у лікарню до потерпілого але він помер. Шкоду повністю відшкодував дружині загиблого.

Позивач ОСОБА_1 є дружиною ОСОБА_3 та є потерпілою, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу від 10.10.1992 року, обвинувальним актом у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_2 від 23.04.2019 року.

ОСОБА_4 є сином ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 10.04.1993 року.

Станом на час дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» згідно Полісу № АМ/4356279 від 29.05.2018 року, згідно якого вказано, що страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого: за шкоду заподіяну життю і здоров`ю - 200 000,00 грн., за шкоду заподіяну майну - 100 000,00 грн., франшиза - 0 грн..

04.03.2019 року ОСОБА_2 звернулася до ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» із повідомленням про настання випадку, який має ознаки страхового, в якому вказано про ДТП, яка сталася 28.02.2019 року, внаслідок якої настала смерть ОСОБА_3 ..

04.04.2019 року ОСОБА_1 склала розписку, в якій вказала про те, що отримала грошові кошти у ОСОБА_2 в розмірі 6 000 доларів США, що відповідає 162 480,00 грн.. Будь-яких претензій, в тому числі майнових, до ОСОБА_2 не має. Зобов`язується не подавати цивільний позов у рамках кримінального провадження.

04.04.2019 року ОСОБА_1 склала нотаріально посвідчену заяву, в якій повідомила про те, що отримала від ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 162 480,00 грн., що еквівалентно 6 000 доларів США. Будь-яких претензій, в тому числі майнових, до ОСОБА_2 не має.

17.08.2020 року ОСОБА_1 звернулася до ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» із повідомленням від потерпілої особи про настання дорожньо-транспортної пригоди, в якому вказано про ДТП, яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_2 , внаслідок якої настала смерть ОСОБА_3 . Зазначено, що відшкодована сума грошових коштів на відновлення транспортного засобу, окрім шкоди, заподіяної здоров`ю і життю. Орієнтовна сума заподіяного збитку 200 000,00 грн..

05.11.2020 року ОСОБА_2 надав до ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» лист, в якому зазначив про те, що він дійсно виплатив дружині загиблого ОСОБА_1 грошові компенсацію у розмірі близько 160 000,00 грн. Дана виплата здійснена в якості моральної компенсації та компенсації витрат на поховання та матеріальних збитків. За домовленістю між ним та ОСОБА_1 додаткових виплат в майбутньому більше не передбачено.

05.01.2021 року ОСОБА_4 та ОСОБА_1 підписали розписку про відмову від одержання відшкодування моральної шкоди, в якій вказано, що ОСОБА_4 є сином батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 внаслідок скоєння злочину ОСОБА_2 , передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, вина якого підтверджена вироком Макарівського районного суду Київської області від 25.02.2020 року, та матері ОСОБА_1 , повністю розуміючи значення своїх дій, відмовляється від одержання відшкодування частини моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням ОСОБА_2 , у розмірі 100 000,00 грн. на користь своєї матері - ОСОБА_1 ..

За ст. 23 ЦК України Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно ст. 1167 ЦК України Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно ст. 1168 ЦК України Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Згідно ст. 1187 ЦК України Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно ст. 1194 ЦК України Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вказано, що:

Цей Закон регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Ст. 3 Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Ст. 5 Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Ст. 6 Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Ст. 23 Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Ст. 27 Страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати.

Ст. 28 Шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Ст. 29 У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»:

П. 3 Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

П. 4 Відповідно до ст.137 ЦПК ( 1502-06 ) у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

П. 5 Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

П. 9 Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» вказано, що:

П. 4 Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 загинув внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Враховуючи те, що відповідач відшкодував завдану шкоду позивачу, про що свідчать вказані вище письмові докази, враховуючи наявність чинного полісу цивільно-правової відповідності відповідача, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

При цьому суд зазначає, що до матеріалів справи не надано доказів розміру матеріальної шкоди (пошкодження автомобіля марки «ВАЗ 21093», д/н НОМЕР_2 ), розміру витрат на поховання та інших витрат, пов`язаних із загибеллю ОСОБА_3 , які б вказували на те, що відшкодована відповідачем шкода не покриває моральної шкоди.

Суд розцінює вказівки в розписці ОСОБА_1 від 04.04.2019 року, нотаріально посвідченій заяві ОСОБА_1 від 04.04.2019 року про відсутність будь-який претензій, в тому числі майнових від ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , як відшкодування завданої шкоди (як і майнової, так і немайнової (моральної).

Крім того, станом на дату ДТП (28.02.2019 року) цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» згідно Полісу № АМ/4356279 від 29.05.2018 року, згідно якого вказано, що страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого: за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю - 200 000,00 грн. (включаючи моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи), станом на дату ДТП мінімальна заробітна плата становила 4 173,00 грн., а відповідно 12 мінімальних заробітних плат - 50 076,00 грн., виплата яких покладається на страхову компанію згідно закону. Враховуючи вищевикладене, позивач не позбавлена права звернутися до страхової компанії для отримання вказаної виплати, про що страхова компанія вказувала у своїх поясненнях по даній справі.

За таких обставин суд відмовляє у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 23, 1167, 1168, 1187, 1194 ЦК України, ст.ст. 3, 5, 6, 23, 27, 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.3.1995 року, роз`ясненнями Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року,ст.ст. 259, 263, 264, 265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Український страховий стандарт», про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про позивача: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання АДРЕСА_1 .

Інформація про відповідача: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання АДРЕСА_2 .

Інформація про третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Український страховий стандарт», Код , місце знаходження 04214, м. Київ, вул. Північна, 2-А.

Повне рішення суду складено 27 червня 2022 року.

Суддя Ковальчук Л.М.