Справа № 510/869/21
Провадження № 2/510/531/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.05.22 року Ренійський районний суд Одеської області

у складі: - головуючого судді Дудник В.І.;

- за участю секретаря Арабаджи Л.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Рені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідач позовні вимоги визнав, відзиву на позов не надав, просив розглянути справу у його відсутності.

Позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглянути справу без його участі.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання.

В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про смерть ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; копія свідоцтва про смерть ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ; копія технічного паспорту на житловий будинок із надвірними спорудами, розташований по АДРЕСА_1 , оформленого на ім`я ОСОБА_1 ; копія заповіту ОСОБА_4 від 17.05.2007р., оформленого на ім`я позивача; копія звіту про проведення незалежної оцінки вартості житлового будинку від 28.04.2021р.; копія довідки виконкому Котловинської сільської ради Ренійського району Одеської області від 25.05.2011р. про склад сім`ї ОСОБА_3 на день його смерті; копія довідки виконкому Ренійської міської ради Одеської області від 28.04.2021р. про склад сім`ї ОСОБА_4 на день її смерті; копія довідки виконкому Ренійської міської ради Одеської області від 08.04.2021р. про склад сім`ї ОСОБА_3 на день його смерті; копія свідоцтва про народження позивача; копія свідоцтва про одруження ОСОБА_3 із ОСОБА_5 ; копія постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 11.03.2021р.; відповідь завідувачки Ренійської держнотконтори від 29.04.2022р. (щодо спадщини після смерті ОСОБА_4 ); копія заяви позивача від 19.04.2011р. про прийняття спадщини після смерті матері; копія заяви ОСОБА_6 від 19.04.2011р. про відмову від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 на користь позивача; копія заяви позивача від 18.02.2015р. про видачу свідоцтва про прийняття спадщини на земельну ділянку; копія витягу зі Спадкового реєстру від 20.04.2011р. (про реєстрацію заповіту); копія витягу зі Спадкового реєстру від 20.04.2011р. про відкриття спадкової справи; копія витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 20.04.2011р. (дата заведення спадкової справи 20.04.2011р.; копія свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18.02.2015р. №163; копія витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 18.02.2015р.; копія Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 28.04.2022р.; копія довідки виконкому Ренійської міської ради Ізмаїльського району від 11.05.2022р.

Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач у справі являється сином ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , відповідач приходиться їм онуком.

За життя ОСОБА_3 на підставі даних погосподарської книги за №178 Котловинської сільської ради Ренійського району належав житловий будинок із надвірними спорудами, розташований по АДРЕСА_1 .

На випадок смерті ОСОБА_3 не розпорядився належним йому майном, заповіту не залишив, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на належне йому майно. У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини спадкоємці за законом ОСОБА_4 (дружина) та ОСОБА_1 (син) із заявами про прийняття спадщини за законом до нотаріальної контори не звернулися, проте вони прийняли спадщину на житловий будинок в порядку ст. 549 ЦК УРСР 1963р. (який діяв на той час), оскільки фактично вступили в управління та володіння спадковим майном, понесли витрати на поховання, виконали поминальні обряди. Згідно даних довідки Котловинської сільської ради Ренійського району від 25.05.2011р. на день смерті ОСОБА_3 разом із ним були зареєстровані та мешкали ОСОБА_4 його дружина та ОСОБА_1 його син. Таким чином, після смерті ОСОБА_3 позивачу та його матері став належати на праві власності спірний житловий будинок кожному по Ѕ його частини, однак він ними не був оформлений в установленому законом порядку.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла матір позивача ОСОБА_4 . На випадок смерті вона розпорядилася належним їй майном, 17.05.2007р. склала заповіт на ім`я позивача (свого сина). Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на належне їй майно ( у т.ч. і на 1/2 частину житлового будинку, що перейшла їй у спадок після смерті чоловіка). У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини позивач звернувся із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори (про це свідчить його заява про прийняття спадщини, подана нотаріусу 19.04.2011р.). 19.04.2011р. донькою ОСОБА_4 ОСОБА_6 була подана нотаріусу заява про відмову від прийняття спадщини на користь позивача.

Відповідач у справі (онук нині померлих) на спадщину також не претендує.

Проте, незважаючи навіть на своєчасне звернення позивача за прийняттям спадщини, оформити спадщину неможливо у зв`язку із тим, що у нього відсутні відповідним чином оформлені правовстановлюючі документи на нерухомість. Крім того, ані позивачем, ані його матір`ю (за її життя) не оформлювалась юридично прийнята спадщина після смерті ОСОБА_3 .

У нинішній час, при зверненні позивача до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, йому в цьому було відмовлено з причин відсутності правовстановлюючих документів на вищевказаний житловий будинок, про що 11.03.2021р. нотаріусом була винесена відповідна постанова.

Необхідні нотаріусу документи позивач надати не може у зв`язку із тим, що на час смерті ОСОБА_3 , а потім і ОСОБА_4 , житловий будинок не був зареєстрований у державному реєстрі прав власності на нерухоме майно та взагалі не переоформлювався спадкоємцями документально.

Згідно п. 7 глави 7 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Міністерством юстиції України 22.02.2012р. №296/5, у справах нотаріуса залишаються копії (фотокопії) правовстановлюючих документів у т.ч. і при видачі свідоцтва про право на спадщину.

На копіях (фотокопіях) зазначених документів проставляється відповідна відмітка про перехід права власності до набувача чи спадкоємця.

Отже, після смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_4 це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на нерухомість, як на об`єкт спадщини, може звернутися тільки спадкоємець.

Таким чином, позивач прийняв спадщину за заповітом після смерті своєї матері в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України і вважає, що має всі законні підстави для визнання за ним права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інший спадкоємець від прийняття спадщини відмовився, відповідач (онук) на неї не претендує.

Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні.

Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв`язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків.

Відповідно до ч. 1 п.4 Прикінцевих і Перехідних положень ЦК України 2003р. Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Оскільки спадкодавець ОСОБА_7 помер у 1998р., спадкові відносини виникли у той час, то підлягають застосуванню положення ЦК УРСР 1963р.

Згідно із вимогами ст. 548 ЦК УРСР 1963р. для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Ст. 549 ЦК УРСР передбачено, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Після смерті ОСОБА_3 за прийняттям спадщини в установлений законом строк ніхто не звертався, однак, ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , як спадкоємці за законом, прийняли її фактично, в порядку ст. 549 ЦК УРСР 1963р.

Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом . Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Як передбачено ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту

відкриття спадщини.

За ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном ; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Як вже вказувалося вище, у передбачений законом строк для прийняття спадщини ОСОБА_4 та ОСОБА_1 не звернулись до нотаріальної контори із відповідними заявами про прийняття спадщини.

Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку ОСОБА_4 та ОСОБА_1 прийняли спадщину фактично, оскільки їх воля, як спадкоємців за законом, була виражена у їх діях по фактичному управлінню та володінню спадковим майном (зберігання технічних документів на нерухомість, мешкання у спадковому будинку, догляд за його збереженням, проведення ремонту, сплата за користування комунальними послугами та ін.).

Таким чином, ОСОБА_4 та ОСОБА_1 прийняли спадщину в порядку ч.1 ст. 549 ЦК УРСР 1963 р. кожний з них на Ѕ частину нерухомості.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Згідно із ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно поживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Як було встановлено судом, позивач у справі є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_4 .

У передбачений законом строк для прийняття спадщини позивач не звернувся до нотаріальної контори із відповідною заявою. Як зазначив позивач, після смерті матері (яка прийняла спадщину на Ѕ частину житлового будинку за законом після смерті чоловіка ) у нього були відсутні правовстановлюючі документи на спадковий житловий будинок. В даний час оформити своє право на спадщину та отримати відповідне свідоцтво позивач також не має можливості.

Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивач прийняв спадщину фактично, оскільки його воля, як спадкоємця за заповітом, була виражена у його діях по своєчасній подачі заяви про прийняття спадщини нотаріусу, крім того, позивач вже частково оформив прийняття спадщини після смерті матері, отримавши свідоцтво про прийняття спадщини за заповітом в частині, що стосується земельної ділянки.

Таким чином, позивач прийняв спадщину за заповітом в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, не заявив про відмову від неї.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Таким чином, суд вважає, що позивач є суб`єктом набуття права власності на житловий будинок з підстав прийняття спадщини за законом в порядку ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР 1963 р. та за заповітом в порядку ч. 1 ст.1269 ЦК України 2003р.

З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити його вимоги щодо визнання за ним права власності на спадкове майно.

Керуючись ст.ст. 12, 76 - 81, 200, 258, 259, 264 - 265, 268, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 524, 548, 549 ЦК УРСР 1963р., ст. ст. 15, 328, 1216, 1217, 1218, 1268, 1269, 1270 ЦК України, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) в порядку спадкування за законом та за заповітом право власності на:

-житловий будинок із надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташований по АДРЕСА_1 ,

що належав ОСОБА_3 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 (але рахується оформленим на ОСОБА_3 ).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Суддя Вячеслав ДУДНИК