ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/5620/21
провадження № 2/753/205/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" січня 2022 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Мицик Ю.С.,

при секретарях Береговенко Н.Г., Куцолабській І.А.

за участю представника відповідача Божко Д.О.

позивач не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛ.ЕН.ГРУП», про захист прав споживача, -

в с т а н о в и в:

19.03.2021 ОСОБА_1 (далі - позивача) звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до АТ «Райффайзен Банк Аваль», в якому просить визнати недійсним п. 3.1. кредитного договору № 014/380805/82/715039 від 15.11.2019 із застосуванням наслідків недійсності правочину та здійснити зарахування грошових коштів, сплачених за страховий платіж за кредитним договором в рахунок погашення суми тіла кредиту. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначив, що 15.11.2019 між ним та АТ «Райффайзен Банк Аваль» укладено Заяву-Договір про відкриття Поточного рахунку та надання кредиту «Кредит готівкою» № 014/380805/82/715039, на умовах якої Банк надав йому кредит у сумі 55560,62 грн. строком до 15.11.2024, під фіксовану процентну ставку 59,9 % річних. На даний час він належним чином виконує умови договору відповідно до графіку погашення заборгованості, водночас до сум, що підлягають сплаті за графіком, включається плата за страховий платіж. Нарахування сплати за страховий платіж позивач вважає незаконним та таким, що порушує його права як споживача. Порушення своїх споживчих прав позивач вбачає в тому, що працівники банку не повідомили позивачу письмово всю необхідну інформацію щодо умов договору про надання кредиту. Відповідач скористався тим, що позивачу об`єктивно бракувало знань, необхідних для здійснення правильного вибору при підписанні оспорюваного договору, відтак позивач був введений в оману при отриманні кредитних послуг.

Ухвалою судді від 06.04.2021 відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

25.06.2021 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній заперечує проти вимог позову в повному обсязі. Вказує, що перед укладанням кредитного договору позивачем отримано Заяву-Анкету для отримання кредиту. У даній заяві позивач просив Банк надати йому кредит в сумі 55560,62 грн. строком на 60 днів з процентною ставкою за користування кредитом 59,9 % річних. Підпунктом 1.2.1. Кредитного договору встановлено, що кошти видаються, в тому числі, на оплату Позичальником страхового платежу в розмірі 5561,62 грн. на користь ПрАТ «Страхова компанія «Уніка Життя», страховим посередником якої виступає Банк. Відповідно до п. 3 договору, Клієнт ( ОСОБА_1 ) призначає Банк - Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» Вигодонабувачем для отримання страхових виплат за договором добровільного страхування життя, укладеним між Клієнтом та Страховиком. Підписанням Заяви про приєднання до договору добровільного страхування життя № 014/380805/82/715039 від 15.11.2019 позичальник надає право Банку здійснити в дату надання кредиту договірне списання коштів з поточного рахунку в сумі страхової премії (платежу), зазначеній в підпункті 1.2.1.2 підпункту 1.2.1 пункту 1.2 Заяви-Договору на користь Страховика. Вигодонабувачем за договором страхування життя є АТ «Райффайзен Банк Аваль». В позові ОСОБА_1 стверджує про незаконне нарахування плати за обслуговування кредиту, не обґрунтовуючи, яку саме плату він вважає незаконною. Позичальник міг оплатити страховий платіж самостійно, без залучення кредитних коштів, разом з тим, оплатив даний платіж саме з кредитних коштів, що не суперечить нормам чинного законодавства. Позичальник ознайомився з умовами кредитування, про що свідчить його підпис під Паспортом споживчого кредиту за програмою кредитування «Кредит готівкою», в якому серед іншого, однією з обов`язкових умов отримання кредиту є страхування життя споживача. Позичальник погодився на дані умови (акцептував пропозицію) та, відповідно уклав Договір добровільного страхування життя. Як випливає з умов кредитного договору, позивач доручив Банку автоматично списати з рахунку відповідні суми за договором добровільного страхування від нещасних випадків та страхування життя. На цей час, строк договору страхування минув, ні у позивача, ні у страхової компанії претензій щодо його виконання не виникало. Вказував, що відповідач не є стороною договору страхування, виступав лише як фінансова установа щодо перерахування коштів позивачем на рахунок страхової компанії, жодної вигоди не мав на час його укладення з позивачем, а тому не міг порушити права позивача. Просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

14.07.2021 від позивача надійшла відповідь на відзив. Позивач посилається на те, що Банки не мають право встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь Банку за дії які Банк здійснює на власну користь, або за дії, які споживач здійснює на користь Банку, або що їх вчиняє Банк або споживач з метою встановлення, зміни чи припинення правовідносин. Несправедливими є положення про споживчий кредит, які містить умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати авансових платежів, і не є підставою для визнання таких положень недійсними. При укладанні договору з`явилися вимоги щодо страхування життя, що не є банківською послугою та не заявлено як супутню послугу, і це по суті відрізняє попередню інформацію про кредит та фактичну при укладанні договору. Більш того договір страхування підписано представником Банку та зкріплено печаткою Банку, замість печатки страхової компанії. Власного волевиявлення страхування життя позивач не мав, в правилах зазначалося про добровільність страхування, але працівник Банку повідомив при оформленні документів, що без страхування у видачі кредиту позивачу буде відмовлено, а тому він був вимушений підписати вказаний договір. Страхування життя при укладанні договору кредиту є супутньою послугою. При цьому Банк нараховував, а позивач сплачував плату за страхування, що є незаконним.

Ухвалою від 15.07 2021 було замінено відповідача АТ «Райффайзен Банк Аваль» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛ.ЕН.ГРУП».

Позивач в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, вимоги позову задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти вимог позову, вважаючи їх безпідставними. Просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Дослідивши письмові матеріали справи, зібрані у справі докази, суд вбачає необхідним у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі з огляду на таке.

Як встановлено судом під час розгляду справи, 15.11.2019 між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання Заяви-Договору про відкриття Поточного рахунку та надання кредиту «Кредит готівкою» № 014/380805/82/715039, на умовах якого Банк надав Клієнту ( ОСОБА_1 ) кредит у сумі 55560,62 грн., строком до 15.11.2024, під фіксовану процентну ставку 59,9 % річних, а позивач зобов`язався використати кредит за цільовим призначенням, повернути кредитору основну суму кредиту, сплатити проценти за користування кредитом, а також виконати інші обов`язки, визначені договором.

Відповідно до п.п.1.2.1. п. 1 Кредитного договору, кредит надається з метою: придбання Клієнтом товарів (робіт, послуг) для задоволення власних особистих потреб не пов`язаних з підприємницькою діяльністю, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника в розмірі 49999 грн.; оплати Клієнтом страхового платежу в розмірі 5561, 62 грн. на користь ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА Життя», страховим посередником, якого виступає Банк.

Статтею 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом.

Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно з положеннями ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови.

Кредитодавець не має права вимагати від споживача відомостей, які не стосуються визначення його платоспроможності та не є необхідними для надання споживчого кредиту.

Договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця.

У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством.

Проаналізувавши спірний кредитний договір та вищенаведені норми законодавства, суд встановив, що кредитний договір № 014/380805/82/715039 від 15.11.2019 містить інформацію як про суму кредиту, так і про детальний розпис його сукупної вартості, дату укладення правочину та відсоткову ставку, мету отримання кредиту, окрім того містить всі істотні умови передбачені законодавством України, позивач був ознайомлений зі всіма істотними умовами кредитного договору, що підтверджується його підписом на договорі.

Відповідно до п. 4.2 Кредитного договору позивач підтверджує, що перед укладанням цього Договору він повідомлений в письмовій формі про всі умови споживчого кредитування в АТ «Райффайзен Банк Аваль» та орієнтовну сукупну вартість кредиту, що підтверджується ознайомленням позивача з паспортом споживчого кредиту «Кредит готівкою» та не має зауважень, претензій щодо наданої інформації. Надана позивачу інформація є повною, необхідною, доступною, достовірною та своєчасною. Крім того, відповідно до п. 3 паспорту споживчого кредиту за програмою кредитування «Кредит готівкою», а також Додатку № 1 до кредитного договору вбачається детальний розпис сукупної вартості кредиту, зазначений реальний розмір процентної ставки та абсолютне подорожчання кредиту наведеного в Додатку № 1 до цього договору, що є невід`ємною його частиною, з якими позивач був ознайомлений, що підтверджується його підписом.

Тому, підстав вважати, що позивачу при укладенні договору не було надано інформацію відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» немає.

Також відсутні і підстави вважати, що кредитний договір, укладений між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 містить несправедливі умови до позивача, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання пункту правочину недійсним, позивач у силу ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу недійсності правочину.

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Відповідно до положень вказаної статті продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

У ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» визначений (невичерпний) перелік несправедливих умов договору, зокрема, встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору; обмеження відповідальності продавця (виконавця, виробника) стосовно зобов`язань, прийнятих його агентами, або обумовлення прийняття ним таких зобов`язань додержанням зайвих формальностей.

Частиною 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: 1) для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; 2) споживач зобов`язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; 3) передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; 4) встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки.

Згідно положень ч.ч. 1, 2, 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів, які дають підстави вважати, що кредитний договір, укладений між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 , містить несправедливі умови щодо нього, оскільки при підписанні даного договору позивач ознайомився та погодився з його умовами.

З матеріалів справи судом встановлено, що договір укладений в письмовій формі, містить всі суттєві умови передбачені законом для договорів і які мають істотне значення, а також які були узгоджені сторонами.

Отже, доводи позивача відносно того, що його було введено в оману ненаданням повної та достовірної інформації по кредиту, що призвело до помилки, результатом якої було укладення зазначеного кредитного договору, спростовані наявними у справі доказами.

Крім того, відповідно до відповідно до ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 20 Закону України «Про споживче кредитування» укладення договору про споживчий кредит може бути пов`язано з необхідністю отримання споживачем супутніх послуг, в тому числі страхування кредитодавця або третіх осіб.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про страхування», добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.

Підпунктом 1.2.1. Кредитного договору встановлено, що кошти видаються, в тому числі, на оплату Позичальником страхового платежу в розмірі 5561,62 грн. на користь ПрАТ «Страхова компанія «Уніка Життя», страховим посередником якої виступає Банк. Відповідно до п. 3 договору, Клієнт ( ОСОБА_1 ) призначає Банк - Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» Вигодонабувачем для отримання страхових виплат за договором добровільного страхування життя, укладеним між Клієнтом та Страховиком. Підписанням Заяви про приєднання до договору добровільного страхування життя № 014/380805/82/715039 від 15.11.2019 позичальник надає право Банку здійснити в дату надання кредиту договірне списання коштів з поточного рахунку в сумі страхової премії (платежу), зазначеній в підпункті 1.2.1.2 підпункту 1.2.1 пункту 1.2 Заяви-Договору на користь Страховика. Вигодонабувачем за договором страхування життя є АТ «Райффайзен Банк Аваль».

Згідно ч. 1 ст. 15 Закону України «Про споживче кредитування», споживач має право протягом 14 календарних днів з дня укладення договору про споживчий кредит відмовитися від договору про споживчий кредит без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів.

Проте, позивач не відмовлявся від одержання кредиту, свою згоду на укладення кредитного договору не відкликав, і не звертався до кредитора за додатковими роз`ясненням положень договору ні до, ні під час, ні після його укладення, тобто не скористалася цим своїм правом та не звертався за правової допомогою до укладення договору для роз`яснення його умов.

При цьому, позивач ОСОБА_1 в письмовому вигляді підтвердив, що послуга страхування обирається ним добровільно за власним бажанням, ним приймається публічна пропозиція на укладення договору і він беззастережно приєднується до умов цього договору. Надає безумовне розуміння та згоду з умовами заяви, та зобов`язується їх виконувати, що спростовує доводи позивача про нав`язування йому укладення договору страхування.

При цьому, за своїм змістом умови спірного договору не містять положень, які б суперечили вимогам чинного законодавства або інтересам сторін, в тому числі й п.3.1 оспорюваного договору не містить несправедливих умов; кредитний договір укладено із додержанням форми, встановленої законодавством.

Позивачу було надано повну, всебічну, об`єктивну та достовірну інформації про умови кредиту перед укладенням та під час укладення кредитного договору, а тому твердження позивача про порушення відповідачем його прав, суд не приймає до уваги та відхиляє, оскільки зазначені твердження і доводи позивача не підтверджуються будь-якими доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на наведене, приймаючи до уваги вимоги позивача про визнання п. 3.1. кредитного договору № 014/380805/82/715039 від 15.11.2019 недійсним, виходячи із принципу диспозитивності, закріпленого ст. 13 ЦПК України, про те, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ним вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, надходить до висновку про те, що позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Враховуючи, що вимога здійснити зарахування грошових коштів, сплачених за страховий платіж за кредитним договором в рахунок погашення суми тіла кредиту, є похідною від вимоги про визнання п. 3.1. кредитного договору № 014/380805/82/715039 від 15.11.2019 недійсним, в задоволенні якої судом було відмовлено, відтак суд відмовляє в задоволенні позову в повному обсязі.

Оскільки при пред`явленні позову позивач був звільнений від сплати судового збору, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, то відповідно до ст. 140 ЦПК України судовий збір компенсується за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1-19, 76-81, 95, 141, 228, 229, 235, 241, 244, 245, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛ.ЕН.ГРУП», про захист прав споживача - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Ю.С.Мицик