ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2022 року м.Суми

Справа №591/995/18

Номер провадження 22-ц/816/199/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Левченко Т. А.

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

сторони:

позивач - Акціонерне товариство «Ідея Банк»,

відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 12 листопада 2021 року, в складі судді Сидоренко А.П., ухвалене у м. Суми, повний текст рішення виготовлений 19 листопада 2021 року,

в с т а н о в и в:

У лютому 2018 року ПАТ «Ідея Банк», яке в подальшому перейменоване в АТ «Ідея Банк», звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,в якому після змін, остаточно просив про стягнення заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення на предмет застави шляхом реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження за ціною, визначеною за результатами таких торгів в рахунок погашення кредитної заборгованості ОСОБА_1 , та про вилучення транспортного засобу, як предмету застави у власника ОСОБА_2 .

Позовні вимоги мотивовані тим, що 12 листопада 12 листопада 2012 року ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір №910.19603, відповідно до якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 118100,80 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 15,49% згідно встановленого графіку щомісячних платежів, що є невід`ємним додатком до кредитного договору. Строк дії договору визначено до 22 листопада 2018 року. Кошти було отримано відповідачем на придбання транспортного засобу HYUNDAI, модель ACCENT RB1.4, 2012 року випуску, колір білий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний № НОМЕР_2 .

16 січня 2013 року, в забезпечення кредитного договору, між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір застави транспортного засобу HYUNDAI, модель ACCENT RB1.4, 2012 року випуску, колір білий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний № НОМЕР_2 .

У подальшому ОСОБА_1 продав заставний автомобіль, і станом на час розгляду справи власником заставного автомобіля є ОСОБА_2 .

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 кредитного договору виникла заборгованість станом на 13.02.2018 в сумі 156923 грн. 06 коп., з яких: основний борг 39058,59 грн., прострочений борг 43344,68 грн., прострочені проценти 70077,23 грн., строкові проценти -1490,04 грн., інші штрафні санкції 2952,52 грн, а тому просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 вказану суму заборгованості.

Крім того, просив стягнути в рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на предмет застави, а саме: автомобіль HYUNDAI, модель ACCENT RB1.4, 2012 року випуску, колір білий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний № НОМЕР_2 , власником якого на даний час є відповідач ОСОБА_2 , та вилучити у нього автомобіль, передавши його ПАТ «Ідея банк» на період до його реалізації, а також стягнути з відповідачів витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 12 листопада 2021 року позовні вимоги АТ «Ідея Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, вилучення транспортного засобу та звернення стягнення на предмет застави задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором № 910.19603 в сумі 156923 грн. 06 коп., з яких основний борг 39058 грн. 59 коп., прострочений борг 43344 грн. 68 коп., прострочені проценти 70077 грн. 23 коп., строкові проценти 1490 грн. 04 коп., інші штрафні санкції 2952 грн. 52 коп.

У рахунок погашення кредитних зобов`язань ОСОБА_1 на користь АТ «Ідея Банк» за кредитним договором № 910.19603, укладеним між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 в сумі 156923 грн. 06 коп., яка складається з: основного боргу 39058 грн. 59 коп., простроченого боргу 43344 грн. 68 коп., прострочених процентів 70077 грн. 23 коп., строкових процентів 1490 грн. 04 коп., інших штрафних санкцій 2952 грн. 52 коп., звернуто стягнення на предмет застави, який належить ОСОБА_2 , а саме автомобіль HYUNDAI, модель ACCENT RB1.4, 2012 року випуску, колір білий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , актуальний реєстраційний № НОМЕР_3 , шляхом реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження за ціною, визначеною за результатами таких торгів.

Вилучено у ОСОБА_2 транспортний засіб, який є предметом застави, а саме: автомобіль HYUNDAI, модель ACCENT RB1.4, 2012 року випуску, колір білий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , актуальний реєстраційний № НОМЕР_3 , та передати АТ «Ідея Банк» на період його реалізації.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, неправильного тлумачення закону, застосування закону, що не підлягає застосуванню та не застосування закону, який підлягає застосуванню, просить скасувати рішення суду в частині звернення стягнення на предмет застави, який належить ОСОБА_2 , а саме автомобіль HYUNDAI, модель ACCENT RB1.4, 2012 року випуску, колір білий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , актуальний реєстраційний № НОМЕР_3 , шляхом реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження за ціною, визначеною за результатами таких торгів та вилучення у ОСОБА_2 транспортного засобу, який є предметом застави. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач ОСОБА_2 придбав у ОСОБА_1 вказаний автомобіль після проведення відповідних перевірок про наявність обтяжень щодо цього автомобіля, після чого належним чином було оформлено право власності та видано свідоцтво НОМЕР_4 про реєстрацію транспортного засобу, видано реєстраційний номер НОМЕР_3 . Він діяв добросовісно не знав та не міг знати про існування обтяження у вигляді застави вказаного автомобіля.

Вважає, що виходячи з умов договору застави транспортного засобу та наявності у ньому застереження про те, що звернення стягнення на предмет застави шляхом укладення заставодержателем договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем є позасудовим способом захисту, тому в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню.

18.01.2022 до апеляційного суду від представника АТ «Ідея Банк» - адвоката Жовтонецького В.М., який діяв за довіреністю із строком по 31.12.2021 року, надійшов відзив на апеляційну скаргу складений 10.01.2022, т.т. вже після спливу строку дії довіреності, на підставі якої він міг представляти інтереси банку в суді загальної юрисдикції, де просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, як законне та обґрунтоване, вказавши, що 18.01.2013 до Державного реєстру обтяжень рухомого майна було внесено реєстраційний запис № 13483531, згідно якого було зареєстровано обтяження АТ «Ідея Банк» на заставний автомобіль з терміном дії 18.01.2018 року, який в подальшому продовжено до 15.11.2022 року. ОСОБА_2 придбав заставний автомобіль 06.09.2014 року, т.т у період дії обтяження на цей транспортний засіб.

Однак, оскільки відзив складено вже за межами строку дії довіреності на представництво інтересів банку в суді, колегія суддів не приймає до уваги цей процесуальний документ.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Учасники справи повідомлені про час і місце розгляду справи у встановленому законом порядку, але в судове засідання не з`явились.

У задоволені повторного клопотання ОСОБА_2 та його представника адвоката Стеценко В.М. про чергове відкладення справи у зв`язку із перебуванням за межами країни у Німеччині через введення військового стану відмовлено, оскільки, ОСОБА_2 не підтвердив свої твердження про перебування за межами країни, а згідно пояснення його представника останнє місце знаходження м. Ніжин, Чернігівської області. Явка до апеляційного суду не є обов`язковою, клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції з боку відповідача та його представника не надходило.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 22 листопада 2012 року між відповідачем ОСОБА_1 та ПАТ «Ідея Банк», правонаступником якого є АТ «Ідея Банк», укладено кредитний договір № 910.19603, за умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 118100,80 грн. Умовами кредитного договору банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту в разі одного з випадків серед яких відчуження та іншого розпорядження транспортним засобом без згоди банку, прострочення оплати чергового ануітетного платежі (його частини) більш ніж на 30-ть днів. та порушення позичальником будь-яких інших умов договору та в інших випадках, передбачених законодавством.

Кредит надавався для фінансування купівлі транспортного засобу автомобіль HYUNDAI, модель ACCENT RB1.4, 2012 року випуску, колір білий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний № НОМЕР_2 . Строк користування кредитними коштами за кредитним договором 72 місяця, т.т. до 22 листопада 2018 року.

Оскільки відповідач ОСОБА_1 не виконував зобов`язання за кредитним договором, станом на 13 лютого 2018 року утворилась заборгованість у загальному розмірі 156923,06 грн.

17.11.2017 банком було направлено ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , вимога про дострокове погашення кредитної заборгованості, яка виникла станом на 17.11.2017 у розмірі 340194,69грн протягом 30 календарних днів з дня направлення цієї вимоги виконати кредитні зобов`язання. Також було повідомлено, що у випадку непогашення заборгованості за кредитним договором в тридцятиденний строк банк буде змушений звернутися до суду із позовом про звернення стягнення на предмет застави. Даний лист було направлено на поштове відділення №21 у м. Суми, однак листа не отримано, після чого повернуто до м. Львова, поштове відділення №8, за місцезнаходженням банка.

Під час судового розгляду 05.03.2020 банком була подана заява про зміну предмету позову, де вимога про звернення стягнення на предмет застави викладена, як в рахунок погашення кредитних зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором №910.19603, укладених між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 у сумі 156923,06грн, звернути стягнення на користь банку на предмет застави, який належить ОСОБА_2 , а саме, автомобіль HYUNDAI, модель ACCENT RBI.4, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 .

На забезпечення виконання кредитних зобов`язань між відповідачем ОСОБА_1 та ПАТ «Ідея Банк» 16.01.2013 року було укладено договір застави транспортного засобу HYUNDAI, модель ACCENT RB1.4, 2012 року випуску, колір білий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний № НОМЕР_2 , який належав відповідачу ОСОБА_1 на праві приватної власності відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (т. 1 а.с.25-26). Предмет застави залишено у користуванні і володінні заставодавця і його заставна вартість визначена цим договором у розмірі 127400грн.

Відповідно до пунктів 1,2 параграфу 2 договору застави № 910.14848 у разі невиконання заставодавцем зобов`язань за кредитним договором заставодержатель має право одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмету застави переважно перед іншими кредиторами( на праві вищого пріоритету);наступні застави відчуження, заміна, обтяження предмету застави будь-якими зобов`язаннями (оренда, лізинг, найм, безоплатне користування, спільна діяльність, тощо), передача права керування ТЗ третім особам, переміщення ТЗ за межі території України здійснюється заставодавцем тільки за письмовою згодою заставодержателя.

Питання прав заставодержателя визначено у параграфі 3 договору застави, де передбачено право останнього вилучати предмет застави, разом із документами та ключам до нього у заставодавця та третіх осіб, де б та в кого б він не знаходився, й передавати його на зберігання до усунення порушень чи обставин , які стали підставою вилучення предмету застави.

Умови укладеного договору застави, передбачено право банку звернення стягнення на предмет застави, які викладені у параграфі 5 цього договору застави.

Так, згідно пунктів 1-3 параграфу 5 договору застави, у випадку порушення заставодавцем будь-якого із зобов`язань, передбаченим кредитним договором, звернення стягнення на предмет застави здійснюється у спосіб за вибором заставодержателя: за рішенням суду або в позасудовому порядку шляхом набуття заставодержателем предмету застави у власність чи шляхом продажу предмету застави третій особі. У разі звернення стягнення на предмет застави в позасудовому порядку заставодержатель надсилає про це повідомлення заставодавцю, яке надсилається рекомендованим чи цінним листом на адресу заставодавця, вказану в договорі, вважається врученим заставодавцю належним чином у день його відправки. В разі, якщо заставодавець протягом 30 днів після надіслання заставодержателем повідомлення про звернення стягнення на предмет застави шляхом набуття предмету застави у власність не усуне вказаного у повідомленні порушення, право власності на предмет застави у власність до заставодержателя на наступний день після закінчення вказаного 30-ти денного строку.

Відповідно до п. п. 1, 2 параграфу 6 договору застави договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та нотаріального посвідчення. Договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань за кредитним договором. Якщо заставодавець змінить свої місце проживання чи інші реквізити, вказані у договорі, він зобов`язаний письмово проінформувати про це заставодержателя в строк 7 днів до того, які нові реквізити вступлять в силу.

Після укладення договору застави з відповідачем ОСОБА_1 , 18 січня 2013 року обтяження на вказаний транспортний засіб зареєстровано в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна.

З копії витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна вбачається, що на автомобіль легковий, HYUNDAI, модель ACCENT RB1.4, 2012 року випуску, колір білий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний № НОМЕР_2 , накладено обтяження застава рухомого майна на підставі Договору застави транспортного засобу транспортного засобу 39, 18 січня 2013 року приватним нотаріусом Львівського МНО Лаврик Я.М. (т. 1 а.с.29-30, 31-32).

З копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу вбачається, що автомобіль легковий, HYUNDAI, модель ACCENT RB1.4, 2012 року випуску, колір білий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний № НОМЕР_2 22 листопада 2012 року зареєстровано на ім`я ОСОБА_1 (т. 1 а.с.33).

Відповідно до наданої інформації Головним сервісним центром Міністерства внутрішніх справ від 29 січня 2018 року за №31/1728, станом на 26 січня 2018 року згідно з інформацією з бази даних Єдиного державного реєстру МВС автомобіль HYUNDAI, модель ACCENT RB1.4, 2012 року випуску, колір білий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний № НОМЕР_2 :

- 22 листопада 2012 року зареєстрований (первинна реєстрація) за ОСОБА_1 ;

- 15 серпня 2014 року знято з обліку для реалізації ОСОБА_1 ;

- 06 вересня 2014 року - вторинна реєстрація транспортного засобу за ОСОБА_2 (т. 1 а.с.46д).

Відповідно до наданої інформації Головним сервісним центром Міністерства внутрішніх справ від 05 липня 2018 року за №31/10960, станом на 03 липня 2018 року згідно з інформацією з бази даних Єдиного державного реєстру МВС автомобіль HYUNDAI, модель ACCENT RB1.4, 2012 року випуску, колір білий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний № НОМЕР_2 , зареєстровано за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1 а.с.93).

Таким чином на час подання банком позову фактично позичальник - боржник і власник заставного транспортного засобу, яким було забезпечене виконання кредитного зобов`язання є різні фізичні особи відповідачі у справі: ОСОБА_1 і ОСОБА_2 .

Висновок суду щодо задоволення позовних вимог товариства про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором в апеляційній скарзі не оспорюється, а тому в апеляційному порядку не перевіряється.

Задовольняючи позовні вимоги банку звернення стягнення на предмет застави та вилучення транспортного засобу, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідно до чинного законодавства та враховуючи, що транспортний засіб, який переданий у заставу в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, перейшов у власність відповідача без згоди банку в період дії обтяження на предмет застави, умови договору застави зберігали силу і для нового власника цього майна, яким є відповідач.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що такий висновок суду першої інстанції узгоджується з матеріалами справи та відповідає вимогами матеріального права.

За частиною 1 ст.1052 ЦК України в редакції на час укладення кредитного договору у разі невиконання позичальником обов`язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов`язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 1054 цього кодексу було передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

В силу ч.1 ст.572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

За змістом частини першою статті 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Аналогічне поняття застави наведено у ст. 1 закону України «Про заставу» в редакції на час укоадення договору застави, а саме - в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

Отже застава - це спосіб забезпечення зобов`язань, якщо інше не встановлено законом.

За ст. 17 цього Закону право розпорядження заставленим майном визначено у такому порядку: заставодавець зберігає право розпорядження заставленим майном, якщо інше не передбачено законом чи договором; заставодавець може відчужувати заставлене майно тільки за згодою заставодержателя.

Редакція ст. 19 цього Закону на час виникнення договірних правовідносин передбачала, що за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

У статті 20 цього Закону було визначено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. До третьої особи, яка задовольнила в повному обсязі вимоги

заставодержателя, переходить разом з правом вимоги забезпечена нею

застава у встановленому законодавством порядку. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду, якщо інше не передбачене законом або договором застави.

З набранням чинності у січні 2004 року Закону України « Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» було визначено правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого

майна.

Поняття обтяження наведено у ст. 3 цього Закону, а саме, обтяженням є право обтяжувача на рухоме майно боржника або обмеження права боржника чи обтяжувача на рухоме майно, що виникає на підставі закону, договору, рішення суду або з інших дій фізичних і юридичних осіб, з якими закон пов`язує виникнення прав і обов`язків щодо рухомого майна. Відповідно до обтяження в обтяжувача і боржника виникають права і обов`язки, встановлені законом та/або договором.

Відповідно раніше діючої редакції ст. 9 цього Закону предмет обтяження, право власності на який належить боржнику, може бути відчужений останнім, якщо інше не встановлено законом або договором. Якщо законом або договором передбачена згода обтяжувача на відчуження боржником рухомого майна, яке є предметом обтяження, така згода не вимагається в разі переходу права власності на рухоме майно в порядку спадкування, правонаступництва або виділення частки у спільному майні. У разі відчуження предмета обтяження боржником він зобов`язаний негайно письмово повідомити про це обтяжувача, який протягом п`яти днів з дня отримання цього повідомлення повинен зареєструвати відповідні зміни у відомостях про обтяження згідно зі статтею 13 цього Закону. Якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: 1) обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; 2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна.

Як було визначено у ст.24 цього Закону звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Використання позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження не позбавляє права боржника, обтяжувача або третіх осіб звернутися до суду. Обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов`язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження.

Питання реалізації предмета забезпечувального обтяження за рішенням суду врегульовані у ст. 25 цього Закону, де частиною 1 визначено, що обтяжувач, який звертається до суду з вимогою звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов`язаний до моменту подання відповідного позову до суду письмово повідомити всіх обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження цього ж рухомого майна, про початок судового провадження у справі про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Позасудові способи звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження наведені у ст. 26 цього Закону.

Так, обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження: 1) передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов`язання в порядку, встановленому цим Законом; 2) продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах; 3) відступлення обтяжувачу права задоволення забезпеченої обтяженням вимоги у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги; 4) переказ обтяжувачу відповідної грошової суми, у тому числі в порядку договірного списання, у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є гроші або цінні папери. 5) реалізація заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Відповідно до роз`яснень, що надані у п. 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (ч. 1 ст. 20 ЦК України, ст. ст. 3 та 4 ЦПК України).

З урахуванням викладеного, колегія суддів визнає, що реалізація майна, що є предметом застави, без припинення обтяжень, не припиняє заставу, тому застава зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи, і тому на неї може бути звернено стягнення з підстав, не передбачених договором застави.

Оскільки відчуження транспортного засобу, на який у встановленому законом порядку було зареєстровано обтяження, відбулось без згоди банку, як заставодержателя, і на час подання до суду позову боржником не погашено існуюча перед банком кредитна заборгованість, письмова вимога про що до звернення до суду ОСОБА_1 була направлена банком у визначеному як законом, так і укладеними з ним договорами, порядку, де його було повідомлено не тільки про дострокове погашення кредитної заборгованості, а також у разі не погашення кредитного боргу про намір звернути стягнення на предмет застави за рішенням суду.

Про фактичне відчуження предмету застави іншій особі ОСОБА_2 у 2014 році банк не було повідомлено.

Таким чином позовна вимоги про звернення стягнення на предмет застави відповідає ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», бо процедура проведення публічних торгів у порядку виконавчого провадження, це особлива процедура реалізації майна врегульована нормами спеціального Закону України «Про виконавче провадження», апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги щодо тотожності із способом звернення стягнення на предмет застави визначеного договором застави - шляхом продажу заставодержателем предмету застави третім особам.

Щодо доводу апеляційної скарги стосовно вилучення предмету власності у добросовісного набувача, апеляційний суд зазначає наступне.

Засади захисту права власності наведені у статтях 386-388 ЦК України, а саме, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

На момент відчуження ОСОБА_1 транспортного засобу ОСОБА_2 , він залишався таким, що не виконав зобов`язання за кредитним договором, а тому договір застави транспортного засобу продовжував діяти. Вчинення правочину купівлі-продажу предмету застави відбулось без згоди банку, як заставодержателя, в порушення наведених вище норм матеріального права, а тому після набуття права власності на автомобіль іншою особою, обмеження не припинили свою дію, застава зберігалася і тому у банку є право заявити вимоги про витребування предмету заставати у ОСОБА_2 , як у третій особі, яка є новим власником предмету застави.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права

його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 Цивільного кодексу України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень.

Відповідачем ОСОБА_2 доказів про відсутність в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна суду не було надано.

З таким висновком суду колегія суддів погоджується повністю, оскільки такий відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 30 травня 2018 року у справі № 555/661/16-ц, згідно якої в разі відчуження предмета обтяження боржником без згоди обтяжувача обтяження рухомого майна, що є предметом обтяження, зберігає свою силу для нового власника (покупця) в разі, якщо воно зареєстроване в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна. Особа може бути добросовісним набувачем лише за умови, якщо на момент укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу не було відповідного запису в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна. Відчуження майна, що є предметом застави, без припинення обтяжень не припиняє заставу, а тому вона зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи.

Таким чином, посилання та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст. 367 - 369, 374, ст. 375, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 12 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 05 липня 2022 року

Головуючий - С.С. Ткачук

Судді: В.І Криворотенко

Т.А. Левченко