печерський районний суд міста києва
Справа № 729/598/19-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2022 року Печерський районний суд м. Києва

суддя Батрин О.В.

секретар судового засідання Габрись О.М.,

справа № 729/598/19-ц

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Державна казначейська служба України

третя особа 1: Чернігівська обласна прокуратура

третя особа 2: Прокурор Козелецького відділу Ніжинської місцевої прокуратури Крупина Людмила Григорівна

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, треті особи: Чернігівська обласна прокуратура, прокурор Козелецького відділу Ніжинської місцевої прокуратури Крупина Людмила Григорівна про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду,

представник третьої особи 1 - Котляр Т.М.

В С Т А Н О В И В :

У травні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Бобровицького районного суду Чернігівської області з позовом до Державної казначейської служби України, треті особи: Прокуратура Чернігівської області, прокурор Козелецького відділу Ніжинської місцевої прокуратури Крупина Л.Г. про відшкодування шкоди завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Позовна заява мотивована тим, що позивач незаконно перебував під слідством та судом з 26 листопада 2014 року по 15 квітня 2019 року, тобто 4 роки 4 місяці та 20 днів, що позбавляло його можливості вести нормальний і звичний спосіб життя, а також призвело до погіршення відносин з оточуючими людьми, у тому числі з родиною, інших негативних наслідків морального характеру.

Враховуючи те, що вироком Бобровицького районного суду Чернігівської області від 14 березня 2017 року, залишеного ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 15 квітня 2019 року без змін, позивача було визнано не винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України та виправдано, оскільки не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене позивачем, позивач звернувся з цим позовом до суду. Позивач вказує, що із набранням вироку законної сили, відповідно до вимог закону, у нього виникло право на відшкодування моральної шкоди, яка була йому завдана незаконними діями та рішеннями органу досудового розслідування, прокуратури про притягнення позивача до кримінальної відповідальності. У зв`язку з незаконним перебуванням під слідством, він зазнав значних моральних страждань, зумовлених постійним стресом і страхом. Внаслідок тривалого розгляду кримінального провадження, незаконного засудження, позивачу нанесено моральну шкоду незаконними діями працівників органів досудового розслідування, яку позивачем оцінено на суму 219 778 грн., у зв`язку з чим останній звернувся до суду за відновленням та захистом своїх прав.

Ухвалою Бобровицького районного суду Чернігівської області від 22 травня 2019 року справу передано для розгляду Печерському районному суду м. Києва за підсудності (а.с. 10).

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 24 червня 2019 року ухвалу Бобровицького районного суду Чернігівської області від 22 травня 2019 року залишено без змін (а.с. 31-33).

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 липня 2019 року справу передано для розгляду судді Писанцю В.А. (а.с. 35).

Ухвалою суду від 23 липня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено в підготовче судове засідання (а.с. 41)

11 вересня 2019 року від представника прокуратури Чернігівської області Юшин І. надійшли письмові пояснення (а.с. 52-56), відповідно до яких вважає вимоги позову необґрунтованими, оскільки позивачем не доведено, що виправдувальний вирок Бобровицького районного суду Чернігівської області від 14 березня 2017 року містить встановлені факти незаконних дій відповідача, позивачем не конкретизовано, які саме процесуальні дії визнано незаконними, а отже законні підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні. Крім того, вказав, що відносно позивача не обирався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, відсутні рішення судів, які б визнавали незаконним повідомлення про підозру позивачу або інші процесуальні дії, які б обмежували права ОСОБА_1 . За таких обставин, вважає, що позивач у період з 26 листопада 2014 року по 15 квітня 2019 року правомірно перебував під слідством, а отже позивачем не надано доказів на підтвердження факту заподіяння йому моральної шкоди у визначеному ним розмірі. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою суду від 04 грудня 2019 року витребувано у Бобровицького районного суду Чернігівської області копії процесуальних рішень у кримінальному провадженні № 0000229, справа № 734/117/15-к відносно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 249 КК України (а.с. 76).

02 січня 2020 року від Бобровицького районного суду Чернігівської області до суду надійшли копія вироку по справі № 1-кп/729/5/17 від 14 березня 2017 року та копія ухвали Чернігівського апеляційного суду від 15 квітня 2019 року відносно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 249 КК України, які долучено до матеріалів справи (а.с. 84-169).

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25 листопада 2021 року справу передано для розгляду судді Батрин О.В. (а.с. 141-142).

Ухвалою судді Батрин О.В. від 26 листопада 2021 року справу прийнято до свого провадження та призначено в судове засідання на 08 лютого 2022 року.

18 листопада 2022 року від представника позивача ОСОБА_3 надійшла заява про збільшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просить стягнути на його користь з відповідача моральну шкоду у розмірі 352 866, 60 грн., з урахуванням зміненого розміру мінімальної заробітної плати станом на жовтень 2022 року, а саме 6 700 грн.

23 листопада 2022 року від представника Чернігівської обласної прокуратури Косової О.А. надійшли письмові заперечення на заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої відповідач вважає, що вказана заява з урахуванням вимог п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України має бути залишена судом без розгляду у зв`язку із пропущеним строком на її подання. Крім того, вважає, що вимоги позову щодо стягнення моральної шкоди у сумі 219 779 грн. є необґрунтованими та недоведеними, оскільки є занадто завищеними, що може призвести до збагачення позивача за рахунок коштів державного бюджету.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися належним чином. Причини неявки суду не повідомили. Надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують.

Представник відповідача Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився. Судом про розгляд справи повідомлявся належним чином. Причини неявки суду не відомі. Відзиву на позовну заяву не надав.

Представник третьої особи Чернігівської обласної прокуратури - Котляр Т.М. в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що позивачем не надано доказів на підтвердження вимог позову.

Третя особа прокурор Козелецького відділу Ніжинської місцевої прокуратури Крупина Л.Г. до судового засідання не з`явилась з невідомих причин, хоча про час, день та місце розгляду справи повідомлялась належним чином.

Суд, заслухавши пояснення представника третьої особи Чернігівської обласної прокуратури - Котляр Т.М., дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив такі обставини та дійшов до таких висновків.

За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Судом встановлено, що СУ УМВС в Чернігівській області 12 серпня 2013 року внесено відомості до ЄРДР за № 0000229 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України.

26 листопада 2014 року в рамках вказаного кримінального провадження ОСОБА_1 повідомлено про підозру та 27 листопада 2014 року повідомлено про зміну підозри та підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України.

Вироком Козелецького районного суду Чернігівської області від 19 червня 2015 року ОСОБА_1 було виправдано, оскільки не доведено вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України.

Ухвалою апеляційного суду Чернігівського області від 08 грудня 2015 року скасовано вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 19 червня 2015 року та направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вироком Бобровицьким районним судом Чернігівської області від 14 березня 2017 року ОСОБА_1 визнано невинуватими у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 249 КК України та виправдано, оскільки не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене ним.

Вироком апеляційного суду Чернігівського області від 22 січня 2018 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України.

На підставі ч. 5 ст. 74, ч. 1 ст. 49 КК України позивача звільнено від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Постановою Верховного Суду від 14 лютого 2019 року вирок апеляційного суду Чернігівського області від 22 січня 2018 року скасовано, справу направлено на новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Чернігівського апеляційного суду вирок Бобровицького районного суду Чернігівської області від 14 березня 2017 року залишено без змін.

З мотивувальної частини зазначеного вироку вбачається, що протоколи про адміністративне правопорушення за № 001495 та № 001496, складені відносно ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та протокол огляду предмета (планшет «Ipad»), відеозапису на ньому, а також протокол дослідження інформації, що міститься на оптичному диску та копії цього відеозапису, не можуть бути визнані допустимими доказами. Докази, надані стороною обвинувачення, не підтверджують факт того, що саме ОСОБА_2 та ОСОБА_1 вчинили кримінальне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 249 КК України. Таким чином, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення не доведена.

Позивач в обґрунтування позову зазначав, що він незаконно перебував під слідством місяців, а саме: із 26 листопада 2014 року по 15 квітня 2019 року, у зв`язку з чим він зазнав значних моральних страждань, зумовлених постійним стресом, а також постійним психологічним впливом, що призвело до погіршення його можливостей реалізації звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми. Позивачу заподіяні моральні втрати, спричинені моральні страждання, які позивачем оцінені в розмірі 352 866, 60 грн., та саме зазначена сума підлягає стягненню, в якості компенсації за спричинені моральні страждання.

Згідно з частиною першою статті 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За правилами п. 2 ч. 2 ст. 1167 ЦК України якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, то моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 01.12.1994 р. № 266/94-ВР (далі - Закону) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 2 зазначеного Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Відповідно до частини п`ятої ст. 9, частини шостої ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ст. 38 Декларації прав і свобод людини та громадянина, ч. 5 ст. 5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди.

За приписами п. 14 ч. 1 ст. 3 КПК України притягнення до кримінальної відповідальності - це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до частин першої та другої статті 42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок не встановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень. Обвинуваченим (підсудним) є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому статтею 291 цього Кодексу.

У частині першій статті 278 КПК України визначено, що письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

З огляду на викладене, а також беручи до уваги те, що позивача було визнано не винуватим у вчиненні інкримінованого йому злочину, та виправдано, в зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, суд дійшов висновку, що позивач незаконно перебував під слідством з 26 листопада 2014 року по 15 квітня 2019 року, тобто з моменту вручення позивачу письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення до закриття кримінального провадження, що є підставою для відшкодування на його користь моральної шкоди.

Моральна шкода підлягає майновому відшкодуванню з обрахуванням відповідно до тривалості періоду такого незаконного перебування під слідством та судом з обов`язковою прив`язкою до мінімального розміру заробітної плати, оскільки це передбачено законом.

Щодо оцінки обґрунтованості вимог про відшкодування моральної шкоди, слід зазначити наступне.

Конституція України, як основний закон, закріплює в Україні засади державної політики, спрямованої, насамперед, на забезпечення прав і свобод людини та гідних умов її життя.

Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Як принцип всіє практичної діяльності держави, всіх її органів та посадових осіб за статтею 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість функціонування держави, їх утвердження і забезпечення і є головним обов`язком держави.

На забезпечення ефективного захисту прав та свобод людини направлені норми Конституції України про розповсюдження юрисдикції судів на всі правовідносини, які виникають у державі, а також на відшкодування моральної та матеріальної шкоди, як результат порушених прав фізичних та юридичних осіб.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України).

Відшкодування шкоди - один з найважливіших інститутів сучасної правової науки. У законодавстві України передбачено два види шкоди, що підлягає відшкодуванню - шкоду матеріальну і шкоду моральну.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до пункту 5 ст. 3 Закону громадянинові відшкодовується моральна шкода у наведених в статті 1 цього Закону випадках.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, Європейського суду з прав людини від 12 липня 2007 року).

За приписами частин п`ятої, шостої статті 4 Закону відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Суд визнає доведеними позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди за період з 26 листопада 2014 року по 15 квітня 2019 року, адже очевидним є той факт, що отримання повідомлення про підозру, незаконне притягнення до кримінальної відповідальності призвело до душевних переживань, погіршення відносин з оточуючими людьми, у тому числі з родиною, інших негативних наслідків морального характеру.

При цьому, суд звертає увагу на те, що протиправності дій органів досудового слідства під час перебування позивача під слідством не потребує окремого доведення, оскільки, незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, як визначено частиною другою статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», завдана шкода відшкодовується державою у повному обсязі.

Положеннями частин першої, другої, сьомої статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Згідно з пунктами 1, 5 частини першої статті 3 цього Закону у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, громадянинові відшкодовуються (повертаються) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій, а також моральна шкода.

Частинами першою та другою статті 12 Закону передбачено, що розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції. У разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку.

Отже, чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, при цьому встановлення розміру грошових доходів, втрачених громадянами унаслідок незаконних дій зазначених органів, віднесено до компетенції цих органів, в тому числі і судом.

Обов`язок роз`яснити собі порядок поновлення її порушених прав чи свобод та відшкодування завданої шкоди в разі закриття провадження у справі покладається на орган, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури, який повинен здійснити це шляхом направлення громадянинові повідомлення одночасно з постановою про закриття кримінального провадження. При цьому, в повідомленні має бути зазначено, куди і протягом якого терміну можна звернутися за відшкодуванням шкоди і поновленням порушених прав.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Вимоги частин 2 та 3 статті 23 Цивільного кодексу України передбачають, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

При визначенні розміру моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, суд повинен визначити страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Такий висновок суду відповідає аналогічним правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 04.06.2018 р. у справі № 489/2492/17 (провадження № 61-8890св18), від 13.06.2018 р. у справі № 464/6863/16 (провадження № 61-10293св18, від 21.06.2018 р. у справі № 205/119/17 (провадження № 61-24700св18), від 25.07.2018 р. у справі № 607/14493/16-ц (провадження № 61-12051св18).

Згідно з частинами другою, третьою статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Тобто Законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом із врахуванням мінімального розміру заробітної плати.

Викладене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування.

Згідно із правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-2203цс15, відповідно до частини третьої статті 13 Закону відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що діє на час розгляду справи.

У постанові Великої Палати Верховного суду від 20.09.2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) сформульовано висновок, що законодавець визначив мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.

Згідно з Законом України «Про Державний бюджет на 2022рік», мінімальна заробітна плата з 01.10.2022 року, тобто на час розгляду даного спору по суті, - становить 6 700 грн.

Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок за завдану йому моральної шкоду внаслідок незаконного засудження за періоді з 26 листопада 2014 року по 15 квітня 2019 року у розмірі 352 866, 60 грн. (52 місяці х 6 700 грн. + 20 днів на 223,33 грн.) вважає його правильним, а тому, керуючись засадами справедливості, добросовісності та розумності, а також беручи до уваги те, що позивач незаконно перебував під слідством 52 місяці та 20 днів, чим йому безумовно було завдано моральної шкоди, суд вважає за необхідне відшкодувати позивачу моральну шкоду в розмірі 352 866,60 грн.

Окремо слід зазначити, що, визначаючи розмір відшкодування, суд враховує, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб позивача, як потерпілої особи, і не повинен призводити до його збагачення.

Статтею 43 Бюджетного кодексу України установлено, що при виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Казначейство України забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 7, ч. 2 ст. 23 Бюджетного кодексу України бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями, які встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 № 215, Казначейство у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства, а також дорученнями Кабінету Міністрів України і Міністра фінансів (п. 2).

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначений Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845.

Статтею 25 Бюджетного кодексу України установлено, що Державна казначейська служба України здійснює безспірне писання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Списання грошових коштів проводиться держказначейством з відповідного казначейського рахунку.

Відповідно до п. 3 Порядку рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Згідно з п. 35 Порядку Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень.

В Україні застосовується казначейська форма обслуговування Державного бюджету України і управління наявними коштами Державного бюджету України, зокрема безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду входить до компетенції Державного казначейської служби України. Державна казначейська служба України не є розпорядником коштів Державного бюджету України.

Таким чином, моральна шкода підлягає стягненню з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, що відповідає заявленим позовним вимогам.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати компенсуються за рахунок держави.

На підставі викладеного, та керуючись ст. 16, 23, 1167, 1173, 1174 ЦК України, Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», ст. 4, 5, 12, 13, 16, 19, 81, 82,141, 263-265, 267, 273, 274, 354, 355 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, треті особи: Чернігівська обласна прокуратура, прокурор Козелецького відділу Ніжинської місцевої прокуратури Крупина Людмила Григорівна про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду - задовольнити.

Стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 компенсацію моральної шкоди у розмірі 352 866 грн.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання до Київського апеляційного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

позивач: ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1

відповідач: Державна казначейська служба України: 01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6,

третя особа 1: Чернігівська обласна прокуратура: 14000, м. Чернігів, вул. Князя Чорного, 9,

третя особа 2: Прокурор Козелецького відділу Ніжинської місцевої прокуратури Крупина Людмила Григорівна:17000, Чернігівська область, смт. Козелець, вул. Євгена Лоскота, 1

Суддя О.В.Батрин