Провадження № 22-ц/802/1038/22 Категорія: 68 Доповідач: Матвійчук Л. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Матвійчук Л. В.,

суддів - Федонюк С. Ю., Шевчук Л. Я.,

з участю секретаря судового засідання Губарик К. А.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції у Волинській області, про виключення відомостей про особу як батька з актового запису про народження дитини за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 жовтня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що з 20 квітня 2002 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 , який рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 березня 2009 року між ними було розірвано.

Позивач зазначав, що у шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_3 , батьком якого записаний він. Однак він з цим не згідний, оскільки на момент укладення шлюбу відповідач уже була вагітна і до укладення шлюбу зустрічалася з іншим чоловіком.

Позивач також вказував, що звернувся до суду з цим позовом після досягнення ОСОБА_3 повноліття, оскільки після розірвання шлюбу відповідно до рішення суду з нього стягувалися аліменти на утримання сина. В рамках виконавчого провадження державним виконавцем накладено на нього штраф, накладено арешт на майно та рахунки, тимчасово обмежено у праві виїзду за кордон, користуванні вогнепальною, мисливською, пневматичною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, тимчасово обмежено у праві полювання та керування транспортними засобами. Відтак, у разі задоволення його позову, він буде мати можливість звернутися до суду з позовом про скасування виконавчого листа та заборгованості по аліментах. Крім того, в провадження суду перебуває позов відповідача до нього про стягнення аліментів на утримання сина, який продовжує навчання.

Вважає, що оскільки актовий запис про народження ОСОБА_3 , в якому він записаний батьком дитини, не відповідає дійсності, тому він змушений звертатися до суду з позовом про оспорення батьківства.

Ураховуючи наведене, позивач ОСОБА_1 просив суд виключити відомості про його батьківство з актового запису № 1325 від 22 серпня 2002 року про народження ОСОБА_3 , вчинений Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції у Волинській області, зобов`язати Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції у Волинській області внести зміни в актовий запис у Книзі записів актів громадянського стану про народження ОСОБА_3 , а також стягнути з відповідача на його користь понесені по справі судові витрати.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 жовтня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким його позов задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки судом не було враховано тієї обставини, що він не пропустив встановлений ст. 56 КпШС України строк звернення до суду з позовом про оспорювання батьківства, оскільки сумніви щодо батьківства у нього виникли після звернення відповідача ОСОБА_2 до суду з позовом про стягнення з нього аліментів на утримання повнолітньої дитини ОСОБА_3 . Крім того, суд позбавив його права щодо доведення обставин, які мають значення для справи і на які він посилався як на підставу своїх вимог, а саме встановлення факту батьківства шляхом проведення судової молекулярно-генетичної експертизи. Судом також не враховано положення ст. 109 ЦПК України, оскільки неявка відповідача разом із сином до експертної установи для відібрання біологічних матеріалів для проведення судово-генетичної експертизи свідчить про її небажання отримати точні висновки щодо походження дитини на спростування його доводів про оспорювання батьківства.

Відзивів на апеляційну скаргу відповідачі не подавали.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції зміні, з викладенням мотивувальної частини оскаржуваного рішення в редакції цієї постанови та залишенням в решті рішення суду без змін, виходячи з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 з 20 квітня 2002 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 березня 2009 року між ними було розірвано. 28 липня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції Волинської області в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 401 від 28 липня 2009 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 (а.с.13).

У період перебування сторін у шлюбі у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дитина син ОСОБА_3 . Згідно з свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 батьками зазначені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.12).

Як встановлено судом, 26 лютого 2009 року та до досягнення ОСОБА_3 повноліття з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 стягувалися аліменти на утримання сина у розмірі 500 грн щомісяця на підставі виконавчого листа, виданого Луцьким міськрайонним судом Волинської області у справі № 2-3041/09 від 22 червня 2009 року. В подальшому відповідач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 свої вимоги обґрунтовував тим, що у нього є сумніви щодо того, що він є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки на момент укладення шлюбу відповідач ОСОБА_2 уже була вагітна і до укладення шлюбу зустрічалася з іншим чоловіком. Крім того, підставою для звернення до суду з цим позовом стало стягнення з нього аліментів на утримання дитини та звернення відповідача ОСОБА_2 до нього із позовом про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини ОСОБА_3 .

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивач ОСОБА_1 без поважних причин пропустив встановлений ст. 56 КпШС України строк для звернення до суду з позовом про оспорювання батьківства, оскільки ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому до спірних правовідносин щодо позовних вимог про виключення запису як батька з актового запису про народження дитини підлягають застосуванню положення КпШС України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Крім того, суд дійшов висновку, що у позивача сумніви щодо його батьківства виникли в період коли дитині виповнилося 5-7 років, проте до суду він звернувся лише після досягнення ОСОБА_3 повноліття та причиною для цього стало саме стягнення з нього аліментів на утримання дитини.

Колегія суддів погоджується із висновком суду про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , однак не може погодитися з мотивами суду першої інстанції щодо відмови у позові.

Згідно з ч. 3 ст. 136 СК України оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття.

Проте згідно вимог ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно рішення Конституційного Суду України № 1-рп/99 від 09 лютого 1999 року у справі № 1-7/99 в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності.

Заборона зворотної дії є однією з важливих складових принципу правової визначеності.

Принцип неприпустимості зворотної дії в часі нормативних актів знайшов своє закріплення також в міжнародно-правових актах, зокрема і в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ст. 7).

У п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року.

Як встановлено судом і слідує з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_3 , батьками якого записані позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 .

Оспорений позивачем актовий запис № 1325 про народження ОСОБА_3 , в якому зазначено відомості про нього як батька дитини, вчинено Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції у Волинській області 22 серпня 2002 року.

Враховуючи, що оспорюваний актовий запис про народження ОСОБА_3 був вчинений у серпні 2022 року, до спірних правовідносин підлягають застосуванню відповідні положення КпШС України, чинні на час їх виникнення, тобто на час вчинення оспореного позивачем актового запису.

Такі висновки викладені у постанові Верховного Суду від 17 вересня 2018 року у справі № 757/36468/16-ц (касаційне провадження 61-33593св18).

Подібні за своєю суттю правові висновки щодо застосування до вирішення спірних правовідносин законодавства, чинного станом на момент їх виникнення викладено у постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі №543/738/16-ц (касаційне провадження № 61-4163св18), у постанові Верховного Суду від 29 серпня 2018 року у справі № 641/9147/15-ц та у постанові Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 225/6301/15-ц.

Відповідно до ч. 1 ст. 56 КпШС України особа, записана як батько або як мати дитини в книзі записів народжень, або особа, яка фактично є батьком дитини, в разі смерті матері чи позбавлення її батьківських прав має право оспорити проведений запис протягом року з того часу, коли їй стало або повинно було стати відомо про проведений запис.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд, на підставі наданих сторонами доказів, повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Позивач оспорює своє батьківство щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Станом на момент звернення позивача до суду із даним позовом у червні 2021 року ОСОБА_3 вже досяг повноліття.

Положеннями законодавства, яке регулює сімейні правовідносини, зокрема, відносини батьків та дітей, встановлене визначене коло взаємних прав і обов`язків батьків і дітей, обов`язки батьків по захисту прав та інтересів неповнолітніх дітей, права і обов`язки батьків по вихованню дітей, тощо.

Указані обов`язки батьків щодо неповнолітніх дітей діють з метою якнайкращого забезпечення інтересів дитини, піклування про її фізичний і духовний розвиток, її навчання, підготовку до самостійного життя, спілкування з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, надання дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, сприяння засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі, створення умов для отримання дитиною освіти, тощо, надані батькам до досягнення дитиною повноліття, після чого дитина набуває повної правосуб`єктності і необхідність виконання батьками указаних вище обов`язків не є імперативно.

Існування відомостей про батька в актовому записі про народження дитини після досягнення дитиною повноліття саме по собі не призводить до порушення прав особи, яка записана батьком дитини.

Аналогічні висновки викладені у Постанові Верховного Суду від 19 грудня 2018 року у справі № 336/2362/16.

Звертаючись до суду із цим позовом ОСОБА_1 не надав суду належних обґрунтувань щодо того, чим порушено, оспорено або не визнано його права, свободи чи інтереси внаслідок існування відомостей щодо його батьківства у актовому записі про народження дитини, яка станом на момент звернення до суду із даним позовом досягла повноліття.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_1 необхідно відмовити з наведених мотивів.

Суд першої інстанції на вказану обставину уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову з підстав пропуску позивачем ОСОБА_1 без поважних причин встановленого ст. 56 КпШС України строку для звернення до суду з позовом про оспорювання батьківства, а також з підстав звернення до суду після досягнення ОСОБА_3 повноліття, підставою для чого стало стягнення з позивача на користь відповідача аліментів на утримання дитини.

Покликання позивача в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції неодноразово призначалась судова молекулярно-генетична експертиза щодо встановлення факту біологічного батьківства (спорідненості), однак експертиза проведена не була у зв`язку із неявкою до експертної установи для відібрання біологічних зразків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а тому враховуючи, що відповідачі ухиляються від проведення експертизи його позовні вимоги підлягають до задоволення, не заслуговують на увагу, оскільки матеріали справи не містять доказів належного повідомлення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про час та місце відбору біологічних зразків з метою проведення вказаної експертизи, а тому в даному випадку не підлягають застосуванню судом положення ст. 146 ЦПК України, якою передбачено, що у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином мотивувальну частину рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 жовтня 2022 року у цій справі необхідно змінити, виклавши її в редакції цієї постанови, в решті рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Мотивувальну частину рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 жовтня 2022 року у цій справі змінити, виклавши її в редакції цієї постанови.

В решті рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 жовтня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя

Судді: