РІШЕННЯ

Іменем України

23.06.2022 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючої - судді Марків Ю.С.,

за участю секретаря судового засідання Чапля В.С.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу запозовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Львівський науково дослідний радіотехнічний інститут», за участю третіх осіб, які не заявляють вимог щодо предмету спору - Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та Експертної оцінки», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання частково недійсним розпорядження органу приватизації та свідоцтва про право власності на квартиру,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся в суд з позовом до Державного підприємства «Львівський науково дослідний радіотехнічний інститут» за участю третіх осіб, які не заявляють вимог щодо предмету спору - Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та Експертної оцінки», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання частково недійсним розпорядження органу приватизації - Державного підприємства «Львівський науково- дослідний радіотехнічний інститут» від 26.03.1997 року № 262 в частині передачі квартири АДРЕСА_1 в приватну спільну власність громадянці ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на квартиру (будинок) від 08 травня 1997 року в частині оформлення права приватної спільної власності на квартиру АДРЕСА_1 на громадянку ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що після смерті своєї матері - ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , Позивач вирішив успадкувати її майно, у зв`язку із чим звернувся до Шостої Львівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом. Під час оформлення документів , батьком Позивача - ОСОБА_2 було передано Позивачу оригінал свідоцтва про право власності на квартиру (будинок) від 08.05.1997 року на квартиру АДРЕСА_1 , яке видане органом приватизації - Львівським науково - дослідним радіотехнічним інститутом та на підставі якого право власності на квартиру зареєстровано Львівським міжміським бюро техінвентаризації у реєстровій книзі за № 21534. Підставою для видачі такого свідоцтва являлось розпорядження органу приватизації (Львівський науково - дослідний радіотехнічний інститут) № 262 від 26.03.1997 року. Ця квартира є у спільній сумісній власності, оскільки її співвласниками по даний час не визначались частки квартири у праві спільній власності.

Із наданого свідоцтва про право власності на квартиру (будинок) Позивач встановив, що цим документом орган приватизації - Львівський науково - дослідний радіотехнічний інститут посвідчує, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної спільної власності ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 . Підставою для видачі такого свідоцтва являлось розпорядження органу приватизації (Львівський науково - дослідний радіотехнічний інститут) № 262 від 26.03.1997 року ця квартира є у спільній сумісній власності, оскільки її співвласниками по даний час не визначались частки квартири у праві спільній власності. Серед перелічених співвласників у свідоцтві немає в живих матері Позивача - ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 , виданого Сихівським районним у м. Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Львівській області 16.02.2018 року та бабці Позивача - ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 . З приводу зазначеного завідувачем Шостої Львівської державної нотаріальної контори І.С. Горонною надано лист від 17.06.2021 року № 663/02- 14 згідно якого повідомлено Позивачу, що на час приватизації квартири АДРЕСА_1 , яка відбулася 08.05.1997 року, ОСОБА_4 була померлою, тому в тій частині відсутні підстави для видачі свідоцтва про право на спадщину після її смерті та одночасно рекомендовано звернутись до суду за захистом своїх прав та законних інтересів. Зазначений факт став перешкодою Позивачу у оформлені йому права на спадщину після смерті матері та бабці, оскільки у правовстановлюючому документі передбачено співвласником квартири його бабцю, яка у зв`язку із смертю не могла на цей час набути право власності на квартиру, що суперечить вимогам ст. ст. 9, 10 Цивільного кодексу УРСР (на даний час вимог ст. ст. 25, 26 Цивільного кодексу України) та вимогам Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та є підставою для визнання в тій частині недійсним розпорядження органу приватизації та свідоцтва про право власності на зазначену квартиру.

Позивач та його представник не з`явилися у судове засідання, однак таким подано клопотання про розгляд даної цивільної справи без їх участі, позовні вимоги підтримує повністю та наполягає на їх задоволенні в повному обсязі та одночасно просить не вирішувати питання щодо розподілу судових витрат, оскільки позивач відмовляється від стягнення з відповідача судового збору.

Представник відповідача не з`явився у судове засідання, однак подав заяву, згідно якої повідомив суд, що позовні вимоги визнає повністю та одночасно просив розгляд даної цивільної справи провести без його участі.

Треті особи в судове засідання не з`явились, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення судового засідання. В свої заявах не заперечували щодо задоволення позову.

У відповідності до вимог ч.3 ст.200 ЦПК України - за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Частиною 4 ст.206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З врахування зазначеного суд прийшов до висновку про наявність підстав ухвалити рішення по даній справі за результатами підготовчого провадження, у зв`язку із визнанням позову відповідачем, що не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, при цьому без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_5 матір позивача, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 , виданого Сихівським районним у м. Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Львівській області 16.02.2018 року.

Позивач вирішив успадкувати її майно, у зв`язку із чим звернувся до Шостої Львівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом на підставі якої 27.05.2021 року заведено спадкову справу за №232/2021, спадкодавцем якої є ОСОБА_5 .

Під час оформлення документів, батьком позивача - ОСОБА_2 передано позивачу оригінал свідоцтва про право власності від 08.05.1997 року на квартиру АДРЕСА_1 , яке видане органом приватизації - Львівським науково - дослідним радіотехнічним інститутом та на підставі якого право власності на квартиру зареєстровано Львівським міжміським бюро техінвентаризації у реєстровій книзі за № 21534. Підставою для видачі такого свідоцтва являлось розпорядження органу приватизації (Львівський науково - дослідний радіотехнічний інститут) № 262 від 26.03.1997 року.

Із розпорядження відповідача №262 від 26.03.1997 року встановлено, що батько скористався своїм законним правом на приватизацію належної йому на умовах найму однокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_2 , у зв`язку з чим звертався із заявою до Львівського науково - дослідного радіотехнічного інституту з відповідно оформленою заявою та доданими документами.

Згідно свідоцтва про право власності від 08.05.1997 року співвласниками квартири АДРЕСА_1 являються: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 . Ця квартира є у спільній сумісній власності, оскільки її співвласниками по даний час не визначались частки квартири у праві спільній власності.

Судом встановлено, що серед перелічених співвласників немає в живих матері позивача - ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 та бабці Позивача - ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 виданого повторно Відділом реєстрації актів цивільного стану Яворівського районного управління юстиції Львівської області 11.06.2008 року.

Із наведених доказів встановлено, що ОСОБА_4 на дату передачі зазначеної квартири у власність в порядку приватизації згідно розпорядження від 26.03.1997 року № 262 не було в живих, оскільки остання померла ще ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Також, згідно листа від 17.06.2021 року № 663/02-14 Шоста Львівська державна нотаріальна контора повідомила позивача, що із заявою про прийняття спадщини за законом звернувся син померлої ОСОБА_1 на майно спадкодавця, яке належало ОСОБА_5 та її померлій матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцем якої була її донька ОСОБА_5 та виходячи із того, що на час приватизації квартири АДРЕСА_1 , яка відбулася 08.05.1997 року, ОСОБА_4 була померлою, тому в тій частині відсутні підстави для видачі свідоцтва про право на спадщину після її смерті.

Згідно ст.9 Житлового кодексу Української РСР громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.

Порядок здійснення приватизації державного житла в Україні визначено Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Відповідно до ст.1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

За своєю правовою природою приватизація житла є правочином, за яким особа безоплатно, у межах норм, встановлених законом, набуває у власність житлове приміщення, яке перебуває у його правомірному користуванні. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі №200/18858/16-ц провадження №14-165цс18.

Частиною 1 ст. 2 вказаного Закону встановлено, що до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму.

Згідно до вимог ч.1 ст. 8 вказаного Закону - приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Відповідно до ст. 1, ч. 1 ст. 5, ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» наймачі квартир (будинків) державного житлового фонду та члени їх сімей, які постійно проживають у квартирі разом із наймачем або за якими зберігається право на житло, мають право на приватизацію займаних квартир шляхом передачі їм цих квартир в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у даній квартирі, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, на підставі рішення відповідного органу приватизації.

У відповідності до ч.3 ст. 8 цього Закону - передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.

Вищенаведені норми Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» вказують на те, що участь у приватизації житла мають право брати особи, які на законних підставах вселилися та проживають у житловому приміщенні, що підлягає приватизації. Тобто, має бути присутня активна участь кожної особи, яка законно проживає у приміщенні, що підлягає приватизації.

Судом встановлено, що на час оформлення права власності квартири на ОСОБА_4 діяли норми Цивільного Кодексу УРСР ( 1963 року), тому у відповідності до вимог п.4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (2003 року) дані правовідносини слід розглядати згідно норм Цивільного кодексу УРСР (1963 року), а також необхідно враховувати вимоги Цивільного кодексу України, оскільки права на квартиру продовжують існувати після набрання ним чинності.

Згідно вимог ст. 9 Цивільного кодексу УРСР передбачено, що здатність мати цивільні права і обов`язки (цивільна правоздатність) визнається в однаковій мірі за всіма громадянами Української РСР та інших союзних республік. Правоздатність громадянина виникає в момент його народження і припиняється з смертю. Ця норма Цивільного кодексу УРСР в тій частині узгоджується із нормою ст.25 Цивільного кодексу України.

У відповідності до вимог ст. 10 Цивільного кодексу УРСР (діяла на приватизації), яка регламентує зміст правоздатності громадян, передбачено, що громадяни можуть відповідно до закону мати майно в особистій власності, право користування жилими приміщеннями та іншим майном, успадковувати і заповідати майно, обирати рід занять і місце проживання, мати права автора твору науки, літератури і мистецтва, відкриття, винаходу, раціоналізаторської пропозиції, промислового зразка, а також мати інші майнові та особисті немайнові права.

Тобто, враховуючи те, що правоздатність ОСОБА_4 припинена 02.01.1990 року, тому з цього моменту у неї не могло надалі виникати будь які майнові права (в т. ч. право на приватизацію житла). Відповідно встановлені обставини суперечать вимогам ст.ст. 9, 10 Цивільного кодексу УРСР ( ст.25, 26 Цивільного кодексу України) та нормам Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Відповідно до вимог ст. 215 ЦК України підставою для недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, що встановлені ч. ч. 1,3, 5 ст.203 України.

Згідно вимог ч.1, ч.3, ч.5 ст. 203 Цивільного кодексу України - зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

У відповідності до вимог ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а вразі не можливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав згідно з ст.16 Цивільного кодексу України, є зокрема: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Таким чином, із наявних у матеріалах справи доказів та зазначених вище норм ЦК (УРСР) України та Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» виходить, що права власності в порядку приватизації передбачає обов`язкову та безпосередню участь у ній кожного мешканця квартири та право на приватизацію може виникати за наявності цивільної правоздатності фізичної особи. Зважаючи на те, що до подання документів на приватизацію спірної квартири цивільна правоздатність ОСОБА_4 була припинена, у зв`язку із її смертю ще ІНФОРМАЦІЯ_1 , тому остання не могла брати участь у приватизації квартири та в тій частині мала місце незаконність документів на цю особу в момент їх видачі, відтак суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог про визнання частково недійсним розпорядження органу приватизації (Львівського науково - дослідного радіотехнічного інституту) № 262 від 26.03.1997 року в частині передачі квартири АДРЕСА_1 в приватну спільну власність громадянці ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та визнання частково недійсним свідоцтво про право власності на квартиру (будинок) від 08.05.1997 року в частині оформлення права приватної спільної власності на квартиру АДРЕСА_1 на громадянку ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зврахуванням клопотання представника позивача розподіл судових витрат за результатом розгляду даної справи не здійснюється, оскільки позивач відмовився від стягнення судових витрат з відповідача.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 263-265, 280-284 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Львівський науково дослідний радіотехнічний інститут», за участю третіх осіб, які не заявляють вимог щодо предмету спору - Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та Експертної оцінки», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання частково недійсним розпорядження органу приватизації та свідоцтва про право власності на квартиру задовольнити.

Визнати частково недійсним розпорядження органу приватизації - Державного підприємства «Львівський науково- дослідний радіотехнічний інститут» від 26.03.1997 року № 262 в частині передачі квартири АДРЕСА_1 в приватну спільнь власність громадянці ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати частково недійсним свідоцтво про право власності на квартиру (будинок) від 08 травня 1997 року в частині оформлення права приватної спільної власності на квартиру АДРЕСА_1 на громадянку ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Державне підприємство «Львівський науково дослідний радіотехнічний інститут», , адреса: м.Львів, вул.Наукова, буд.7.

Третя особа: Обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та Експертної оцінки», , адреса: м.Львів, вул.Липинського, буд.54.

Третя особа: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_3 .

Третя особа: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_3 .

Суддя Марків Ю.С.