ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2022 року м. Чернівці

справа № 725/6037/21

провадження №22-ц/822/441/22

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Височанської Н.К.

суддів: Владичана А.І., Литвинюк І.М.

секретар Петранюк Ю.Т.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на дитину та стягнення аліментів на дружину, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , на заочне рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 29 листопада 2021 року, ухвалене під головуванням судді Стоцької Л.А.

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на дитину та стягнення аліментів на дружину.

Позовна заява обґрунтована тим, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем, від якого вони мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після народження дитини позивач захворіла, внаслідок чого втратила працездатність та стала інвалідом ІІІ групи.

Ще за їхнього спільного життя відповідач виїхав на заробітки до Англії та залишився там проживати, де проживає та працює надалі. Будучи з нею в шлюбі, чоловік покинув її одну з дитиною у дуже складній життєвій ситуації, перестав матеріально підтримувати позивачку та дитину, створив нову сім`ю.

На початку 2017 року самопочуття позивачки різко погіршилося, внаслідок чого 07 грудня 2017 року їй була проведена ендоваскулярна операція емболізації мішковидної аневризми лівої внутрішньої сонної артерії спіралями.

Вказувала, що вона є інвалідом ІІІ групи та отримує пенсію по інвалідності в розмірі 1769 грн. на місяць. Окрім того, періодично проходить курси реабілітації та лікування неврологічного та кардіологічного направлення в різних клініках, періодичну діагностику, тому потребує матеріальної допомоги.

Відповідач є здоровою, працездатною особою, працює в Англії, крім їхнього спільного сина на утриманні інших малолітніх чи неповнолітніх осіб немає. Старший син відповідача від першого шлюбу є повнолітнім та стягнення на його користь аліментів з відповідача є завершеним.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 11 березня 2019 року стягнуто з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі в розмірі 1800 грн. щомісяця, починаючи з січня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Необхідність у збільшенні розміру аліментів обґрунтовує тим, що спільний син подорослішав та навчається в 4- А класі Чернівецького ліцею №7 та розмір аліментів у 1800 грн. є недостатнім для гармонійного розвитку дитини, цих коштів не вистачає для нормального забезпечення інтересів дитини та є нижчим від мінімального рекомендованого розміру аліментів, визначеного законом.

Зазначає, що вона несе значні витрати на навчання дитини, повинна підтримувати нормальний стан здоров`я дитини, значно подорожчали продукти харчування та товари промислового вжитку.

Посилаючись на вказані обставини, просила суд стягнути з відповідача аліменти на її утримання в розмірі 1/5 від його доходу та змінити спосіб стягнення аліментів на утримання їхнього сина та стягувати з відповідача аліменти на утримання сина в розмірі 1/3 частини заробітку відповідача.

Короткий зміст рішень суду першої інстанції

Заочним рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 29 листопада 2021 року позов задоволено частково.

Збільшено розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 , згідно з рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 11 березня 2019 року та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з часу набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на її утримання аліменти в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу ) щомісячно, починаючи з 13 вересня 2021 року і до закінчення строку інвалідності.

Рішення допущено до негайного виконання в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави у розмірі 1437 гривень 36 копійок.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги та позиції інших учасників

На дане рішення ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати заочне рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 29 листопада 2021 року та ухвалити нове рішення, яким частково задовольнити позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання сина, стягнувши аліменти у розмірі 1/5 частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з часу набрання рішенням законної сили і до досягнення повноліття. У задоволенні вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) відмовити у повному обсязі.

Посилається на те, що він не отримував від суду жодних процесуальних документів, в тому числі повідомлень про розгляд справи, оскільки з 25 січня 2019 року проживає за іншою адресою, про що позиваці було відомо.

Зазначає, що на теперішній час він є безробітний, допомагає матері похилого віку, яка є непрацездатною, потребує стороннього догляду та матеріальної допомоги, крім того матеріально допомагає повнолітньому сину, який навчається на денному стаціонарі та добросовісно сплачує аліменти на користь ОСОБА_1 , призначені судом від 11 березня 2019 року.

У зв`язку з погіршенням здоров`я, втратив будь-яку можливість отримувати дохід, тому на даний час сім`ю забезпечує його дружина ОСОБА_6 .

Крім того, стягуючи аліменти на утримання ОСОБА_1 , суд першої інстанції не дослідив та не встановив можливість відповідача надавати таку допомогу.

Відповідачу відомо, що позивачка має статус фізичної особи-підприємця та отримує дохід працюючи продавцем в торговому центрі «Формаркет», тому позивачку не можна вважати особою, яка потребує допомоги в розумінні статті 75 Сімейного кодексу України.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Позиція апеляційного суду

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Обставини справи

Судом встановлено, що сторони по справі є батьками - ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (а.с.33).

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 11 березня 2019 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі в розмірі 1800 грн. щомісяця, починаючи з січня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.36-37).

Згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 21 липня 2020 року ОСОБА_1 встановлена ІІІ група інвалідності строком до 01 серпня 2022 року. Їй протипоказана важка фізична праця, можлива праця - касир, комірник, продавець на 0,5 ставки (а.с.13).

Згідно з довідкою про доходи, позивачка отримує пенсію по інвалідності, розмірі якої станом на квітень 2021 року становив 1762 грн (а.с.15).

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статті 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття.

Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з частиною першої статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Враховуючи зміст статей 181,192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів.

Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (абзац другий частини третьої статті 181 СК України).

За положеннями частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Отримувати підвищений розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини.

За положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Отже, суд першої інстанції врахувавши інтереси дитини та те, що з часу ухвалення рішення про присудження аліментів, в Україні змінився розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, відповідач має можливість сплачувати аліменти у більшому розмірі, тому дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову і визначення розміру аліментів у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача.

Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.

Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 3 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що він має змогу сплачувати аліменти на утримання сина у розмірі 1/5 частини заробітку (доходу) щомісячно у зв`язку з тим, що він є безробітним, допомагає матері похилого віку, яка є непрацездатною, та повнолітньому сину, який навчається на денному стаціонарі, при цьому на підтвердження вказаних доводів апелянт не надає суду жодних доказів.

Колегія суддів враховує ту обставину, що відповідач є особою молодого працездатного віку, інших осіб, які б перебували на його утриманні немає, а тому має змогу працювати і утримувати свою неповнолітню дитину у розмірі ј частини заробітку.

Щодо стягнення аліментів на утримання ОСОБА_1 .

Відповідно до частин 1-3 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.

Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю І, II чи III групи.

Чинне законодавство у частині другій статті 75 СК України надає перелік загальних умов для надання утримання одному з подружжя: 1) його непрацездатність; 2) потреба у матеріальній допомозі; а також здатність другого з подружжя надавати матеріальну допомогу. В даному випадку мова йде про юридичний склад, який містить юридичні факти, що є підставою для набуття одним з подружжя права на утримання і створення обов`язку для іншого з подружжя таке утримання надавати.

При цьому відповідно до частини четвертої статті 75 СК України один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. У даному випадку можна вести мову про кореляцію нужденності із розміром прожиткового мінімуму, яка неодноразово критикувалась в доктрині сімейного права з огляду на саме визначення прожиткового мінімуму, наведене у статті 1 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05 жовтня 2000 року. Тобто цей мінімум можна визнати допустимим у випадках лише нормального життєзабезпечення людини, але він не є достатнім у разі, якщо мова йде про непрацездатну особу, зокрема, яка позбавлена можливості працювати.

Відповідно до ч.1,2 ст.76 СК України розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу.

Необхідні потреби непрацездатної людини, як правило, не обмежені тими звичайними потребами, які має здорова людина, тому вимагають додаткових витрат на лікування, оздоровлення, харчування, що зумовлено іншим, відмінним способом життя такої людини.

Аналіз норм СК України свідчить, що четвертою істотною умовою виникнення права одного із подружжя на утримання є відсутність зловживання правом з її боку. Форми такого зловживання визначені у частині першій статті 83 СК України, згідно з якою рішенням суду може бути позбавлено одного з подружжя права на утримання або обмежено його строком, якщо:

1) подружжя перебувало в шлюбних відносинах нетривалий час;

2) непрацездатність того з подружжя, хто потребує матеріальної допомоги, виникла в результаті вчинення ним умисного кримінального правопорушення;

3) непрацездатність або тяжка хвороба того з подружжя, хто потребує матеріальної допомоги, була прихована від другого з подружжя при реєстрації шлюбу;

4) одержувач аліментів свідомо поставив себе у становище такого, що потребує матеріальної допомоги.

Таким чином, за умови відсутності зловживань, визначених у частині першій статті 83 СК України, або передумов обмеження права одного із подружжя на утримання з боку іншого подружжя, які передбачені частиною 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, непрацездатне подружжя має право на матеріальну допомогу в сенсі статті 75 СК України.

В розумінні положень частини четвертої статті 75 СК України один із подружжя, який є особою з інвалідністю, не є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо його пенсія забезпечує йому встановлений законом прожитковий мінімум.

Однак з цієї точки зору факт отримання одним із подружжя пенсії, яка формально забезпечує йому встановлений законом прожитковий мінімум, також слід тлумачити змістовно, виходячи із реального розміру цієї пенсії, а також витрат, які несе ця особа на лікування й на потреби із забезпечення свого життя.

Також варто враховувати обов`язок подружжя із забезпечення (утримання) іншого подружжя, який визначений як в частині першій статті 75 СК України, так і в низці інших приписів СК України.

Згідно з частинами першою, другою статті 77 СК України утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі.

Таким чином, зміст частини четвертої статті 75 СК України слід тлумачити системно, враховуючи встановлений іншими статтями СК України обов`язок подружжя утримувати інше подружжя й міжнародні стандарти правового захисту осіб з інвалідністю, яким у даній справі є подружжя, яке потребує матеріальної допомоги.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Останній, зокрема, полягає у визнанні людини, її життя і здоров`я, честі і гідності, недоторканності і безпеки найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (стаття 3 Конституції).

Конституція України в статті 1 проголошує, що Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава. Згідно з Основним законом України ознаками України як соціальної держави є соціальна спрямованість економіки, закріплення та державні гарантії реалізації соціальних прав громадян. Одним з найважливіших соціально-економічних прав людини є право на достатній життєвий рівень для особи та її сім`ї (стаття 48), між тим поняття «достатній життєвий рівень» в Конституції України не розкривається і не визначається, як він співвідноситься із прожитковим мінімумом.

Отже, призначення особі з інвалідністю відповідної пенсії по інвалідності або іншої соціальної виплати не може знаходитися у зв`язку із виплатами, які здійснює подружжя на утримання іншого подружжя, яке є особою із інвалідністю. Факт призначення державою пенсії по інвалідності не може впливати на факт призначення судом аліментів на утримання подружжя або ж виключати його.

Окрім Конституції України, права та свободи людини знаходяться під захистом міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. При цьому останні є частиною національного законодавства України (стаття 9 Конституції).

Зокрема, невід`ємною частиною національного законодавства України є Конвенція про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції ратифіковані Верховною Радою України 17 липня 1997 року (далі - Конвенція).

Вищезазначені міжнародні документи та відповідне законодавство України, включаючи її Конституцію, становлять концептуальний каркас розуміння принципу верховенства права.

Відповідно до статті 2 Конвенції про захист прав і основних свобод людини право кожного на життя охороняється законом.

Згідно зі статтею 12 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права на Державах-підписантах лежить обов`язок створення умов, які б забезпечували всім медичну допомогу і медичний догляд у разі хвороби.

В свою чергу Конвенція про права осіб з інвалідністю, визнаючи важливою доступність охорони здоров`я, зобов`язує Держави-учасниці Конвенції вживати усіх належних заходів для забезпечення доступу осіб з інвалідністю до послугу сфері охорони здоров`я (стаття 12 Конвенції).

Обґрунтовуючи підстави позову, позивачка посилалась на те, що під час перебування у шлюбі з відповідачем, після народження спільної дитини вона захворіла, внаслідок чого втратила працездатність та стала особою з інвалідністю ІІІ групи, у зв`язку з чим просила стягнути з відповідача, з яким перебувала у зареєстрованому шлюбі, аліменти на її утримання.

Заперечуючи проти задоволення вимоги позивачки, відповідач посилається на те, що його колишня дружина має статус фізичної особи-підприємця, отримує дохід працюючи продавцем в торговому центрі «Формаркет» та отримує пенсію по інвалідності у розмірі, що забезпечує її прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, тому її не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги у розумінні частини четвертої статті 75 СК України.

Крім того зазначає, що стягуючи аліменти на утримання ОСОБА_1 , суд першої інстанції, не дослідив та не встановив чи має він можливість надавати таку допомогу.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» встановлено у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2021 року - 2189 гривень, з 1 липня - 2294 гривень, з 1 грудня - 2393 гривень.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» встановлено у 2022 прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі, з 1 січня - 2481 гривня, з 1 липня - 2600 гривень, з 1 грудня - 2684 гривні.

Між тим, аналіз матеріалів справи свідчить про те, що ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності внаслідок загального захворювання, вона періодично проходить курси реабілітації та лікування неврологічного та кардіологічного направлення в різних клініках, періодичну діагностику. При цьому отримує пенсію по інвалідності у розмірі 1769,00 грн., інших джерел доходу вона не має.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки, якій встановлена третя група інвалідності у зв`язку з хворобою та яка потребує матеріальної допомоги, аліментів на її утримання, з врахуванням можливості відповідача надавати таку допомогу.

При цьому посилання відповідача на неспроможність надавати таку допомогу ним не підтверджено.

Щодо доводів апеляційної скарги про неповідомлення про розгляд справи

Згідно частини одинадцятої статті 128 ЦПК України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою.

Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик.

Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

Днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до ч.3 ст.130 ЦПК України якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії.

Згідно з отриманими судом першої інстанції відомостями адресно-довідкового бюро, місце проживання ОСОБА_2 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.56).

Як вбачається з матеріалів справи, повідомлення про розгляд справи, призначений на 29 листопада 2021 року, було отримано матір`ю відповідача за вказаною адресою, що підтверджується рекомендовиним повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.65).

При цьому, у разі непроживання відповідача за вказаною адресою, його матір мала змогу повідомити про це працівника поштового зв`язку та відповідно не отримувати вказаного повідомлення.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив це рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а заочне рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 29 листопада 2021 року залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Заочне рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 29 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 27 червня 2022 року.

Головуючий Н.К.Височанська

Судді: А.І. Владичан

І.М. Литвинюк