Справа № 299/3583/15-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем України

20 червня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Готри Т.Ю., Бисаги Т.Ю.,

з участю секретаря судового засідання: Терпай С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 11 липня 2018 року, ухвалене суддею Кашуба А.В., за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

встановив:

У грудні 2015 року ОСОБА_2 звернувся у суд з позовом до ОСОБА_1 та з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просив стягнути з відповідача на свою користь 306 274,00 грн. на відшкодування майнової шкоди та 30 000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначав, що 24 червня 2012 року о 23:20 год в с. Перехрестя на вул. Спортивній сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля Audi Q7, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , та автомобіля Kia Magentis, державний номерний знак НОМЕР_2 , під його керуванням.

Вироком Виноградівського районного суду Закарпатської області від 13 жовтня 2014 року ОСОБА_1 визнано невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні за частиною першою статті 286 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю наявності в діянні обвинуваченого складу кримінального правопорушення.

Однак, вказаним судовим рішенням встановлено факт ДТП, яка мала місце 24 червня 2012 року, а також встановлено, що з технічної точки зору умовами настання ДТП є те, що водій автомобіля Audi Q7 ОСОБА_1 , який змінив напрямок свого руху та виїхав із узбіччя на проїзну частину, не надав дорогу автомобілю Kia Magentis під керуванням водія ОСОБА_2 , який мав перевагу в русі, що призвело до зіткнення зазначених автомобілів, якого неможливо було уникнути. Невідповідність дій водія автомобіля Audi Q7 ОСОБА_1 вимогам пунктів 1.5, 10,1, 11.3 ПДР України знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку з фактом настання ДТП та її наслідками у вигляді механічних пошкоджень обох транспортних засобів.

Згідно висновку експертного дослідження № 10 від 04 грудня 2015 року вартість відновлювального ремонту належного йому автомобіля складає 391.937,56 грн, в той час як ринкова вартість автомобіля з урахуванням зносу складає 306.274,00 грн.

Оскільки ринкова вартість автомобіля Kia Magentis, державний номерний знак НОМЕР_2 , менша від вартості відновлювального ремонту, то вартість заподіяного йому матеріального збитку становить ринкову вартість транспортного засобу, тобто 306.274,00 грн.

Внаслідок ДТП він отримав тілесні ушкодження, пережив емоційний стрес, який супроводжувався почуттями розгубленості, образи, тривоги та страху за своє здоров`я і життя, а тому він має право на відшкодування моральної шкоди у розмірі 30.000,00 грн.

Враховуючи наведене, ОСОБА_2 просив задовольнити пред`явлений позов.

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся із зустрічним позовом до ОСОБА_2 та з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просив стягнути з нього 282.990,53 грн на відшкодування майнової шкоди та моральну шкоду в розмірі 20.000,00 грн.

В обґрунтування позову зазначав, що 24 червня 2012 року в світлу пору доби, приблизно о 19:30 год., він, керуючи автомобілем Audi Q7, державний номерний знак НОМЕР_1 , виїжджаючи з другорядної дороги (вул. Петефі, с. Четфалва Берегівського району) на головну (вул. Спортивна, с. Перехрестя Виноградівського району), виконуючи поворот праворуч, на своїй смузі руху зіткнувся з автомобілем Kia Magentis, державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_2 .

Відповідач за зустрічним позовом порушив вимоги пунктів 8.5.1, 10.1, 12.1, 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху України, не вжив негайно всіх заходів для зменшення швидкості автомобіля, пересік вузьку суцільну лінію дорожньої розмітки, безпричинно виїхав на зустрічну смугу, де допустив зіткнення з його автомобілем.

Висновком судово-трасологічної експертизи № 22/95 від 02 серпня 2012 року встановлено, що місце зіткнення автомобілів знаходилося на смузі руху автомобіля Audi Q7, державний номерний знак НОМЕР_1 , тобто саме ОСОБА_2 виїхав на його смугу руху та допустив зіткнення з його автомобілем.

Згідно звіту № 3034 про вартість збитку, завданого власнику автомобіля Audi Q7, державний номерний знак НОМЕР_1 , внаслідок ДТП, яка відбулася 24 червня 2012 року, на дату проведення оцінки 14 листопада 2014 року складає 282.990,34 грн.

Внаслідок ДТП йому була заподіяна моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях у зв`язку з пошкодженням належного йому майна, внаслідок протиправних дій відповідача він не міг відремонтувати автомобіль з огляду на відсутність грошових коштів, відтак не мав можливості користуватися автомобілем для сімейних потреб, що призвело до порушення нормальної життєвої обстановки. Враховуючи наведене, з відповідача на його користь підлягає стягненню 20.000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

Враховуючи наведене, ОСОБА_1 просив його позов задовольнити.

Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 11 липня 2018 року первісний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 306 274 грн майнової шкоди та 30 000 грн моральної шкоди.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 21 жовтня 2019 року рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 11 липня 2018 року змінено в частині стягнення майнової та моральної шкоди та викладено у наступній редакції:

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 286.123,69 грн матеріальної шкоди та 15.000,00 грн моральної шкоди.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 листопада 2020 року скасовано постанову Закарпатського апеляційного суду від 21 жовтня 2019 року, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний позов задовольнити. Зазначає, що суд першої інстанції не врахував фактичні обставини справи та без належних та достатній доказів задовольнив позовні вимоги ОСОБА_2 . Судом не взято до уваги висновок судово-трасологічної експертизи «22/95 від 02.08.2012, який описаний у виправдувальному вироку Виноградівського районного суду від 13.10.2014 і яким встановлено, що саме ОСОБА_2 виїхав на його смугу руху та допустив зіткнення з його транспортним засобом. Також судом не взято до уваги висновок №101 від 14.03.2018 в якому зазначено, що причиною ДТП стали невідповідні дії ОСОБА_2 , які не відповідають вимогам ПДР. Не погоджується також із визначеним судом розміром матеріальної шкоди, так як суд мав стягнути різницю вартості автомобіля до і після ДТП а не суму в розмірі 306 274 грн. Вважає визначений розмір моральної шкоди завищеним та не підтвердженим позивачем належними та допустимими доказами.

Крім того, вважає безпідставною відмову суду в задоволенні його зустрічного позову, оскільки ним було надано відповідні докази про заподіяння йому ОСОБА_2 матеріальної шкоди в розмірі 282/990,53 грн. та моральної шкоди, яку він оцінює в розмірі 20.000,00 грн.

За змістом ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. Під добросовісністю необхідно розуміти користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживання процесуальними правами.

У справах "Осман проти Сполученого королівства" та "Креуз проти Польщі" Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) роз`яснив, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними (ч. 1 ст. 372 ЦПК України).

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).

Перевіряючи поважність причин неявки в судове засідання, колегія суддів встановила, що сторонам надсилались судові повістки про виклик в судове засідання на адреси, які зазначено в позовній заяві, однак сторони жодного разу не з`явились і не повідомляли суд про поважність причин неявки в судові засідання. Така поведінка сторін суперечить приписам статей 43, 44 ЦПК України, а тим більше що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Як зазначено у протоколі судового засідання від 12.05.2021 року, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 та його представник адвокат Антол Я.В. з`явились у судове засідання та дали суду пояснення стосовно заявлених позовних вимог. У судове засідання від 02.08.2021 року з`явився представник позивача за первісним позовом в особі адвоката Шпуганич В.В., який виклав позицію позивача ОСОБА_2 і заявив клопотання про витребування документів від страхової компанії. А в судові засідання 24.11.2021 і 30.03.2022 року з`явились позивач за первісним позовом ОСОБА_2 та його представник адвокат Шпуганич В.В., а також експерт Пчолинський Р.Ю. В дане судове засідання сторони не з`явились, але позивач за первісним позовом ОСОБА_2 просив проводити розгляд справи за наявними матеріалами. Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 повідомлений про розгляд справи як за допомогою SMS повідомлення на свій мобільний телефон так і через оголошення на веб-сайті апеляційного суду.

З метою запобігання безладному руху справи з врахуванням особливостей апеляційного процесу, та зважуючи на те що сторони нових доказів ніж ті що подано до суду першої інстанції та апеляційної інстанції не зможуть подати і такі слід вважати достатніми для вирішення заявлених позовних вимог, то зазначене на думку колегії суддів щодо розгляду справи за відсутності сторін не вплине на своєчасний розгляд справи та не призведе до порушення процесуальних прав сторін у спірних правовідносинах.

Оскільки явка сторін не була визнана апеляційним судом обов`язковою, а обставини справи судом першої інстанції встановлено у повному обсязі, то на підставі приписів ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін, не перешкоджає розгляду справи в даному судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає частковому задоволенню внаслідок наступних доводів.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 24 червня 2012 року о 19:30 год в с. Перехрестя Виноградівського району Закарпатської області по вул. Спортивній, біля будинку № 140 сталася ДТП за участі легкового автомобіля Kia Magentis, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 та легкового автомобіля Audi Q7, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , і внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Внаслідок ДТП автомобіль марки Kia Magentis отримав ряд механічних пошкоджень, відновлювальний ремонт автомобіля станом на 25 листопада 2015 року становить 391.937,56 грн, дійсна ринкова вартість автомобіля з урахуванням зносу становить 306.274,00 грн, що підтверджується висновком експертного дослідження, проведеного Закарпатським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром № 10 від 04 грудня 2015 року.

Із висновку експерта №297/с стосовно судової авто-товарознавчої експертизи про оцінку транспортного засобу, складеного 28 вересня 2012 року, вбачається, що ринкова вартість автомобіля Kia Magentis, державний номерний знак НОМЕР_2 , після ДТП, що мало місце 24 червня 2012 року, на дату оцінки 22 вересня 2012 року складає 20.150,31 грн.

Водночас, вироком Виноградівського районного суду Закарпатської області від 13 жовтня 2014 року у справі №299/1872/13, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 20 жовтня 2015 року, встановлено, що з технічної точки зору умовами настання даної ДТП є обставини, пов`язані з тим, що водій автомобіля Audi Q7 ОСОБА_1 , який змінив напрямок руху та виїхав із узбіччя на проїзну частину, не надавши дорогу автомобілю Kia Magentis, який мав перевагу у русі, своїми діями створив водію автомобіля ОСОБА_2 небезпеку для руху, яка наставала з такої відстані, що ця небезпечна дорожня ситуація перейшла в аварійну, в якій учасники руху вже не мали технічної можливості уникнути зіткнення. Тому невідповідність дій водія Audi Q7 ОСОБА_1 вимогам пунктів 1.5; 10.1; 11.3 ПДР України знаходиться в причинно-наслідковому зв`язку з фактом настання ДТП та її наслідками у вигляді механічних пошкоджень обох транспортних засобів.

При цьому, судом при розгляді кримінальної справи по обвинуваченню ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286 КК України, було визнано вину останнього у вчиненні ДТП, внаслідок чого було пошкоджено автомобіль Kia Magentis, державний номерний знак НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_2 , і дані обставини в судовому засіданні не підлягають з`ясуванню відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України.

Задовольняючи первісний позов і відхиляючи зустрічний позов, суд першої інстанції виходив з того, що у зв`язку із тим, що у вчиненні вищенаведеної ДТП доведена лише вина ОСОБА_1 , а між протиправними діями останнього і завданою ОСОБА_2 шкодою існує причинно-наслідковий зв`язок, то з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню збитки, що пов`язані з відшкодуванням вартості транспортного засобу в розмірі 306.274,00 грн. А задовольняючи вимоги про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 30.000,00 грн моральної шкоди, суд першої інстанції врахував душевні страждання позивача, їх тривалість з врахуванням характеру і ступеню глибини таких та вказав, що зазначений розмір моральної шкоди не може вважатись завищеним або надмірним.

Та разом з цим, колегія суддів вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги не знайшла підстав для погодження у цілому з ухваленим рішенням суду першої інстанції стосовно визначення розміру відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

У відповідності до змісту статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно з частинами першою, другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з частиною другою статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Як зазначено в пунктах 30.1 і 30.2 статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) - транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

ОСОБА_2 надав суду висновок експертного дослідження № 10 від 04 грудня 2015 року, який складено Закарпатським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром Міністерства внутрішніх справ України. Зі змісту такого вбачається, ринкова вартість автомобіля Kia Magentis, державний номерний знак НОМЕР_2 , становить суму 306 274,00 грн., тоді як вартість відновлювального ремонту даного автомобіля становить суму 391 937,56 грн. Оскільки ринкова вартість автомобіля менша від вартості відновлювального ремонту, то вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля Kia Magentis, державний номерний знак НОМЕР_2 , в результаті ДТП дорівнює ринковій вартості автомобіля, тобто 306 274,00 гривень.

Та разом з цим матеріали справи містять висновок експерта № 2976/с від 28 вересня 2012 року з судової автотоварознавчої експертизи про оцінку транспортного засобу, в якому зазначено, що ринкова вартість автомобіля Kia Magentis, державний номерний знак НОМЕР_2 , після ДТП яке мало місце 24 червня 2012 року на дату оцінки 22 вересня 2012 року складає суму 20 150,31 грн. У розділі «Визначення ринкової вартості КТЗ» експерт-автотоварознавець при визначенні вартості КТЗ у доларах США з посиланням на еквівалент у гривні, використовував курс НБУ 1:7.993. Таким чином, ринкова вартість автомобіля Kia Magentis, державний номерний знак НОМЕР_2 , після ДТП на дату оцінки виходячи з його вартості у доларах США за курсом НБУ становить 2 520,99 доларів США (20 150,31 : 7.993).

Разом з цим, у висновку експертного дослідження № 10 від 04 грудня 2015 року, судовий експерт проводячи дослідження з визначення ринкової вартості автомобіля Kia Magentis, державний номерний знак НОМЕР_2 до ДТП, така вартість була визначена експертом з врахуванням курсу НБУ 1:23.9492 станом на 25 листопада 2015 року.

А звідси, щоб визначити ринкову вартість автомобіля Kia Magentis, державний номерний знак НОМЕР_2 , після ДТП на дату огляду станом на 25 листопада 2015 року за курсом НБУ 1:23.9492, колегія суддів вважає за необхідне суму 2 520,99 доларів США помножити на курс НБУ 23.9492 за долар США, що відповідатиме сумі в еквіваленті до гривні у розмірі 60 375,69 гривень.

Таким чином, ринкова вартість автомобіля Kia Magentis, державний номерний знак НОМЕР_2 , після ДТП у сумі 20 150,31 грн. на 22 вересня 2012 року збільшилась до суми 60 375,69 грн. на 25 листопада 2015 року у зв`язку зі збільшенням валютного курсу долара США по відношенню до гривні, внаслідок знецінення грошової одиниці України.

Щоб визначити різницю між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, слід здійснити наступний розрахунок, а саме: від суми 306 274,00 грн. відняти суму 60 375,69 грн. то отримаємо 245 898,31 грн., та саме ця сума підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2

ОСОБА_2 долучив до матеріалів справи Договір купівлі-продажу від 05 листопада 2019 року з якого вбачається, що автомобіль Kia Magentis, державний номерний знак НОМЕР_2 було продано покупцеві в особі ОСОБА_3 за ціною у сумі 50 000,00 грн. За наступним Договором купівлі-продажу від 29 жовтня 2020 року, автомобіль Kia Magentis, державний номерний знак НОМЕР_4 було продано покупцеві в особі ОСОБА_4 за ціною у сумі 48 000,00 грн.

Заявою ОСОБА_4 , яка нотаріально посвідчена 20.06.2022 року доводиться та обставина, що у 2018 році ним по довіреності було придбано у ОСОБА_2 автомобіль Kia Magentis, державний номерний знак НОМЕР_2 , який перебував у стані після ДТП. Відновлення даного ТЗ було здійснено його власними силами та засобами протягом 2018-2019 років, а вже 05.11.2019 року було укладено договір купівлі-продажу за суму 50 000,00 грн.

Твердження ОСОБА_4 з приводу того, що у 2018 році було придбано у ОСОБА_2 зазначений автомобіль, стверджується також листом Виноградівського відділення поліції Берегівського ВП ГУ НП в Закарпатській області від 19.09.2018 року №6603/106/27/2-2018, яким стверджено, що 16 серпня 2018 року було видано автомобіль Kia Magentis, державний номерний знак НОМЕР_2 з майданчика тимчасового утримання ТЗ ОСОБА_2 , Т.4, а.с. 54.

Враховуючи наведене, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції стягуючи з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 ринкову вартість автомобіля до ДТП у сумі 306 274,00 грн. не врахував вищенаведеного, що є безумовною підставою для зміни рішення суду та стягнення майнової шкоди у зв`язку з пошкодженням ТЗ у розмірі суми 245 898,31 гривень.

Щодо страхування цивільно-правової відповідальності власника КТЗ Audi Q7, державний номерний знак НОМЕР_1 , колегія суддів зазначає таке.

Матеріали справи містять копію полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АА/4369041, строком дії з 26.07.2011р. по 25.07.2012р., відповідно до якого цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на момент ДТП 24.06.2012 року була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп».

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

За загальним правилом, викладеним у пункті 5 частини першої статті 991 ЦК України, страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків.

Закон передбачає спеціальні правила щодо наслідків невиконання страхувальником обов`язку перед страховиком, зокрема з надання своєчасного повідомлення про настання страхового випадку.

Так, підпункт 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 вказаного Закону в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачав, що у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про ДТП встановленого зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

З пояснень ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» від 17.08.2021р. №16-002 стосовно вимог первісного позову та зустрічного позову вбачається, що від ОСОБА_1 в порядку ст. 33 Закону заява про настання страхового випадку до страховика не надходила. Також заява про здійснення страхового відшкодування в порядку ст. 35 Закону ОСОБА_2 не подавалась страховику.

Згідно підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону, підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

З позовом ОСОБА_2 звернувся до ОСОБА_1 та ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» аж 17.12.2015 року, тобто поза межами встановленого Законом річного строку, який є присічним та поновленню не підлягає.

Оскільки ОСОБА_2 не звертався до ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» із заявою про страхове відшкодування в порядку статей 35-37 Закону та не подавав необхідних документів, то ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» рішення про виплату страхового відшкодування або відмову у виплаті страхового відшкодування по даному випадку ДТП не приймало.

Більше того, ухвалою Виноградівського районного суду Закарпатської області від 29 січня 2018 року за первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, позовну вимогу в частині стягнення матеріальної шкоди в розмірі 49 000,00 грн. з ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», залишено без розгляду на підставі заяви представника позивача, адвоката Шелельо І.І., Т.3, а.с. 158, 159-160.

Матеріали справи містять світлокопію заяви ОСОБА_1 до ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» від 29.04.2013 року про настання страхового випадку. Водночас така ніким не посвідчена, що відповідає оригіналу, а тим більше відсутні в матеріалах справи будь-які належні та допустимі докази того, що така була надіслана до ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» та що остання отримала таку заяву, Т.1, а.с. 21. Ба більше, ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» заперечувала ту обставину, що ОСОБА_1 в порядку ст. 33 Закону подавав заяву про настання страхового випадку, а доказів про зворотне матеріали справи не містять.

Наведені обставини у своїй сукупності дають колегії суддів підстави для висновку з приводу того, що ні ОСОБА_1 не подавав заяви про настання страхового випадку, а ні ОСОБА_2 не подавав заяви про здійснення страхового відшкодування у межах річного строку, який є присічним та поновленню не підлягає.

Оскільки, у ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, зокрема у випадках передбачених ст. 37 Закону, то за цих обставин такий обов`язок з відшкодування шкоди покладається на винну особу в порядку вимог ЦК України, якою у спірних правовідносинах є ОСОБА_1 .

Щодо відшкодування моральної шкоди.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Та відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

За приписами ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

ОСОБА_2 зазначав, що спричинені йому моральні страждання негативно позначились на його життєвих обставинах, які полягали в щоденних думках та спогадах про наслідки ДТП, наявність страху можливого повторення подій, негативні переживання, насторога, тривога, емоційні та тілесні реакції при згадуванні події, психологічний дискомфорт, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, реакції внутрішнього замикання, бажання уникнути контактів, почуття образи, обурення, приниженої гідності та невпевненості в собі. В момент отримання тілесних ушкоджень, переніс фізичний біль, пережив емоційний стрес, який супроводжувався почуттями розгубленості, образи, обурення, тривоги, страху за своє здоров`я та життя. Наслідки, що настали внаслідок події ДТП потягли за собою нераціональне витрачання особистого часу (лікування, здійснення правових наслідків) та обумовили необхідність залучення значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів, які вимагають компенсаторних можливостей задля їх подолання. Оскільки ОСОБА_1 уникає добровільного відшкодування завданої ним як матеріальної так і моральної шкоди то змушений докладати додаткові зусилля для захисту своїх порушених прав.

Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Враховуючи обставини справи, колегія суддів зазначає про наявність розумних підстав вважати, що ОСОБА_2 зазнав моральної травми, яка у сукупності з обставинами протиправності діяння її заподіювача, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні є підставою для визначення розміру моральної шкоди у сумі 15 000,00 грн., що відповідатиме засадам розумності, справедливості та співмірності. Зазначений розмір моральної шкоди є достатнім для розумного задоволення потреб ОСОБА_2 , і не приведе до безпідставного збагачення.

А звідси, рішення суду першої інстанції в частині визначеного розміру відшкодування моральної шкоди підлягає зменшенню з суми 30 000,00 грн. до суми 15 000,00 грн., яка є достатньою для відшкодування моральних страждань ОСОБА_2 отриманих внаслідок ДТП.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині відхилених вимог зустрічного позову.

Обставинами справи доведено той факт, що вироком Виноградівського районного суду Закарпатської області від 13 жовтня 2014 року у справі №299/1872/13, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 20 жовтня 2015 року, встановлено, що з технічної точки зору умовами настання даної ДТП є обставини, пов`язані з тим, що водій автомобіля Audi Q7 ОСОБА_1 , який змінив напрямок руху та виїхав із узбіччя на проїзну частину, не надавши дорогу автомобілю Kia Magentis, який мав перевагу у русі, своїми діями створив водію автомобіля ОСОБА_2 небезпеку для руху, яка наставала з такої відстані, що ця небезпечна дорожня ситуація перейшла в аварійну, в якій учасники руху вже не мали технічної можливості уникнути зіткнення. Тому невідповідність дій водія Audi Q7 ОСОБА_1 вимогам пунктів 1.5; 10.1; 11.3 ПДР України знаходиться в причинно-наслідковому зв`язку з фактом настання ДТП та її наслідками у вигляді механічних пошкоджень обох транспортних засобів.

Позаяк винним у спричиненні ДТП, яка мала місце 24 червня 2012 року вироком Виноградівського районного суду Закарпатської області від 13 жовтня 2014 року визнано ОСОБА_1 то зазначена обставина відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України не підлягає з`ясуванню та доведенню в цивільному судочинстві.

А звідси, доводи та вимоги апеляційної скарги в цій частині є безпідставними та у зв`язку із цим не можуть бути задоволеними апеляційним судом.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 376 ЦПУ України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Виходячи з наведеного, колегія суддів дійшла до думки, що резолютивна частина рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині визначення розміру відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди із залишенням без змін такої в частині відмови у задоволенні зустрічного позову. У зв`язку зі зміною первісного позову, колегія суддів змінює й розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

ОСОБА_2 пред`явлено первісний позов на загальну суму 336.274,00 грн., апеляційним судом задоволені такі вимоги на загальну суму 260.898,31 грн., що становить майже 77,59% від пред`явлених вимог.

За пред`явлення первісного позову ОСОБА_2 сплачено судовий збір у розмірі 4 440,74 грн. Оскільки позовні вимоги задоволено на 77,59% то розмір судового збору, який необхідно стягнути з ОСОБА_1 становить суму 3 482,87 грн.

За подачу апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції та касаційної скарги на постанову апеляційного суду ОСОБА_1 сплачено загальний судовий збір у розмірі 15 542,59 грн. /6661,11 грн (150%) та 8881,48 грн (200%)/. А оскільки вимоги апеляційної скарги задоволено лише на 22,41% (100%-77,59%) то розмір судового збору, який необхідно стягнути з ОСОБА_2 становить суму 3 483,09 грн.

Позаяк з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню сума 3 482,87 грн., а з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сума 3 483,09 грн. то за цих обставин, сторони звільняються від обов`язку сплачувати один одному іншої частини судових витрат, оскільки такі після заокруглення копійок до однієї гривні є рівними за сумою по 3 483,00 гривні.

А звідси, керуючись приписами статей 141, 367, 374, 376, 381, 382 і 384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 11 липня 2018 року змінити в частині визначення розміру відшкодування матеріальної та моральної шкоди, виклавши резолютивну частину рішення суду першої інстанції у редакції даної постанови апеляційного суду.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_5 , мешканця: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 , мешканця: АДРЕСА_2 матеріальну шкоду у розмірі 245.898,31 гривень заподіяної дорожньо-транспортною пригодою та у відшкодування моральної шкоди суму у розмірі 15.000,00 гривень.

У задоволенні решти розміру первісних позовних вимог, відмовити.

Рішення суду першої інстанції в частині вимог зустрічного позову, залишити без змін.

Звільнити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від обов`язку сплачувати один одному іншої рівної частини судового збору.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 27 червня 2022 року.

Суддя-доповідач:

Судді: