Номер провадження: 22-ц/813/1904/22
Головуючий у першій інстанції Пучкова І. М.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.06.2022 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 520/20711/18

Номер провадження: 22-ц/813/1904/22

Одеський апеляційний суд у складі:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

учасники справи:

- позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Управдом-1»,

- відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Управдом-1» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою адвоката Бережного Олександра Володимировича, діючого від імені ОСОБА_1 , на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Пучкової І.М. 11 листопада 2019 року,

встановив:

2. Описова частина

2.1 Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2018 року ТОВ «Управдом-1» звернулося до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 : 1) заборгованість за договором від 30.10.2007 року № 39/Ш.7 про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території за період з 31.01.2017 року по 30.09.2018 року у загальній сумі 15 425,32 грн., яка складається з: - основна заборгованість 12 693,72 грн.; - інфляційні втрати 2 097,26 грн.; - 3% річних 634,34 грн.; 2) заборгованість з оплати послуг з водопостачання та водовідведення за період з 01.09.2011 року по 30.09.2018 року у загальній сумі 45 591,59 грн., яка складається з: - основна заборгованість 17 551,02 грн.; - інфляційні втрати 24 311,58 грн.; - 3% річних 3 728,99 грн.; 3) заборгованість за договором з організації охорони прибудинкової території та компенсації витрат з її утримання від 28.11.2016 року за період з 31.01.2017 року по 30.09.2018 року у загальному розмірі 6 093,73 грн., яка складається з: - основна заборгованість 5 160,00 грн.; - інфляційні втрати 687,75 грн.; - 3% річних 245,98 грн..

ТОВ «Управдом-1» обґрунтовує свої вимоги тим, що ОСОБА_1 є власником трикімнатної квартири АДРЕСА_1 .

Балансоутримувачем вищевказаного житлового будинку було Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельно-монтажне управління № 1» (далі ТОВ «БМУ № 1»). Відповідно до актів прийому-передачі від 29.12.2007 року, від 02.12.2011 року та від 01.11.2017 року ТОВ «БМУ № 1» передало, а ТОВ «Управдом-1» прийняло на свій баланс зазначений вище житловий будинок. Тобто, управителем вказаного житлового будинку є - ТОВ «Управдом-1», яке надає житлово-комунальні послуги з управління будинком, утримання будинку та прибудинкової території, постачання холодної води та водовідведення.

Тарифи на послуги з утримання будинку, споруд та прибудинкової території встановлені рішенням виконкому Одеської міської ради від 11.08.2011 року № 543, від 21.06.2012 року № 197 та від 30.03.2017 року № 96. Коригування тарифів здійснено згідно наказів ТОВ «Управдом-1» від 23.12.2016 року № 78, від 06.04.2017 року № 81 та від 30.07.2018 року № 93.

30.10.2007 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Управдом-1» було укладено Договір № 39/Ш.7 про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території. За умовами вказаного договору вартість послуг встановлюється згідно тарифів, розрахованих на один кв. м. загальної площі квартири, які затверджуються Виконавцем. Вартість послуг може бути змінена в односторонньому порядку у випадку змін фактичних витрат на утримання, обслуговування будинку, тарифів постачальників послуг, оплати заробітної плати обслуговуючого персоналу, та в інших випадках зміни розміру складових частин тарифу. Вищевказаний договір є чинним.

ТОВ «Управдом-1» в повному обсязі виконує умови договору з утримання будинку та прибудинкової території, водопостачання та водовідведення. Житловий будинок знаходиться у задовільному технічному стані.

Водночас ОСОБА_1 несвоєчасно виконує свої зобов`язання з оплати наданих послуг з утримання будинку та прибудинкової території, водопостачання та водовідведення, у зв`язку з чим виникла вищевказана заборгованість (Т. 1, а. с. 2 12).

2.2 Позиція відповідачки в суді першої інстанції

ОСОБА_1 не скористалась правом подачі відзиву на позовну заяву. Відзив на позов до суду першої інстанції не надійшов.

2.3 Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 11 листопада 2019 року задоволено вищевказану позовну заяву ТОВ «Управдом-1» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Управдом-1» заборгованість за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території у період з 31.01.2017 року по 30.09.2018 року в розмірі 15 425 грн. 32 коп..

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Управдом-1» судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 000 грн..

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Управдом-1» судовий збір у розмірі 1 762 грн. 00 коп..

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідачка ОСОБА_1 не сплачує кошти за спожиті житлово-комунальні послуги (Т. 1, а. с. 185 - 188).

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 16 жовтня 2020 року відмовлено у задоволенні заяви представника відповідачки ОСОБА_1 про перегляд вищевказаного заочного рішення.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що відповідачка була обізнана про розгляд цивільної справи судом, оскільки нею була оскаржена ухвала Київського районного суду м. Одеси від 22.12.2018 року про відкриття провадження у справі. Твердження відповідачки містять лише заперечення проти позову, які вона могла направити до суду протягом розгляду справи. Крім того, вони не підтверджені доказами, які мають істотне значення для правильного вирішення справи (Т. 2, а. с. 119 - 120).

2.4 Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Адвокат Бережний Олександр Володимирович, діючий від імені ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі просить заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 11 листопада 2019 року скасувати. Ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

2.5 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що заочне рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує на те, що: 1) справу розглянуто за відсутності відповідачки, не повідомленої належним чином про дату, час і місце розгляду справи; 2) рішення суду не містить у мотивувальній частині зазначення фактичних обставин справи стосовно задоволених судом вимог позивача; 3) позивачем не надано допустимих доказів на підтвердження обставин, якими обґрунтовані позовні вимоги; 4) зазначена позивачем в розрахунку заборгованості сума заборгованості за послуги водопостачання в розмірі 17 551,02 грн. є необґрунтованою, як з урахуванням строків позовної давності, так із зазначенням кількості мешканців; 5) позивачем не надано відомостей про осіб, які проживають у квартирі; 6) позивачем було безпідставно відкориговані тарифи(Т. 2, а. с. 137 - 144).

2.6 Узагальнені доводи позивача в апеляційному суді

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Управдом-1» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а заочне рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Адвокат Гаспарянц Д.М., діючий від імені ТОВ «Управдом-1», вказує на те, що: 1) тарифи на послуги з утримання будинку, споруд та прибудинкової території встановлені рішеннями виконкому Одеської міської ради від 11.08.2011 року № 543, від 21.06.2012 року № 197 та від 30.03.2017 року № 96; 2) коригування тарифів здійснено згідно наказів ТОВ «Управдом-1» від 23.12.2016 року № 78, від 06.04.2017 року № 81 та від 30.07.2018 року № 93; 3) 30.10.2007 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Управдом-1» було укладено Договір № 39/Ш.7 про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території. ТОВ «Управдом-1» в повному обсязі виконує умови договору з утримання будинку та прибудинкової території, водопостачання та водовідведення; 4) ОСОБА_1 несвоєчасно виконує свої зобов`язання з оплати наданих послуг з утримання будинку та прибудинкової території, водопостачання та водовідведення; 5) ОСОБА_1 була повідомлена про те, що розгляд справи проводився судом за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, що повністю відповідає приписам ЦПК України; 7) доводи ОСОБА_1 щодо застосування строків позовної давності слід відхилити, оскільки дана заява не була заявлена до ухвалення рішення судом першої інстанції (Т. 2, а. с. 178 - 201).

2.7. Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 25.11.2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою адвоката Бережного Олександра Володимировича, діючого від імені ОСОБА_1 , на заочне рішення Київського районного суду міста Одеси від 11 листопада 2019 року (Т. 2, а. с. 150).

29.01.2022 від адвоката Гаспарянц Д.М., діючого від імені ТОВ «Управдом-1», надійшов відзив на апеляційну скаргу (Т. 2, а. с. 178 201).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 01.02.2021 року призначено справу до розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (Т.2 а.с.211).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 17.05.2021 року розгляд справи призначено в судовому засіданні в порядку загального позовного провадження (Т. 2, а. с. 213 214).

24.06.2021 року від адвоката Бережного О.В., діючого від імені ОСОБА_1 , надійшло клопотання про призначення почеркознавчої експертизи (Т. 3, а. с. 1 - 2).

24.06.2021 року від адвоката Гаспарянц Д.М., діючого від імені ТОВ «Управдом-1» надійшла заява про стягнення витрат на професійну правничу допомогу (Т. 3, а. с. 3 12).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 24.06.2021 року у задоволенні клопотання адвоката Бережного Олександра Володимировича, діючого від імені ОСОБА_1 , про призначення судово-почеркознавчої експертизи відмовлено (Т. 3, а. с. 29 - 33).

15.06.2022 року від адвоката Бережного О.В., діючого від імені ОСОБА_1 , надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з введенням воєнного стану.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Щодо клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, у зв`язку із запровадженням на території України воєнного стану, колегія суддів вважає необхідним зазначити наступне.

Статтею 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» передбачено, що під час воєнного стану скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється.

Указом Президента України №64/2022, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, тобто до 27 березня 2022 року.

Указом Президента України від 14 березня 2022 року № 133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» внесені зміни до ст. 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ. Відповідно до цих змін продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 18 квітня 2022 року № 259/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 17 травня 2022 року № 341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» постановлено на часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ (зі змінами, внесеними Указами від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-ІХ, та від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-ІХ), продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

На підставі статті 29 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», на виконання рішень зборів суддів Одеського апеляційного суду від 02 березня 2022 року та 16 березня 2022 року, у зв`язку з введенням на території України воєнного стану відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року, керуючись статтею 26 Закону України "Про правовий режим воєнного стану", враховуючи рішення Ради суддів України №9 від 24 лютого 2022 року та рекомендації Ради суддів України від 02 березня 2022 року щодо роботи судів в умовах воєнного стану, з метою вжиття невідкладних заходів для забезпечення безперебійного функціонування Одеського апеляційного суду, головою суду видано розпорядження №1 від 02 березня 2022 року, вказане розпорядження опубліковано на сайті «Судова влада України».

З наявних у справі відомостей вбачається, що адвокат Бережний О.В. мешкає у м. Одеса. Відповідачка ОСОБА_1 також зареєстрована в м. Одесі. Місто Одеса не знаходиться в районі бойових чи активних бойових дій. До клопотання про відкладення розгляду справи не додано доказів відсутності представника відповідача в м. Одесі або інших доказів щодо поважних причин, пов`язаних із введенням воєнного стану, за яких неможливо з`явитися у судове засідання, у зв`язку із введенням воєнного стану, заявити клопотання про проведення його в режимі відеоконференції.

У рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Суд наголошує на тому, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком осіб, які беруть участь у справі.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, період знаходження справи на розгляді у суді, багаторазове призначення справи до розгляду апеляційний судом, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, викладення сторонами своєї правової позиції у заявах по суті справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, відсутність завчасно поданих клопотань про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, колегія суддів вважає необхідним відхилити клопотання про відкладення розгляду справи, справу розглянути за відсутності її учасників.

3. Мотивувальна частина

3.1 Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга адвоката Бережного Олександра Володимировича, діючого від імені ОСОБА_1 , не підлягає задоволенню.

3.2 Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій та неоспорені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

ОСОБА_1 є власником трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , згідно свідоцтва про право власності від 07.02.2008 року серії НОМЕР_1 , виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради, що вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (Т. 1, а. с. 15, 16, 17).

Балансоутримувачем вказаного житлового будинку було визначено товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельно-монтажне управління № 1» (далі - ТОВ «БМУ № 1») згідно із рішеннями Одеської міської ради від 21.12.2007 року № 2099-V та від 21.12.2012 року №2473-VI про призначення балансоутримувача будинку по чергам введення до експлуатації (Т. 1, а. с. 18).

На виконання рішення Одеської міської ради від 21.12.2007 року № 2099-V, згідно із відповідним актом приймання-передачі, управління капітального будівництва Одеської міської ради передало на баланс ТОВ «БМУ № 1» житловий будинок АДРЕСА_2 (№ 7 будівельний номер) (Т. 1, а. с. 19).

На виконання рішення Одеської міської ради від 21.12.2012 року №2473-VI, згідно із відповідним актом приймання-передачі, комунальне підприємство «Капітальне будівництво міста Одеси» передало на баланс ТОВ «БМУ № 1» житловий будинок АДРЕСА_2 (Т. 1, а. с. 20).

Згідно з договорами на управління та утримання житлового будинку та прибудинкової території від 29.12.2007 року, від 02.12.2011 року, договором про управління та утримання багатоквартирного будинку від 01.11.2017 року, укладеними між ТОВ «БМУ № 1» та ТОВ «Управдом-1», багатоквартирний житловий будинок АДРЕСА_2 перебуває в управлінні товариства з обмеженою відповідальністю «Управдом-1» (Т. 1, а. с. 22).

Відповідно до актів прийому-передачі від 29.12.2007 року, від 02.12.2011 року та від 01.11.2017 року ТОВ «БМУ № 1» передавало, а товариство з обмеженою відповідальністю «Управдом-1» прийняло на свій баланс зазначений будинок (Т. 1, а. с. 23).

Тарифи на послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкової території, розташованих за адресою - АДРЕСА_2 , для ТОВ «Управдом-1» встановлені згідно із рішеннями виконавчого комітету Одеської міської ради від 11.08.2011 року № 543, від 21.06.2012 року № 197 та від 30.03.2017 року № 96. Коригування тарифів здійснено згідно із наказами ТОВ «Управдом-1» від 23.12.2016 року № 78, від 06.04.2017 року № 81, від 30.07.2018 року № 93 (Т. 1, а. с. 30 - 34, 35 - 42).

30.10.2007 року між ОСОБА_1 (Споживач) та ТОВ «Управдом-1» (Виконавець) було укладено договір № 39/Ш.7 про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території (далі - Договір № 39/Ш.7), предметом якого є зобов`язання Виконавця забезпечити надання послуг з утримання будинку АДРЕСА_2 , та зобов`язання Споживача своєчасно сплачувати Виконавцю вартість надаваних послуг (Т. 1, а. с. 43 - 44).

Згідно з п. 2.1. Договору № 39/Ш.7 вартість послуг, що сплачується Споживачем, встановлюються згідно тарифів (нормативних витрат розрахованих на один кв. м. загальної площі квартири), які затверджуються Виконавцем.

При цьому, згідно із п. 2.3. Договору № 39/Ш.7 вартість послуг (тарифів) може бути змінена Виконавцем в односторонньому порядку у випадку змін фактичних витрат на утримання, обслуговування будинку та прилеглої прибудинкової території, змін ставок оподаткування, тарифів постачальників послуг, розміру оплати заробітної плати обслуговуючого персоналу, та в інших випадках зміни розміру складових тарифів.

Згідно із пп. 3.2.1. п. 3.2. Договору № 39/Ш.7 Споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки.

Виходячи з положень п. 7.1. та 7.2. Договору № 39/Ш.7, цей договір є чинним.

Згідно витягу з особового рахунку щодо сплати за послуги з утримання будинку та прибудинкової території (УБПТ) для квартири АДРЕСА_3 (далі - Витяг), остання оплата відповідних послуг здійснювалася - 31.01.2017 року, після чого ОСОБА_1 припинила оплачувати послуги з утримання будинку та прибудинкової території (Т. 1, а. с. 46).

Згідно із Витягом станом на 01.10.2018 року відповідна заборгованість ОСОБА_1 складає 12 693,72 грн. (Т. 1, а. с. 46).

Згідно із договором на послуги водопостачання і водовідведення від 26.11.2008 року № 147/1, укладеним між ТОВ «Інфокс» та ТОВ «Управдом-1», Позивач забезпечує надання послуг з постачання холодної води і водовідведення (від точки вводу у будинок до квартир і нежитлових приміщень споживачів) у багатоквартирному житловому будинку АДРЕСА_2 . ТОВ «Управдом-1» виконуються умови вищенаведеного договору, що вбачається, зокрема, з виписок щодо взаєморозрахунків (Т. 1, а. с. 47 - 48).

З розрахунку заборгованості вбачається за нормою споживання на місяць на кожного мешканця квартири АДРЕСА_4 заборгованість ОСОБА_1 за період з 01.09.2011 року по 30.09.2018 року складає 17 551,02 грн. (Т. 1, а. с. 62).

Зі змісту актів від 24.04.2014 року, 25.09.2015 року, 19.05.2016 року, 18.08.2017 року, 15.11.2018 року у квартирі АДРЕСА_3 фактично проживають 3 мешканці та споживають послуги з водопостачання та водовідведення (Т. 1, а. с. 59 - 61).

28.11.2016 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Управдом-1» було укладено договір на організацію охорони прибудинкової території та компенсації витрат з її утримання (Т. 1, а. с. 63).

Згідно із п. 1.1. Договору від 28.11.2016 року охорона будинку та прибудинкової території встановлюється для швидкого реагування в екстрених ситуаціях, таких як: порушення громадського порядку сторонніми особами, мешканцями будинку або їх гостями; хуліганські дії на території, що охороняється, спроби проникнення сторонніх осіб на територію, що охороняється; загроза життю та спроби нанесення шкоди мешканцям будинку або гостям; загроза пожару, витоку газу, затоплення та інших техногенних катастроф.

Відповідно до п. 1.2. Договору від 28.11.2016 року Власник доручає, а Управитель приймає на себе обов`язок укласти від свого імені з ліцензованою охоронною організацією договір охорони прибудинкової території багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_2 .

Згідно з п. 1.3. Договору від 28.11.2016 року Власник оплачує Управителю витрати на надання послуг з охорони прибудинкової території в порядку, передбаченому цим договором.

Відповідно до п. 2.3. Договору від 28.11.2016 року Власник щомісячно до десятого числа поточного місяця оплачує Управителю витрати з утримання охорони прибудинкової території у розмірі 200,00 грн. (двісті гривень 00 коп.).

Згідно із п. 2.6. Договору від 28.11.2016 року вказана сума вноситься Власником по перерахуванню на розрахунковий рахунок Управителя.

Відповідно до п. 2.9. Договору від 28.11.2016 року у разі зміни умов договору з охоронною фірмою (зміни вартості послуг, що надаються), ці зміни будуть доведені Управителем до відома Власника та буде зроблене відповідне коригування з оплати охоронних послуг.

ТОВ «Управдом-1» уклало з ТОВ «Охорона-Сервіс-Тірас» відповідний договір про надання охоронних послуг від 01.12.2017 року № 1189 (Т. 1, а. с. 69 - 70).

Загальна заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «Управдом-1» складає 67 110,64 грн., яка складається з: 1) загальна заборгованість з оплати послуг з утримання будинку та прибудинкової території згідно із Договором № 39/Ш.7 з 31.01.2017 року по 30.09.2018 року сумі 15 425,32 грн., а саме: - 12693,72 грн. - основна заборгованість; - 2097,26 грн. - інфляційне збільшення; - 634,34 грн. - 3 % річних; 2) загальна заборгованість з оплати послуг водопостачання і водовідведення за період з 01.09.2011 року по 30.09.2018 року у сумі 45591,59 грн., а саме: - 17551,02 грн. - основна заборгованість; - 24311,58 грн. - інфляційне збільшення; -3728,99 грн. - 3 % річних; 3) загальна заборгованість з оплати послуг згідно із Договором від 28.11.2016 року з 31.01.2017 року по 30.09.2018 року в сумі 6 093,73 грн., а саме: - 5 160,00 грн. - основна заборгованість; - 687,75 грн. - інфляційне збільшення; - 245,98 грн. - 3 % річних.

Між сторонами виникли правовідносини з оплати спожитих послуг.

3.3 Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.

3.4 Мотиви відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі та прийняття аргументів відзиву на апеляційну скаргу

Доводи апелянта про те, що справу розглянуто за відсутності відповідачки, яку не повідомлено належним чином про дату, час і місце засідання суду, колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 22.12.2018 року відкрито провадження за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Управдом-1» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та ухвалено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, передбаченого ст. ст. 274 - 279 ЦПК України.

Вищевказаною ухвалою суду встановлено відповідачці строк для подання відзиву на позовну заяву - п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали.

Згідно з ч. 1 ст. 277 ЦПК України питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

ОСОБА_1 не погодилась з ухвалою суду першої інстанції від 22.12.2018 року про відкриття провадження у справі та в особі представника подала апеляційну скаргу, в якій просила ухвалу суду від 22.12.2018 року скасувати та прийняти постанову про направлення справи для розгляду до суду першої інстанції за встановленою підсудністю, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Постановою Одеського апеляційного суду від 27.06.2019 року ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 22 грудня 2018 року про відкриття провадження у цивільній справі залишено без змін.

З матеріалів справи вбачається, що адвокат Бережний О.В., діючий від імені ОСОБА_1 , був присутній у судовому засіданні суду апеляційного інстанції під час розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 22.12.2018 року.

З наведеного вбачається, що ОСОБА_1 була повідомлена про те, що розгляд справи № 520/20711/18 проводитиметься судом за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, що повністю відповідає приписам ЦПК України і не передбачає виклику учасників справи до судових засідань.

Також, колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази звернення до суду ОСОБА_1 або її представника із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

З урахуванням того, що справа розглядалась у спрощеному провадженні без виклику сторін та того, що звертаючись з апеляційною скаргою на ухвалу про відкриття провадження у справі адвокат був обізнаний про наявність такої справи, разом з тим не скористався правом подачі відзиву на позовну заяву та заяви про застосування строків позовної давності, колегія суддів вважає, що вимога щодо застосування строків позовної давності не може бути розглянута на стадії апеляційного провадження, про що зазначено у постанові Верховного суду від 24.10.2018 у справі № 317/3698/15-ц.

Колегія суддів звертає увагу на те, що заява ОСОБА_1 про необхідність застосування позовної давності свідчить про визнання останньою порушення нею зобов`язань з оплати послуг водопостачання, водовідведення та утримання прибудинкової території, що випливає з приписів ст. ст. 256, 261, 267 ЦК України.

Так, за змістом вказаних статей ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2018 року у справі № 369/6892/15-ц).

Згідно з положеннями статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-УІ, у сфері житлово-комунальних послуг відносини між їх учасниками здійснюються виключно на договірній основі. Статтями 20, 21 цього Закону визначено обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов`язками споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору; оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом; обов`язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості, згідно з законодавством та умовами договору.

Згідно зі до ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього екс України; нормативно-правовий акт № 435-IV від 16.01.2003 року Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 7 «Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572, власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку, зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (об`єднання) - це юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», до обов`язків співвласників належить: своєчасна і в повному обсязі оплата належних внесків і платежів, відшкодування збитків заподіяних майну інших співвласників, виконання передбачених статутними документами обов`язків перед об`єднанням.

Доводи апелянта щодо незгоди з кількістю мешканців, що проживають у квартирі, також не заслуговують на увагу, оскільки ОСОБА_1 не спростовано факти, що викладені у актах від 24.04.2014 року, 25.09.2015 року, 19.05.2016 року, 18.08.2017 року, 15.11.2018 року.

Доводи апелянта про ненадання позивачем допустимих доказів на підтвердження обставин, якими обґрунтовані позовні вимоги, колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ч. 2 ст. 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Згідно з ч 4 ст. 95 ЦПК України копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Відповідно до ч. 5 ст. 95 ЦПК України учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу.

Докази ТОВ «Управдом-1», що були додані до позовної заяви, засвідчені уповноваженою товариством особою, та на виконання вимог процесуального законодавства у позовній заяві зазначено про наявність оригіналів у позивача.

При цьому, безпідставними є посилання відповідачки на те, що не засвідчення позивачем копій поданих до суду документів відповідно до вимог Національного стандарту України ДСТУ 4163-2003 «Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлювання документів» (далі - ДСТУ 4163-2003) та Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.06.2015 року № 1000/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22.06.2015 року за № 736/27181 (далі - Правила № 1000/5),

Європейський суд з прав людини зауважив, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (Shishkov v. Russia, № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20.02.2014 року).

Не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (Рішення Європейського суду з прав людини «De Geouffre de la Pradelle v. France» // Series A N 253- B).

Таким чином, встановлення обмежень доступу до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру, перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

На неприпустимість неприйняття доказів та відповідних процесуальних документів у зв`язку з окремими недоліками у посвідченні копій таких доказів наголошує й Верховний Суд, зокрема, у постанові від 18.12.2018 року у справі № 761/5894/17.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що за наявності засвідчених ТОВ «Управдом-1» доказів з можливими окремими недоліками такого засвідчення та не висловлення жодних заперечень відповідачкою щодо їх змісту та форми під час розгляду справи у суді першої інстанції, визнання таких доказів недопустимими буде вочевидь проявом надмірного формалізму та позбавить позивача права на належний розгляд судом апеляційної інстанції по суті його позову як складової частини права на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції.

Також позивач висловив готовність надати на вимогу суду для огляду оригінали наявних у нього документів, копії яких надані суду, разом з тим жодних клопотань про це до суду першої інстанції не надійшло.

Доводи апеляційної скарги про те, що оскаржуване заочне рішення Київського районного суду м. Одеси не відповідає вимогам ст. 265 ЦПК України з вказівкою про не зазначення у мотивувальній частині фактичних обставин, встановлених судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини, їх надуманість та невідповідності змісту судового рішення, слід відхилити, оскільки вони зводяться до невірного розуміння скаржником вимог чинного законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин, що не може бути підставою для скасування оскаржених судових рішень.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 265 ЦПК України у мотивувальній частині рішення зазначаються, зокрема, фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Зі змісту оскаржуваного судового рішення та матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції встановлено, що між сторонами існують правовідносини з надання послуг, які не сплачуються відповідачкою, та надані ТОВ «Управдом-1» докази підтверджують існування заборгованості, про стягнення якої заявлені позовні вимоги.

Необхідно зауважити, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони гуртуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10.02.2010 року). Пункт 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України», по. 4241/03, від 28.10.2010 року).

Щодо доводів апелянта про безпідставність коригування тарифів, колегія суддів зауважує наступне.

Як зазначає ТОВ «Управдом-1» у відзиві на апеляційну скаргу, неодноразові звернення ТОВ «Управдом-1» до органу місцевого самоврядування для можливого затвердження проведеного товариством коригування тарифів залишилися без розгляду.

Можливість коригування товариством тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій прямо передбачена приписами Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 року № 869 (далі - Порядок № 869), у відповідних редакціях, чинних станом на дати видання вищенаведених наказів.

Питання правомірності наведених наказів ТОВ «Управдом-1» від 28.08.2015 року №11, від 23.12.2016 року № 78, від 06.04.2017 року № 81, від 30.07.2018 року № 93, не є предметом спору у цій справі. Доказів неправомірності вказаних рішень товариства не надано.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Щодо клопотання про стягнення з ОСОБА_1 судових витрат з оплати витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7 500 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Адвокат Гаспарянц Д.М. обґрунтовує свою заяву тим, що 04.01.2021 року між ним та ТОВ «Управдом-1» укладено Договір про надання правової допомоги №04/01/21 (Т. 3, а. с. 13 - 18).

Відповідно до п. 1.1. вищевказаного Договору в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Адвокат зобов`язується надати Клієнту правову допомогу у вигляді надання передбачених Договором послуг у цивільній справі № 520/20711/18, а Клієнт зобов`язується оплатити та прийняти надані Адвокатом послуги на умовах, визначених цим Договором.

Відповідно до п. 1.2. Договору за цим Договором Адвокат надає Клієнту наступні юридичні послуги: - ознайомлення з матеріалами цивільної справи № 520/20711/18, зняття фотокопій з них та їх дослідження (за необхідності); - правовий аналіз законодавства, що регулює питання, порушені в апеляційній скарзі ОСОБА_1 на заочне рішення Київського районного суду міста Одеси від 11.11.2019 року та в апеляційній скарзі ОСОБА_1 на додаткове рішення Київського районного суду міста Одеси від 07.02.2020 року у справі № 520/20711/18, та відповідної судової практики; - складання та подання до Одеського апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Київського районного суду міста Одеси від 11.11.2019 року та на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Київського районного суду міста Одеси від 07.02.2020 року у справі № 520/20711/18; - представництво інтересів Клієнта у суді та участь у судових засіданнях з усіма правами, наданими Цивільним процесуальним кодексом України, Господарським процесуальним кодексом України та Кодексом адміністративного судочинства України позивачеві, відповідачеві, третій особі; - вчинення інших дій, необхідних для надання юридичних послуг, передбачених цим Договором та чинним законодавством України.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Згідно із п. 4.1. Договору за надані послуги за цим Договором Клієнт сплачує Адвокату гонорар у сумі 7 500,00 грн. впродовж 90 календарних днів після підписання Сторонами цього Договору, виходячи із розрахунку - 750,00 грн. за одну годину надання послуг.

Згідно з п. 3.3. Договору сторони зобов`язані скласти Акт приймання-передачі юридичних послуг, який готується Адвокатом у 2 (двох) примірниках, підписується та надається Клієнту для підписання. Клієнт впродовж 5 (п`яти) робочих днів після отримання Акту приймання-передачі юридичних послуг перевіряє відповідність зазначених в Акті приймання- передачі юридичних послуг, фактично наданим послугам. У випадку відсутності зауважень Клієнт у вказаний строк підписує Акт приймання-передачі юридичних послуг або надає мотивовану письмову відмову від його підписання.

ТОВ «Управдом-1» оплатило Адвокату юридичні послуги за Договором відповідно до платіжних доручень від 26.01.2021 року № 1430 в сумі 5 000,00 грн. та від 03.02.2021 року № 1435 в сумі 2 500,00 грн. (Т. 3, а. с. 19, 20).

22.06.2021 року між ТОВ «Управдом-1» та Адвокатом складено відповідний Акт приймання-передачі юридичних послуг за договором про надання правової допомоги № 22/06/21 від 22.06.2021 року (Т. 3, а. с. 21 - 23).

В Акті надано детальний опис робіт та витрачений час на надання професійної правничої допомоги.

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів приходить до висновку про задоволення заяви, виходячи з наступних підстав.

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У якості доказів у більшості випадків достатньо надати суду договір про надання правової допомоги, акт прийому-передачі наданих послуг згідно договору про надання правової допомоги, платіжні доручення на оплату послуг адвоката та квитанції про оплату клієнтом цих доручень.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Відповідно до частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 141 ЦПК України. Разом із тим у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, наведеного в частині четвертій статті 141 ЦПК України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

Таким чином, у разі недотримання вимог частини п`ятої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята, шоста статті 137 ЦПК України).

Вказана правова позиція щодо права суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони узгоджується із правовою позицією, викладеною в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 червня 2020 року у справі № 211/1674/19 (провадження № 61-2679св20).

Відповідно до наявних у справі матеріалів розгляд справи в апеляційному суді призначався чотири рази. Три рази до апеляційного суду повернулися поштові повідомлення про вручення судової повістки відповідачці з приміткою пошти «Адресат відсутній». Разом з тим, кожного разу був сповіщений представник відповідачки адвокат Бережний О.В.. Жодних заяв щодо неспівмірності, про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката до апеляційного суду не надійшло.

Враховуючи пов`язаність витрат позивача із розглядом справи, відсутність клопотання сторони відповідачки про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачки на користь позивача коштів у сумі 7 500 грн., як витрат на професійну правничу допомогу.

3.5 Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги адвоката Бережного Олександра Володимировича, діючого від імені ОСОБА_1 , є недоведеними, а тому вона підлягає залишенню без задоволення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін. Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України" та "Рябих проти Російської Федерації"), у справі "Нєлюбін проти Російської Федерації", повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

З рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Васильєв проти України» (заява № 11370/02) від 21 червня 2007 року вбачається, що перегляд справи не повинен розглядатися як замаскована апеляція, а сама лише можливість існування двох точок зору на предмет не є підставою для повторного розгляду справи.

Згідно ж із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже вказані рішення Європейського суду з прав людини суд касаційної інстанції застосовує у даній справі як джерело права.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Оскільки викладені у рішенні суду першої інстанції висновки відповідають обставинам справи, рішення суду ухвалене без порушення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не підлягає зміні або скасуванню.

3.6 Порядок та строк касаційного оскарження

Підстави касаційного оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій статті 389 ЦПК України, передбачені частиною другою цієї статті.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України,

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Бережного Олександра Володимировича, діючого від імені ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 11 листопада 2019 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Управдом-1» () судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 7 500 (сім тисяч п`ятсот гривень) грн. 00 коп..

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 27 червня 2022 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе