Постанова

Іменем України

20 грудня 2022 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/9889/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мазурик О. Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О. В., Кравець В. А.,

за участю секретаря Ратушного А. В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з питань безпосереднього виведення з ринку Публічного акціонерного товариства "БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ"

на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва

від 10 березня 2021 року

в складі судді Мальцева Д. О.

у цивільній справі №761/25812/19 Шевченківського районного суду м. Києва

за позовом ОСОБА_1 , правонаступниками якого є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,

до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства "БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ" Волкова Олександра Юрійовича,

третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб,

про визнання документа недійсним та зобов`язання вчинити дії

У С Т А Н О В И В:

В червні 2019 року ОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства "БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ" Волкова О. Ю. (далі - Уповноважена особа ФГВФО (Фонд) на здійснення ліквідації ПАТ "БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ"), в якому з урахуванням заяви про зміну предмета позову, просив:

визнати, що підпис від імені ОСОБА_1 у банківському касовому документі - у графі "підпис отримувача" в оригіналі заяви на видачу готівки №5512822 від 22.04.2016 ПАТ "Банк Михайлівський" виконано іншою особою;

визнати банківський касовий документ - заяву на видачу готівки №5512822 від 22.04.2016 ПАТ "Банк Михайлівський" - неналежним доказом в одержанні коштів позивачем від відповідача в сумі 160 000,00 грн;

визнати ОСОБА_1 кредитором ПАТ "Банк Михайлівський" щодо залишків на поточному рахунку № НОМЕР_1 , який відкрито на підставі договору банківського рахунку №980-007-000000936 від 29.05.205, кредиторської заборгованості на загальну суму 160 000,00 грн станом на 22.04.2016.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачем було відкрито поточний рахунок на підставі Договору банківського рахунку від 29.05.2015, укладеного між ОСОБА_1 ПАТ «Банк Михайлівський». Згідно довідки про стан рахунку, 21.04.2016 вклад та відсотки були повернуті, перераховані на рахунок, а на наступний день 22.04.2016 здійснено видачу готівки з поточного рахунку в сумі 160 000 грн, згідно заяви на видачу готівки №55122822 від 22.04.2016.

Позивач, посилаючись на те, що грошові кошти за вкладом він не отримував, підпис на заяві про видачу готівки не його, змушений був звернутися до суду з даним позовом.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 17 лютого 2021 року замінено позивача ОСОБА_1 на його правонаступників ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 10 березня 2021 року позов задоволено частково.

Визнано банківський касовий документ №5512822 від 22.04,2016 ПАТ «Банк Михайлівський» неналежним доказом в одержанні коштів позивачем від відповідача у сумі 160 000,00 грн.

Визнано ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , як спадкоємців ОСОБА_1 , кредиторами ПАТ «Банк Михайлівський» щодо залишків на поточному рахунку № НОМЕР_1 , який відкрито па підставі договору банківського рахунку №980-007-000000936 від 29.05.2015 кредиторської заборгованості на загальну суму 160 000,00 грн, станом на 22.04.2016.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 06 липня 2022 року відмовлено відповідачу в задоволенні заяви про перегляд заочного рішення.

Не погоджуючись із заочним рішенням суду, відповідач подав до суду апеляційну скаргу, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права та без повного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

В обґрунтування апеляційної скарги вказував, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позову в частині визнання заяви на видачу готівки неналежним доказом в одержанні коштів, з огляду на висновок судової почеркознавчої експертизи, в якому зазначено лише про ймовірність невідповідності підпису ОСОБА_1 на заяві про видачу готівки.

Судом невірно застосовано норми матеріального права та не враховано, що у ПАТ "БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ" було розпочато процедуру ліквідації, що в свою чергу унеможливлює стягнення коштів в будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Вважав, що за таких обставин позивачем обрано невірний спосіб захисту, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

За наведених обставин, просив заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10.03.2021 скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

Представник правонаступників позивача ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - ОСОБА_4 в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив залишити без задоволення.

Відповідач, належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання свого представника не направив.

Третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання свого представника не направив.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників відповідача та третьої особи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника правонаступників позивача ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 29 травня 2015 року ОСОБА_1 відкрито поточний рахунок № НОМЕР_1 на підставі договору банківського рахунку №980-007-000000936 від 29.05.2015, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ "БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ". Предметом даного договору є передача ОСОБА_1 банку грошових коштів, які банк приймає на депозитний рахунок на умовах цього договору грошові кошти на користь позивача.

22 квітня 2016 року до ПАТ "БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ" подано заяву про видачу готівки №5512822 з поточного рахунку у розмірі 160 000,00 грн.

В цей же день - 22.04.2016 з поточного рахунку № НОМЕР_1 знято 160 000,00 грн, що підтверджується довідкою про стан рахунку, виданою 16.02.2017 ПАТ "БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ".

01 березня 2017 року та 13 березня 2017 року ОСОБА_1 звертався до Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ "БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ" Волкова О. Ю. із заявами про службове розслідування кримінально-злочинного діяння, скоєно співробітниками банку, в яких зазначив, що він не звертався 22.04.2016 до банку з метою отримання коштів.

08 червня 2017 року ФГВФО листом повідомив ОСОБА_1 про те, що Фонд не відповідає за дії або бездіяльність органів управління і органів контролю ПАТ «Банк «Михайлівський», а також його працівників, до запровадження тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду.

Судом також встановлено, що згідно висновку експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру України від 11.01.2020 №17-3/2039 «підпис від імені ОСОБА_1 у графі «Підпис отримувача» заяви на видачу готівки №5512822 від 22.04.2016 виконаний ймовірно не ОСОБА_1 , а іншою особою».

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі рішення Правління Національного банку України (далі - НБУ) від 23.05.2016 №14/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 23.05.2016 прийнято рішення №812 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку». Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» призначено Ірклієнка Юрія Петровича. 13.06.2016 виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення №991, відповідно до якого продовжено строки тимчасової адміністрації у ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» з 23.06.2016 до 22.07.2016.

Відповідно до рішення Правління НБУ від 12 липня 2016 року №124-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 12 липня 2016 року №1213, «Про початок процедури ліквідації ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» та делегування повноважень ліквідатора банку», згідно з яким розпочато процедуру ліквідації ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» з 13 липня 2016 року до 12 липня 2018 року включно.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду №1702 від 01.09.2016 змінено уповноважену особу Фонду, якій делегувалися повноваження ліквідатора ПАТ "БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ", та такі повноваження делегувалися Волкову Олександру Юрійовичу.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду №1758 від 21.06.2018 продовжено строки здійснення процедури ліквідації ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» на два роки з 13 липня 2018 року до 12 липня 2020 року включно. Продовжити провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу організації процедур ліквідації неплатоспроможних банків департаменту управління активами Волкову Олександру Юрійовичу строком на два роки з 13.07.2018 по 12.07.2020 включно повноваження ліквідатора ПАТ « БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ».

ОСОБА_3. звертаючись до суду з даним позовом, відповідачем визначив Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ" Волкова О. Ю.

Відповідно до частини першої статті 3 і пункту 8 частини другої статті 4 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон) Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків, у випадках, встановлених цим Законом

З дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення (частина перша статті 36 Закону).

В п. 1 ч. 2 ст. 37 Закону визначено, що Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку.

З моменту введення у банку тимчасової адміністрації Фонд набуває повноважень органів управління та контролю банку, який зберігає свою правосуб`єктність юридичної особи та є самостійним суб`єктом господарювання до завершення процедури його ліквідації та внесення запису про це до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Тому у цивільному спорі щодо неналежності виконання банком зобов`язань за договором банківського вкладу після початку процедури виведення Фондом банку з ринку належним відповідачем є банк, а не Фонд.

Уповноважена особа Фонду - це працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку (пункт 17 частини першої статті 2 Закону).

Уповноважена особа Фонду діє від імені банку в межах повноважень Фонду (частина третя статті 37 Закону).

Уповноважена особа Фонду у своїй діяльності підзвітна Фонду, який несе відповідальність за дії уповноваженої особи Фонду щодо процедури виведення неплатоспроможного банку з ринку (частина восьма статті 35 Закону).

Відповідно до ч. 1 ст. 47 ЦПК України, здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи.

Юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника (частина третя статті 58 ЦПК України).

Оскільки Уповноважена особа Фонду є працівником Фонду та діє від імені банку в межах повноважень Фонду, така особа у цивільному процесі за позовом до банку може виступати представником банку та не має самостійної процесуальної дієздатності. Тому до Уповноваженої особи Фонду вимоги позивача звернені бути не можуть.

Саме така правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 22 серпня 2018 року у справі №559/1777/15-ц.

Дану правову позицію підтримала і Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 28.11.2018 у справі №383/2/17, не зайшовши підстав для відступу від неї.

Крім того,Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28.11.2018 у справі №383/2/17 вказала на те, що у цивільному процесі уповноважена особа Фонду є неналежним відповідачем у справах як за позовом до Фонду, працівником якого є ця особа, так і за позовом до банку, від імені якого в межах повноважень Фонду вона діє.

Все вищевказане дає підстави для висновку про те, що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, розглянувши позовні вимоги до неналежного відповідача - уповноваженої особи Фонду.

За змістом статті 51 ЦПК України належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом.

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного право уповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача.

Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

У постанові Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі №756/2298/18 зазначено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється у порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

У даній справі, звернувшись до суду з позовом до Уповноваженої особи Фонду, з урахуванням заяви про зміну предмета позову, ОСОБА_1 , окрім іншого, посилався на те, що є необхідність визнання його кредитором ПАТ "БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ", оскільки останній знаходиться в стадії ліквідації.

Також вказував, що Фондом йому частково виплачено грошові кошти в межах граничного розміру відшкодування (200 000,00 грн), а саме в сумі 86 573,71 грн, тобто не в повному розмірі. У зв'язку з частковою оплатою Фондом йому коштів у сумі 86 573,71 грн, вважав, що в майбутньому сума до виплати Фондом складатиме 113 426,29 грн (20000,00-86 573,71), тобто сума грошових коштів, яка підлягає виплаті у відповідності до вимог Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Разом з тим, оскільки саме Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом (частина перша статті 26 Закону), а вкладник має право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладом за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладом (частина друга вказаної статті), належним відповідачем за позовними вимогами щодо права на виплату гарантованої державою суми такого відшкодування є Фонд.

Як вбачається зі змісту позовних вимог та вимог заяви про зміну предмета позову, позивач не пред'являв позовних вимог до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та останнього не було залучено до участі у справі в якості співвідповідача.

У даній справі, позивач пред`явив позов до неналежного відповідача, а тому висновок суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог є помилковим.

Згідно із частиною першою статті 376 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Згідно із частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частин першої-другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що за подання апеляційної скарги, відповідачем згідно платіжного доручення №5084 від 21.11.2022 сплачено судовий збір в сумі 2 305,20 грн.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову, то на користь Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з питань безпосереднього виведення з ринку Публічного акціонерного товариства "БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ" в рівних частках з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підлягає стягненню судовий збір в сумі 2 305,20 грн, по 1 152,60 грн з кожної.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з питань безпосереднього виведення з ринку Публічного акціонерного товариства "БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ" - задовольнити.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 березня 2021 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рівних частинах на користь Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з питань безпосереднього виведення з ринку Публічного акціонерного товариства "БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ" судовий збір в сумі 2 305 (дві тисячі триста п'ять) грн 20 коп., по 1 152 (одна тисяча сто п'ятдесят дві) грн 10 коп. з кожної.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови складено 20 грудня 2022 року.

Головуючий О. Ф. Мазурик

Судді О. В. Желепа

В. А. Кравець