Справа № 214/7523/21
2/214/580/22
У Х В А Л А

Іменем України

про відмову у відкритті провадження по справі

14 лютого 2022 року м. Кривий Ріг

Суддя Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Ткаченко А.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Єфіменка Дениса Олеговича про зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить суд: зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Єфіменка Д.О. винести постанову про зняття арешту з рахунку на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , рахунок IBAN НОМЕР_2 , відкритого в АТ «Альфа Банк»; стягнути з відповідача 908 грн. 00 коп. судового збору.

Відповідно до ч.1 ст.187 ЦПК України, суд відкриває провадження у справі за позовною заявою за відсутності підстав для залишення її без руху, повернення чи відмови у відкритті провадження.

Однак, ознайомившись з позовною заявою та долученими до неї матеріалами, суд приходить до висновку про необхідність відмови у відкритті провадження з наступних підстав.

Відповідно до ст.55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до положень ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Дослідженням змісту позовної заяви та доданих до неї матеріалів встановлено, на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Єфіменка Д.О. перебуває виконавче провадження №64900602 з примусового виконання виконавчого напису №28664, виданого 25 лютого 2021 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СОНАТІ» заборгованості в розмірі 16 120 грн. 00 коп. В рамках виконавчого провадження приватним виконавцем винесено постанову від 07 травня 2021 року про звернення стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 , яка офіційно працює та отримує дохід у вигляді заробітної плати в ТОВ «ЕПІЦЕНТР К». У виконавчому провадженні також була винесена постанова про арешт коштів боржника. Про існування постанови ОСОБА_1 дізналася лише при надходженні її за місцем роботи. Дізнавшись про накладення арешту на її рахунок для зарахування заробітної плати, позивач звернувся до приватного виконавця із заявою про зняття арешту з рахунку, так як даний рахунок призначені для виплати заробітної плати, але у знятті арешту приватний виконавець їй відмовив. У зв`язку з цим, вважаючи відмову безпідставною та протиправною, позивач змушена просити суд зобов`язати приватного виконавця скасувати арешт, накладений на її рахунок, в судовому порядку.

Таким чином, фактично предмет спору стосується оскарження дій приватного виконавця в рамках виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого документа, виданого нотаріусом.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено перелік виконавчих документів, на підставі яких рішення підлягають примусовому виконанню. Серед них є виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках, зокрема, на підставі судових рішень, а також виконавчі написи нотаріусів (пункти 1 і 3 зазначеної частини).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, що полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Відповідно до ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (ч.1 ст.74). Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом (ч.2 ст.74).

Тобто, юрисдикція спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби залежить від типу виконавчого документа, на підставі якого було відкрите виконавче провадження, а також суб`єктів їх видання.

Порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, вчинених під час виконання судового рішення, ухваленого у цивільній справі, визначений у розділі VII ЦПК України (ст.ст.447-453).

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.287 КАС України, Учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Отже, за правилами адміністративного судочинства оскаржуються рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, вчинені під час виконання ухвалених в адміністративній справі судових рішень, а також виконавчих документів, виданих іншими, ніж суд, органами та посадовими особами, оскільки закон не встановлює для такого оскарження іншого порядку судового оскарження.

В рамках даної справи позивач оскаржує дії приватного виконавця щодо накладення арешту на її банківський рахунок, призначений для зарахування заробітної плати, в рамках виконання виконавчого документа, виданого нотаріусом, тобто не судового рішення у цивільній справі, а виконавчого документа, виданого в позасудовому порядку.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, суддя при вирішенні питання про відкриття провадження по справі відмовляє у такому відкритті.

З огляду на те, що позивач пред`явила позов стосовно оскарження дій приватного виконавця з виконання виконавчого документа виконавчого напису, виданого нотаріусом, а не судом, суд приходить до висновку про підвідомчість даного спору адміністративному суду. Оскільки встановлені судом обставини виключають можливість розгляду даної позовної заяви в порядку цивільного судочинства, тому у відкритті провадження слід відмовити на підставі п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України.

Аналогічної позиції щодо підвідомчості такого характеру спорів адміністративним судам дотримується Велика Палата Верховного Суду згідно з правовою позицією, викладеною в постанові від 02 жовтня 2019 року у справі №346/79/17 (провадження №14-471цс19). Близьких за змістом висновків Велика Палата Верховного Суду дійшла у постановах від 14 березня 2018 року (справа № 213/2012/16), від 14 листопада 2018 року (справа № 161/15523/17), від 20 березня 2019 року (справа № 821/197/18/4440/16).

При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити позивачеві, що розгляд заявлених нею вимог в розрізі з предметом спору має здійснюватися в порядку адміністративного судочинства шляхом звернення до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

Керуючись ст.ст.186 ч.1 п.1, 260, 261, 353-355 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У відкритті провадження по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Єфіменка Дениса Олеговича про зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження у справі разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами повернути позивачеві.

Копію позовної заяви залишити в матеріалах цивільної справи.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга протягом 15 днів з дня її підписання безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя А.В. Ткаченко