ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8666/22 Справа № 191/2957/21 Суддя у 1-й інстанції - Прижигалінська Т.В. Суддя у 2-й інстанції - Зайцева С. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2022 року місто Дніпро Дніпропетровської області

Єдиний унікальний номер 191/2957/21

Номер провадження 22-ц/803/8666/22

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого: Зайцевої С.А.

суддів: Биліни Т.І., Максюти Ж.І.

за участю секретаря: Паромової О.О.

учасники справи :

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі Дніпропетровської області з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 вересня 2022 року головуючого судді Прижигалінської Т.В. зі складанням повного тексту судового рішення 28 вересня 2022 року по цивільній справі про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої злочином -

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди,завданої злочином, мотивуючи вимоги тим, що 09 червня 2021 року ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_2 було звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_2 закрито, його цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишено без розгляду.

Зазначав, що окрім матеріальної шкоди йому спричинена й моральна, яка виразилася в перенесенні ним фізичного болю, переживання емоційного стресу, який супроводжувався почуттям розгубленості, тривоги, безпомічності, страху за своє здоров`я, а головне за своє життя. В результаті отриманих тілесних ушкоджень він мав проходити обстеження у лікарів впродовж тижня, а після проходження певного етапу лікування ще неодноразово звертався до невролога, адже і на сьогодні страждає від періодичної болі голови. Йому було призначено відповідне лікування, за яке він поніс значні фінансові витрати. Крім того, йому було рекомендовано подальше лікування у невролога та проходження КТ. Станом на сьогоднішній день лікування продовжується, адже прояви нанесених тілесних ушкоджень в область голови продовжують впливати на його самопочуття. Внаслідок злочинних дій відповідача йому було спричинено матеріальну та моральну шкоди. Просив стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду у зв`язку з лікуванням в сумі 10 418, 24 грн та моральну шкоду в сумі 50 000 грн .

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 вересня 2022 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу,представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Мантула О.С. просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити повністю,рішення суду першої інстанції залишити без змін. Відзив мотивований тим,що фактично в апеляційній скарзі позивачем висловлюється незадоволення прийнятим рішенням,без посилання на конкретні положення законодавства. Суду не надано належних та допустимих доказів наявності в діях відповідача ОСОБА_2 всіх складових цивільно-правової відповідальності,а саме не встановлено його вини в заподіянні шкоди,не доведено розміру завданої шкоди,не встановлено причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача. У зв`язку з недоведеністю вимог ,суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні позову .

У судове засідання апеляційного суду позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Красюк І.В. , відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Мантула О.С. не з`явилися,належним чином були повідомлені про дату, час і місце розгляду справи (а.с.87-90).

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача адвокат Мантула О.С.просив апеляційний розгляд провести за його відсутністю (а.с.95).

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 19 грудня 2022 року було задоволено клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Красюка І.В. про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення « EasyCon «. Зі змісту ухвали вбачається ,що представника позивача було повідомлено про те , що ризики технічної неможливості участі в відеоконференції поза межами приміщення суду,переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву (а.с.92).

21 грудня 2022 року від адвоката Красюка І.В. надійшла заява про перенесення розгляду справи ,у зв`язку з тим,що 21 грудня 2022 року о 12.20 год. йому як представнику позивача зателефонувала мати позивача ОСОБА_3 з мобільного телефону і повідомила ,що її син ОСОБА_1 позивач по справі , проходить лікування і немає змоги з`явитися своєчасно до апеляційного суду і повідомити суд особисто, але ж ОСОБА_1 наполягає прийняти участь у розгляді апеляційної скарги та надати суду свої пояснення (а.с.96).

У судовому засіданні під час розгляду справи було встановлено відсутність адвоката Красюка І.В. , за вказаною ним офіційною електронною адресою, в мережі для з`єднання в режимі відеоконференції .

Апеляційний суд ,при розгляді заяви представника позивача адвоката Красюка І.В., про перенесення розгляду справи , враховує, що перелічені в заяві підстави для перенесення розгляду справи документально не підтверджені. Крім того, закон створює рівні умови для осіб, що володіють правом звернення до суду, зобов`язавши суд повідомляти цих осіб про час і місце розгляду справи. Суд прийняв вичерпні заходи для повідомлення учасників справи про день та час розгляду справи, забезпечивши можливість з`явитися до суду і захистити свої права. Між тим, з урахуванням належного повідомлення всіх учасників справи про дату,час і місце розгляду справи,в тому числі і позивача , суд апеляційної інстанції не вбачає перешкод для розгляду справи (ч.2 ст.372 ЦПК України ),а тому залишив клопотанням представника позивача без задоволення .

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року , ратифікована Україною 17 липня 1997 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті шостої даної Конвенції (§ 66, § 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі Смірнова проти України).

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи ,фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось (ч.2 ст.247 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону судове рішення не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що суду не надано належних та допустимих доказів наявності в діях відповідача всіх складових цивільно-правової відповідальності, а саме, не встановлено його вини в заподіянні шкоди, не доведено розміру завданої шкоди, не встановлено причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача. Надані позивачем копії квитанцій та висновок діагностичного центру комп`ютерної томографії підтверджують лише факт придбання медичних препаратів та проходження позивачем медичної процедури; не надано належних та допустимих доказів того, що придбання саме цих медичних препаратів та необхідність проходження даної медичної процедури пов`язані з спричиненням позивачеві тілесних ушкоджень при вказаних подіях.

З таким висновком суду повністю не можна погодитись, виходячи з наступного.

Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, відповідно до положень ч.1 ст.376 ЦПК України є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (ч.1 ст. 376 ЦПК України).

Вирішуючи спір по суті і ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову ,суд апеляційної інстанції виходить з наступного .

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

З матеріалів справи вбачається,що ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 червня 2021 року ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, кримінальне провадження № 0000874 від 24 квітня 2018 року за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального проступку ,передбаченого ч.2 ст.125 КК України закрито, цивільний позов ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишено без розгляду.

Зі змісту вказаної ухвали вбачається, що згідно обвинувального акту ОСОБА_2 01 травня 2018 року приблизно о 14 год 00 хв , перебуваючи біля багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_1 , в ході раптової лайки, яка виникла на побутовому ґрунті, маючи раптово виниклий умисел, спрямований на заподіяння ОСОБА_1 , який щойно вийшов з будинку на вулицю, умисно наніс потерпілому ОСОБА_1 один удар правою рукою в область лівого вуха, після чого поштовхом руками в передню поверхню грудної клітки, повалив потерпілого на асфальтну поверхню, обличчям донизу, й сівши на лежачого потерпілого ОСОБА_1 наніс не менше двох ударів руками стисненими в кулаки в область голови та верхніх кінцівок. Після чого, продовжуючи свої злочинні дії, з метою заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_2 підвівся з лежачого потерпілого та наніс ОСОБА_1 ще не менше трьох ударів взутими ногами в область нижніх кінцівок.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 282 від 30 липня 2018 року внаслідок злочинних дій ОСОБА_2 , потерпілому ОСОБА_1 , спричинені тілесні ушкодження у вигляді: струсу головного мозку, забою м`яких тканин волосистої ділянки голови, синця лівої вушної скойки, у своїй сукупності відповідають категорії легких тілесних ушкоджень, з короткочасним розладом здоров`я. Решта тілесних ушкоджень у вигляді: садна шкіри заднє-зовнішньої поверхні правого ліктьового суглобу; переривчастого смуго подібного садна шкіри заднє-зовнішньої поверхні верхньої та середньої третин правого передпліччя; саден шкіри передньої поверхні правої гомілки в верхній, середній і нижній третинах, саден шкіри передньої поверхні лівої гомілки в верхній і середній третинах, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Дії ОСОБА_2 кваліфіковано за ч.2 ст. 125 КК України, а саме, умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 червня 2021 року обвинуваченому роз`яснені наслідки застосування ст. 49 КК України, а саме, що дана обставина не є реабілітуючою підставою звільнення від кримінальної відповідальності та не звільняє обвинуваченого від обов`язку відшкодування в порядку цивільного судочинства завданої внаслідок злочину шкоди (а.с.13-16) .

Згідно з копій квитанцій та товарного чеку № 3209 від 08 травня 2018 року в аптеках були придбані медичні препарати на відповідні суми (а.с.7-8,10-12 ) .

Згідно з листа діагностичного центру комп`ютерної томографії «Євро Сервіс Україна» № 20150 від 13 жовтня 2018 року ОСОБА_1 проведено комп`ютерну томографію головного мозку та вказаний висновок: КТ-картина рубцово-кістозних змін скронево-потиличних часток зліва, який не є діагнозом та потребує подальшої консультації з лікарем (а.с.9) .

Щодо позовних вимог про відшкодування майнової шкоди суд апеляційної інстанції зазначає .

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Загальні підстави відповідальності за завдану шкоду передбачені статтею 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Частиною першою статті 1177 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

При цьому, нормами КПК України не передбачено вирішення цивільного позову в кримінальному провадженні під час закриття провадження у справі.

Разом з тим, звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності не є реабілітуючою підставою, а тому в такому разі потерпілий не позбавлений можливості звернутися до суду з позовом про відшкодування заподіяної злочином шкоди в порядку цивільного судочинства.

Відповідний висновок виклав Верховний Суд в постановах від 19 листопада 2019 року у справі № 345/2618/16-к, провадження № 51-1491км19, від 17 листопада 2020 року у справі №333/6733/16-к, провадження № 51-4179км20, ухвалах від 02 грудня 2020 року у справі №509/4247/17, провадження №51-5696ск20, від 27 січня 2021 року у справі №140/1547/15-к, провадження №51-336ск21, від 19 березня 2021 року у справі №451/1380/17, провадження №51-1253ск21.

Встановлено, що ОСОБА_2 своїми умисними діями скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 125 КК України, а на підставі ухвали Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 червня 2021 року його звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку ,передбаченого ч.2 ст.125 КК України , на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності ; кримінальне провадження закрито.

Обґрунтовуючи наявність майнової шкоди у розмірі 10 418,24 грн , яка підлягає стягненню з відповідача , ОСОБА_1 посилався на завдання йому тілесних ушкоджень в результаті яких він змушений був придбавати лікарські засоби, проходити лікування.

На підтвердження позовної вимоги про наявність підстав для відшкодування майнової шкоди, позивач надав копії чеків про придбання ліків ( а. с. 7-8,10-12 ).

Відповідно до статей 12, 76, 77 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проте,апеляційний суд зазначає про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення майнової шкоди, оскільки подані ним докази, зокрема чеки на придбання медичних препаратів, самі по собі не є належними доказами у справі. При цьому відсутність у матеріалах справи медичної картки позивача та рецептів з призначеними медичними препаратами, виключає можливість суду перевірити надані позивачем чеки на предмет відповідності призначеному йому лікуванню.

В матеріалах справи відсутні медичні документи, зокрема, виписки з медичної картки, довідки, рецепти, призначення, які б підтверджували, що лікарі дійсно призначали саме ті ліки, які зазначені в чеках, для лікування ОСОБА_1 , їх дозування та тривалість курсу лікування.

При цьому, з наданих позивачем копій чеків вбачається придбання ліків різного призначення, проте, будь-яких належних доказів на підтвердження необхідності та доцільності застосування придбаних ліків відповідними рекомендаціями та призначеннями лікарів не надано.

В оцінці дотримання норм процесуального права щодо оцінки зібраних у справі доказів, суд апеляційної інстанції враховує , що неподання стороною позивача належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог є підставою для вмотивованого висновку про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, адже саме зазначені позивачем обставини не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Отже,на підставі досліджених доказів,суд апеляційної інстанції ,дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про відшкодування майнової шкоди,оскільки позивач не надав суду належних і достатніх доказів на підтвердження понесених витрат у зв`язку з лікуванням.

Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди.

За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно з частиною першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У пунктах 3, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Тобто, суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

У рішенні від 12 липня 2007 року у справі «Stankov v. Bulgaria» Європейський суд з прав людини зазначив, що оцінка моральної шкоди, за своїм характером, є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом.

Чинне законодавство не містить методики чи способів обчислення моральної шкоди, та при оцінці розміру відшкодування моральної шкоди необхідно враховувати, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю та спокою особи, а будь-яка компенсація моральної школи не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

У зв`язку з чим суд апеляційної інстанції вважає за необхідне визначати такий розмір з урахуванням вимог статей 23, 1167 ЦК України.

Позивач просив стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 50 000 грн (а.с.5), яка виразилась в душевних стражданнях внаслідок отримання тілесних ушкоджень в результаті неправомірних дій ОСОБА_2 ,які відбулися 01 травня 2018 року .

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд апеляційної інстанції ,виходить із власного переконання, враховуючи факт завдання позивачу саме легких тілесних ушкоджень, ступінь вини відповідача , характер та обсяг душевних страждань позивача, поведінку відповідача та тривалість завданої позивачу моральної шкоди, дійшов висновку, з урахуванням вимог розумності,виваженості і справедливості, що сума у розмірі 30 000 грн є належним способом відновлення прав позивача.

В іншій частині позовних вимог слід відмовити. Доводи апеляційної скарги повністю дублюють позовні вимоги позивача та їм надана відповідна правова оцінка. Аргументи відзиву не є слушними,оскільки з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов`язок спростування презумпції вини шляхом доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу.

Враховуючи ухвалення оскаржуваного рішення внаслідок неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, таке рішення відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову згідно із вищенаведеного мотивування.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

У зв`язку з чим судом апеляційної інстанції надане обґрунтування рішення саме за конкретними обставинами справи та аргументами сторін, які мають правове значення для вирішення спору.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, та його позовні вимоги піддягають частковому задоволенню на суму 30 000 грн , з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 450,82 грн та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 676,23 грн.

Керуючись ст.ст. 374,376,381,382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 вересня 2022 року скасувати повністю та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди,завданої злочином - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , моральну шкоду, завдану злочином, у розмірі 30 000 (тридцять тисяч) грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 на користь держави судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 450 (чотириста п`ятдесят) грн 82 коп. та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 676 (шістсот сімдесят шість) грн 23 коп.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст. 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складений 26 грудня 2022 року .

Судді: