ЄУН 193/914/22
Провадження № 2/193/370/22
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
21 грудня 2022 року сел. Софіївка
Софіївський районний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді Шумської О.В.
за участю секретаря Мельникової Т.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , третя особа Приватний нотаріус Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кот Л.І., про визнання майна особистою приватною власністю,-
встановив:
Від шлюбу з відповідачем ОСОБА_3 спільних дітей не мали. З ОСОБА_4 вони прожили разом однією сім`єю, як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу до дня його смерті, ІНФОРМАЦІЯ_1 . За час спільного проживання з ОСОБА_4 , як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу мають дітей - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
06 листопада 1987 року позивач за власні кошти купила житловий будинок АДРЕСА_1 . В даному житловому будинку стали проживати позивач та члени її родини: цивільний чоловік ОСОБА_4 , діти ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 де і були зареєстровані. З дня смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач стала проживати в житловому будинку одна, діти ще раніше створили власні сім`ї і стали проживати окремо. 13 травня 1994 року шлюб між позивачем та ОСОБА_3 було розірвано.
17 жовтня 2022 року позивач звернулася до ОСОБА_9 ,приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області з заявою, щодо посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , але приватний нотаріус Кот Л.І. винесла Постанову про відмову у вчиненні дії тому, що житловий будинок був придбаний 06.11.1987 році ОСОБА_1 , яка на той час була у шлюбі з гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку є неможливим, оскільки, згідно ст. 60-65 Сімейного кодексу України та пп. 4.2, 4.3 Глави 1 «Основні правила посвідчення правочинів» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого Наказом № 296/5 від 22.02.2012 року «При посвідченні правочинів, щодо розпорядження спільним майном подружжя, якщо документ, що посвідчує право власності, оформлений на ім`я одного з подружжя, нотаріус вимагає письмову згоду іншого з подружжя. Справжність підпису другого з подружжя на заяві про таку згоду має бути нотаріально засвідчена та розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно набуте за час шлюбу», отже відповідно до пункту 1 частини 1 статті 49 Закону України «Про нотаріат» вчинення такої дії суперечить законодавству України.
Син ОСОБА_7 на прохання позивача поїхав до ОСОБА_3 за місцем проживання у Волинську область та просив надати нотаріально завірену згоду на продаж належного позивачці будинку але відповідач не дав такої згоди пояснивши тим, що підозрює якусь аферу.
Житловий будинок АДРЕСА_1 загальною площею 67.50 кв.м., житловою площею 40,70 кв.м., розташований на приватизований нею земельній ділянці площею 0,15 га.
Позивачка просить визнати за нею право особистої приватної власності на житловий будинок АДРЕСА_2 , вартістю відповідно довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 04.10.2022 року 154 069 гривень 26 копійок, придбаний 06 листопада 1987 року за договором купівлі-продажу посвідченим державним нотаріусом Софіївської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області № 882 від 21.04.2008 року, зареєстрованого ОКП «Софіївське бюро технічної інвентаризації», номер запису 71-365 в книзі: 3.
Позивачка подала заяву, в якій просить слухати справу в її відсутності. Позовні вимоги підтримаує та просить задовільнити.
Відповідач в судове засідання не з`явився.Був належним чином повідомлений.
Учасники справи в судове засідання не з`явились, а відтак відповідно до вимог ч. 2ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Справа розглядалась в порядку заочного провадження.
Суд, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.
Одруження з відповідачем виявилось невдалим. Фактично між ними шлюбні відносини припинились з весни 1963 року після того як відповідача призвали на строкову службу в Радянську армію.
Після його демобілізації з армії сторони уже не проживали разом тому, що позивач стала проживати однією сім`єю, як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 . Від шлюбу з відповідачем ОСОБА_3 спільних дітей не мали.
З ОСОБА_4 позивач прожила разом однією сім`єю, як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу до дня його смерті, ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_1 виданим 01 серпня 2012 року Відділом ДРАЦС Софіївського районного управління юстиції у Дніпропетровські області.
За час спільного проживання з ОСОБА_4 , як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу мають дітей - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується повторним свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_2 виданим 12 жовтня 2022 року Софіївським відділом ДРАЦС у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південо-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), актовий запис № 45(а.с.10), ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується повторним свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_3 виданим 12 жовтня 2022 року Софіївським відділом ДРАЦС у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південо-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро),актовий запис № 44(а.с.11), та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується повторним свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_4 виданим 12 жовтня 2022 року Софіївським відділом ДРАЦС у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південо-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), актовий запис № 5(а.с.12).
06 листопада 1987 року позивач за власні кошти купила за договором купівлі-продажу посвідченим державним нотаріусом Софіївської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області № 882 житловий будинок АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі продажу від 06.11.1987 р.(а.с.13-14); витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 21.04.2008 року, номер запису 71-365 в книзі: 3(а.с.15). В даному житловому будинку стали проживати позивач та члени її родини: цивільний чоловік ОСОБА_4 , діти ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 де і були зареєстровані. З дня смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 позвач стала проживати в житловому будинку одна, діти ще раніше створили власні сім`ї і стали проживати окремо.
13 травня 1994 року шлюб між позивачем та ОСОБА_3 було розірвано, що підтверджується повторним свідоцтвом про розірвання шлюбу Серії НОМЕР_5 виданим 12 жовтня 2022 року Софіївським відділом ДРАЦС у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південо-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро). Актовий запис № 43(а.с.9).
Зі змісту нормативних положень глав 7 та 8 СК України власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном.
Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зістаттею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і особа не зобов`язана доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя.
Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17.
При цьому належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи нормустатті 60 СК Українита визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.
Статтею 57 СК України визначено перелік видів особистої приватної власності одного з подружжя та підстави її набуття. За змістом вказаної статті особистою приватною власністю дружини, чоловіка, серед іншого, є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.
В пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя`роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.
Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.
Відповідно сам по собі факт придбання спірного майна за час шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до положень ч.1ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що оскільки відповідач з часу розірвання шлюбу не звертався до суду про поділ спільного майна подружжя, зокрема спірного будинку, не проживав в ньому разом з позивачкою, а тому суд вважає, що житловий будинок АДРЕСА_1 , придбаний позивачем за її особисті кошти, а тому є визначені законом підстави для задоволення позову.
Керуючись ст.ст.259,263-265,273,280,354,355 ЦПК України, суд, -
у х в а л и в :
Позов ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , третя особа Приватний нотаріус Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кот Л.І., про визнання майна особистою приватною власністю- задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на житловий будинок АДРЕСА_2 , вартістю відповідно довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 04.10.2022 року 154 069 гривень 26 копійок, придбаний 06 листопада 1987 року за договором купівлі-продажу посвідченим державним нотаріусом Софіївської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області № 882 від 21.04.2008 року, зареєстрованого ОКП «Софіївське бюро технічної інвентаризації», номер запису 71-365 в книзі: 3.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасники справи, яким повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, мають право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом 30 днів, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи. Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку. Апеляційна скарга на рішення може бути подана безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя: О.В.Шумська