Справа № 131/79/22
Провадження № 2/131/197/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.06.2022 м. Іллінці

Іллінецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Балтака Д.О.,

розглянувши в судовому засіданні у порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження без фіксації судового процесу технічними засобами в м. Іллінці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю органу опіки та піклування - служби у справах дітей Вінницької міської ради про позбавлення батьківських прав,

встановив:

У січні 2022 р. до Іллінецького районного суду Вінницької області звернулася ОСОБА_1 із позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав. Позов обґрунтований тим, що вона являюся рідною сестрою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 по лінії матері - ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позивач, зазначила, що фактично з моменту смерті їх матері, а саме з листопада 2021 року брат постійно проживає разом із нею, та вона самостійно займається його вихованням, утриманням, лікуванням, навчанням та піклується про його фізичний та духовний розвиток. Жодних із вищевказаних дій не проводить його батько - відповідач по справі ОСОБА_2 та він повністю припинив спілкування із сином ОСОБА_3 та перестав виконувати свої батьківські обов`язки по відношенню до нього, не займається його вихованням, не відвідує, не цікавиться його навчанням, а також не надає матеріальної допомоги на утримання сина і взагалі не цікавиться його життям, окрім того ОСОБА_2 свідомо відмовився від виховання та утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , підтвердивши зазначене заявою посвідченою 23 грудня 2021 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Лукашенко В.Б., а тому на підставі викладеного ОСОБА_1 просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , внаслідок ухилення його від виконання своїх батьківських обов`язків по його вихованню.

Ухвалою Іллінецького районного суду Вінницької області від 20 січня 2022 р. відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами загального позовного провадження.

Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Діденко Н.П. в судове засідання не з`явилися, проте подали до суду заяву, якою свої позовні вимоги підтримали та просять їх задовольнити.

Представник органу опіки та піклування - служби у справах дітей Вінницької міської ради в судове засідання не з`явився, подав до суду відзив в яким позов підтримує у повному обсязі та просить суд розгляду справу за відсутності останнього.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, надавши суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає повністю та не заперечує, щодо їх задоволення.

При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, врегульовані Сімейним кодексом України.

Так, судом установлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого 09 грудня 2008 року виконавчим комітетом Жорницької сільської ради Іллінецького району Вінницької області батьками (а.с.9) батьками ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_2 та ОСОБА_4

ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 54 роки померла ОСОБА_4 , зазначене підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 виданим 22 жовтня 2021 року Іллінецьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вінницькому районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Хмельницький (а.с.8).

Зі змісту довідки № 313 виданої 24 грудня 2021 року ОСОБА_1 виконавчим комітетом Іллінецької міської ради про проживання без реєстрації місця проживання (а.с.11) вбачається що її брат ОСОБА_3 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , однак проживає разом із сім`єю ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_2 .

Довідкою виданою директором КЗ «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 22 Вінницької міської ради» Галиною Розторгуєвою № 431 від 28.12.2021 року (а.с. 12) та довідкою КП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» від 24 грудня 2021 року (а.с.13) підтверджується той факт, що ОСОБА_2 участі у вихованні та лікуванні ОСОБА_3 не бере та не надає матеріальної допомоги на його утримання.

Окрім того, змістом заяви ОСОБА_2 від 23.12.2021 р., посвідченої приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Лукащенко В.Б. підтверджується той факт, що ОСОБА_2 свідомо відмовився від виховання та утримання свого неповнолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.14).

У змісті висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітнього ОСОБА_3 наданого виконавчим комітетом Вінницької міської ради від 25.04.2022 р. № 01/00/011/ НОМЕР_3 вбачається, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 є доцільним та відповідає інтересам дитини (а.с. 39-40).

З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність та допустимість кожного письмового доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позов слід задовільнити з наступних підстав.

Змістом частини 3 статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до частини 8 статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Згідно частини 2 статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Положеннями статей 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини; на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини; батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язанні виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно із частинами 2, 4 статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною 1 статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини 1 статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини. Тлумачення пункту 2 частини 1 статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Змістом пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» визначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

При цьому згідно роз`яснень, які містяться у пункту 16 даної постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 р. № 3 ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Статтею 3 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 р. передбачено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, чергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до статті 6 Конвенції, держави-учасниці визнають, що кожна дитина має невід`ємне право на життя. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини.

Держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від усіх форм зловживань, відсутності піклування з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину (стаття 19 Конвенції).

При цьому позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, в зв`язку з чим у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати.

У статті 9 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 р. встановлено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізував Європейський Суд з прав людини, практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і частини 4 статті 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права.

Так, ухвалюючи рішення у справі «М.С. проти України» від 11 липня 2017 р. (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

В рішенні у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року ЄСПЛ наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Положеннями статі 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. У відповідності до частини 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

В свою чергу, відповідач будь-яких заперечень по суті позовних вимог суду не надав, своєї участі у судових засіданнях не забезпечив, що додатково підтверджує небажання приймати участь у житті своєї дитини. За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки зібрані у справі докази свідчать про те, що відповідач, протягом тривалого часу не приділяє належної уваги розвитку своєму сину та свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків по його вихованню, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, не спілкується із дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення та не створює умов для отримання належної освіти, від матеріального забезпечення ухиляється натомість, установлено, що всі необхідні умови для належного фізичного та духовного розвитку дитини створено позивачем.

Така поведінка відповідача свідчить про умисність ухилення його від виконання вказаних обов`язків, оскільки відповідач свідомо самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, тому суд вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 відповідатиме інтересам дитини.

Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що відповідно до статті 169 СК України, відповідач, у разі зміни поведінки, способу життя та обставин, що були підставою для позбавлення його батьківських прав, має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, оскільки підтверджуються наявними у матеріалах справи письмовими доказами, а отже є такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо вирішення питання про судові витрати, суд виходить з наступного.

Позивачем при зверненні до суду з даним позовом було сплачено 992,40 грн. судового збору, при цьому, вона просить суд залишити судові витрати за нею, тому суд дійшов висновку про залишення судових витрат за ОСОБА_1 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 148, 150, 155, 164-166 СК України, ст.ст. 10, 12, 76, 81, 141, 263-265, 280-281 ЦПК України, постановою Пленуму ВСУ від 30.03.2007 р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», суд -

ухвалив:

Позов задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 батьківських прав відносно його сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судові витрати у вигляді судового збору за подання позовної заяви у розмірі 992,40 (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 коп.) грн. залишити за позивачем.

Копію цього рішення невідкладно надіслати сторонам.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_3

Відповідач: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП невідомий, адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_4 .

Орган опіки та піклування - служба у справах дітей Вінницької міської ради, адреса місця знаходження: 21100, м. Вінниця вул. Соборна, 59.

Суддя: