Справа № 473/1413/22
РІШЕННЯ

іменем України

"29" грудня 2022 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючої - судді Ротар М.М., при секретарі - Лукіянчиній Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вознесенську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Дослідне господарство «Зорі над Бугом» Інституту захисту рослин Національної академії аграрних наук України» про стягнення суми нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та інших пов`язаних виплат

встановив

в червні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ДП «Дослідне господарство «Зорі над Бугом» Інституту захисту рослин Національної академії аграрних наук України» про стягнення заробітної платиу розмірі 41409,77 грн., стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 191598,18 грн., стягнення компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати у розмірі 7921,63 грн., стягнення моральної шкоди у розмірі 50 000 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що перебувала з відповідачем в трудових відносинах до 09.12.2021 року, працювала на посаді головного бухгалтера.

Посилаючись на те, що відповідач на час звільнення не провів розрахунок по заробітній платі, з затримкою було видано трудову книжку, спричинено моральну шкоду яка виражається в порушенні права на своєчасне одержання винагороди за працю, звільнена з роботи у зв`язку з упередженим ставленням до неї нового керівника підприємства, впродовж тривалого проміжку часу було погіршення матеріального становища позивача, що вимагало зусиль для організації свого життя та пошуку коштів для забезпечення власного існування. ,

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду від 28.06.2022 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі, справу призначено до судового засідання в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

22.07.2022 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідач частково визнає позовні вимоги, а саме в частині невиплаченої заробітної плати. Однак вважають, що розмір моральної шкоди значно завищений.

04 листопада 2022 року від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, від неї на адресу суду надійшла заява, в якій вона просила розглядати справу у її відсутності. Позовні вимоги підтримує у вигляді, що були викладені в заяві про збільшення позовних вимог від 04 листопада 2022 року, а саме просить суду стягнути середній заробіток за весь час затримки розрахунку 329894 грн., компенсацію втрати частини доходу 12423,86 грн. та в порядку відшкодування моральної шкоди 100000 грн. Що стосується позовної вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі, то оскільки відповідачем заборгованість в розмірі 26344,38 грн. була повністю погашена, то позивачем вказані вимоги не підтримуються.

В судове засідання представник відповідача Державного підприємства «Дослідне господарство «Зорі над Бугом» Інституту захисту рослин Національної академії аграрних наук України» не з`явився, на адресу суду надіслав заяву, в якій просив розгляд справи здійснювати без участі представника.

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до наступного.

В судовому засіданні було встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебувала в трудових відносинах з відповідачем, працювала на посаді головного бухгалтера та 09.12.2021 року була звільнена на підставі п.1 ст.36 КЗпП України за згодою сторін.

Стаття 43 Конституції України гарантує, що кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ст. ст. 47, 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

В судовому засіданні було встановлено, що в день звільнення 09.12.2021 року відповідач не здійснив виплату позивачу заробітної плати за грудень. В той же час відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених та утриманих доходів на 1-4 квартал 2021 року відповідач нарахував до виплати позивачу в грудні 2021 року 56990,19 грн.

При цьому було встановлено, що відповідач частково виплатив позивачу заборгованість за грудень 2021 року в розмірі 5580,42 грн. - в лютому 2022 року та в березні 2022 року 10000 грн.

Також в судовому засіданні було встановлено, що заборгованість по заробітній платі в розмірі 26344,38 грн. була виплачена позивачу 28.10.2022 року та 01.11.2022 року.

Згідно з ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Отже, закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що належать йому; у разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок).

Відповідно до п. 5 розд. ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку є середньоденна заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період, а після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Судом встановлено, що середньоденна заробітна плата позивача складає 1440,58 грн. (22548,11 грн. за жовтень 2021 року + 37956,58 грн. листопад 2021 року : 42 робочі дні). Період затримки розрахунку 229 робочих днів, з 10.12.2021 року по 01.11.2022 рік, від так середній заробіток за час затримки розрахунку становить 329894,61 грн.

Однак, 26 червня 2019 року Велика Палата Верховного Суду ухвалила постанову у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18), в якій відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням №6-113цс16. ВП Верховного Суду прийшла до висновку, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Тому ці критерії можуть визначатися судом під час розгляду конкретної справи з урахуванням установлених у ній обставин.

В зв`язку з цим, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

-розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором.

-період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

-ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника.

-інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Суд вважає, що метою, яка закладена законодавцем у зміст процедури відшкодування, передбаченої ст. 117 КЗпП, є компенсація працівникові майнових витрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Саме виходячи із природи такого відшкодування, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.

Отже, враховуючи розмір заборгованості по заробітній платі на день звільнення позивача, яка становила 56990,19 грн. та яка була частково виплачена в лютому 2022 року та березні 2022 року і при цьому остаточний її розмір на день звернення до суду становив 41409,77 грн., суд, виходячи з принципу пропорційності, вважає належним і достатнім способом захисту порушених прав позивача стягнення на його користь 60 000 гривень, як середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Сума компенсації втрати частини доходу, яку відповідач зобов`язаний сплатити на користь позивача у зв`язку з порушенням строків виплати складає 12423,86 грн. (56990,19 грн. (сума нарахованого доходу) х 101,3% (індекс інфляції у січні 2022 року) х 101,6% (індекс інфляції у лютому 2022 року) х 104,5% (індекс інфляції у березні 2022 року) х 103,1% (індекс інфляції у квітні 2022 року) х 102,7% (індекс інфляції у травні 2022 року) х 103,1% 9індекс інфляції у липні 2022 року) х 101,1 % (індекс інфляції у серпні 2022 року) х 101,9% (індекс інфляції у вересні 2022 року) = 69414,05 грн. (сума доходу з врахуванням компенсації).

Згідно з статтею 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Обґрунтовуючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 100 000 грн. 00 коп. позивач зазначив, що в результаті протиправних дій відповідача щодо неї вона зазнала душевних страждань, так як не виплата їй заробітної плати суттєвим чином вплинула на ритм її життя, що призвело до стресу.

Оцінивши доводи позивача про завдання моральної шкоди та враховуючи усі докази по справі суд приходить до висновку, що позивачу неправомірними діями відповідача завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї.

Вирішуючи питання про розмір завданої моральної шкоди суд виходить із того, що на цей час не існує якогось сталого алгоритму визначення розміру моральної шкоди, але виходячи з характеру правопорушення і його наслідків для ОСОБА_1 тривалість її страждань і переживань, беззаперечної зміни укладу її життя, оцінивши усі чинники завданої моральної шкоди, виходячи із морально-правових імперативів справедливості, розумності й добросовісності суд приходить до висновку, що з Державного підприємства «Дослідне господарство «Зорі над Бугом» Інституту захисту рослин Національної академії аграрних наук України» на користь ОСОБА_1 слід стягнути 5 000 грн. у якості відшкодування моральної шкоди.

За змістом ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

При зверненні до суду позивачем сплачений судовий збір в розмірі 6164 грн. 99 коп., розмір задоволених позовних вимог становить 18% за такого з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 1109,70 гривні.

Оскільки позивач при зверненні до суду був звільнений від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення заборгованості по заробітній платі, то в такому випадку з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 992,40 грн.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76 - 82, 141, 258, 259, 263 - 265, 268, 430 ЦПК України, суд,

ухвалив

Позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Дослідне господарство «Зорі над Бугом» Інституту захисту рослин Національної академії аграрних наук України» про стягнення суми нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та інших пов`язаних виплат задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Дослідне господарство «Зорі над Бугом» Інституту захисту рослин Національної академії аграрних наук України» (адреса місцезнаходження: 56564 Миколаївська область, Вознесенський район, с. Яструбинове, вул. Центральна, 4, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 09.12.2021 року по 01.11.2022 року в розмірі 60 000 гривень, компенсацію втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати у розмірі 12423,86 гривень, в рахунок відшкодування моральної шкоди 5 000 гривень.

Стягнути з Державного підприємства «Дослідне господарство «Зорі над Бугом» Інституту захисту рослин Національної академії аграрних наук України» (адреса місцезнаходження: 56564 Миколаївська область, Вознесенський район, с. Яструбинове, вул. Центральна, 4, ) на користь ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 1109,70 гривні. .

Стягнути з Державного підприємства «Дослідне господарство «Зорі над Бугом» Інституту захисту рослин Національної академії аграрних наук України» (адреса місцезнаходження: 56564 Миколаївська область, Вознесенський район, с. Яструбинове, вул. Центральна, 4, ) на користь держави судовий збір в розмірі 992,40 грн. 80 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку та подано апеляційну скаргу до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: М.М. Ротар