Справа № 308/1963/22
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 червня 2022 року місто Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: головуючого - судді Фазикош О.В., за участі секретаря Химинець О.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Ужгороді, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ОНЛАЙН ФІНАНС", треті особи без самостійних вимог: Приватний виконавець Виконавчого округу Закарпатської області Лукеча Олександр Васильович та Приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,
Відповідно до ч. 6 ст. 268 ЦПК України 16.06.2022 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 21.06.2022 року.
Позивач, ОСОБА_1 , вернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовною заявою до відповідача ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ОНЛАЙН ФІНАНС", треті особи без самостійних вимог: Приватний виконавець Виконавчого округу Закарпатської області Лукеча Олександр Васильович та Приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
Позивач зазначає, що про існування оскаржуваного виконавчого напису він дізнався отримавши від виконавця поштою копію Постанови про відкриття виконавчого провадження. Вважає виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню з наступних підстав:
Позивач вказує на те, що виконавчий напис про стягнення заборгованості за нотаріально не засвідченим кредитним договором має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню.
При цьому ОСОБА_1 , посилається на положення ст. 129-1 Конституції України, ст. 18 ЦПК України судові рішення, п. 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 "Про судове рішення в адміністративній справі», Постанову № 662, якою були внесені зміни до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ № 1172. У позовній заяві містяться посилання на рішенням Європейського суду , правові висновки Великої Палати Верховного суду.
Позивач вказує на порушення ст. 88, 89 Закону України «Про нотаріат», 3.1., 3.4. та інших норм Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України - умов безспірності заборгованості та передчасність її стягнення.
ОСОБА_1 , вказує на те, що нотаріус був зобов`язаний відмовити у вчиненні Виконавчого напису, оскільки: відповідно до вищезазначеного кредитні договори станом на дату вчинення виконавчого напису не входять до переліку безспірних вимог (п.1); Відповідачем не могло бути надано доказів згоди, або навіть факту повідомлення Позивача про існування заборгованості; Нотаріусу не було подано оригінал кредитного договору, оскільки Позивач його не підписував, відсутній підписаний Сторонами оригінал, подані нотаріусу документи не відповідали законодавству України; Відповідач не міг надати виписку з банківського рахунку Позивача, а довідка складена кредитором не може вважатись випискою з рахунку Позивача.
Позивач, мотивуючи позовні вимоги, посилається на положення ч.3 ст. 47 , ст. ст. 87 ,88,89 Закону України «Про нотаріат» , Главу 16 «Вчинення виконавчих написів» Розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, зареєстрованого наказом Міністерства Юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172.
Позивач вказує на те, що паперова копія електронного документа не є його оригіналом, вчинення напису на копії договору законодавством не передбачено. Недотримання письмової форми кредитного договору, невизначеність розміру процентів та неустойки з відповідними правовими наслідками. Відсутність оригіналу договору.
Щодо кредитного договору, відносно якого було вчинено виконавчий напис нотаріуса, позивач зазначає, що законом передбачена нікчемність кредитних договорів, укладених без додержання письмової форми.
Позивач звертає увагу на те, що згідно з ч. 1, 4 ст. 7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис". Оригінал електронного документа повинен давати змогу довести його цілісність та справжність у порядку, визначеному законодавством.
За твердженням позивача, відповідачем не могло бути надано Нотаріусу оригіналу Кредитного договору в електронній формі з визначеними істотними умовами кредитування, дослідження якого надало б Нотаріусу та Суду змогу ідентифікувати підписувачів документів та підтвердити цілісність і незмінність їх даних (змісту) в частині істотних умов договору. Надана Відповідачем Нотаріусу паперова копія електронного документа без електронних цифрових підписів ОБОХ Сторін У ДАТУ ЇХ ПІДПИСАННЯ НЕ Є ОРИГІНАЛОМ кредитного договору і не є належним, допустимим, достовірним та достатнім доказом безспірності заборгованості, тому що Нотаріус не міг перевірити достовірність та незмінність змісту, що згідно з ч. 5 ст. 100 ЦПК України має наслідком відхилення копії цього електронного доказу.
У позовній заяві вказано на те, що враховуючи зазначене та відсутність у Позивача електронного цифрового підпису, Кредитний Договір у даному випадку не був підписаний, у зв`язку з чим Нотаріусу не можливо достовірно встановити умови, на яких він був укладений. Позивач не визнає нарахованих комісій, процентів та неустойки, оскільки не погоджував їх розміру, власного екземпляру договору у момент його укладення не отримував. Договір є таким, що не прирівнюється до договорів, укладених у письмовій формі та в силу приписів статті 1055 Цивільного кодексу України, кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним в силу закону і не створює правових наслідків.
ОСОБА_1 , зазначає, що з Відповідачем (Стягувачем) ніяких кредитних договорів не укладав, якщо вважати, що Відповідач набув право вимоги від іншого кредитора ("ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА"), у такому випадку має місце прострочення кредитора та недоведеність переходу права вимоги. Оскільки закон покладає на нового кредитора обов`язок повідомлення боржника про відступлення права вимоги та звільняє боржника від обов`язку виконання зобов`язання, сплати процентів та неустойки за період прострочення кредитора.
Позивач вказує на те, що у випадку електронного договору, копія якого не видається стороні під підпис у момент його укладення, неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.
Також позивач звертає увагу на те, що кредитор має право нарахування Позичальнику процентів та неустойки виключно в межах строку кредитування, а після його закінчення має право на стягнення сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України. Позивач заперечує проти нарахованих Стягувачем сум, насамперед процентів та неустойки, які не були погоджені у письмовій формі і взагалі не були доведені до мого відома Стягувачем.
ОСОБА_1 , зазначає, що оскаржуваному виконавчому написі строк, за який проводиться стягнення заборгованості, визначений поза межами строку кредитування. Позивач не визнає заявленої заборгованості і, оскільки був позбавлений будь-якої можливості заявити такі заперечення раніше, викладає їх у цьому позові. Відтак, позивач вказує на те, що виконавчий напис підлягає скасуванню і через спірність заборгованості, і через порушення вимог законодавства щодо підстав та порядку його вчинення.
У зв`язку із тим, що виконання ухвали витребувані документи до суду не надходили, повторно судом було постановлено та направлено ухвали про витребування документів від 20 квітня 2022 та 19.05.2022.
На виконання ухвали, на електронну адресу Ужгородського міськрайонного суду, 06.06.2022 від відповідача надійшла заява про долученя доказів.
При цьому відповідач зазначає, що кредитний договір № 158508426 від 24.02.2020 укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» (далі -Товариство) та ОСОБА_1 у формі електронного документу з використанням електронного підпису та одноразового ідентифікатора, тому доказами підписання договору є довідка щодо дій позичальника в Інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога». Позивач ознайомившись з усіма істотними умовами оферти надав згоду шляхом направлення повідомлення Товариству, яке підписується відповідно до абзацу 2 статті 12 Закону України «Про електронну комерцію, а саме: шляхом введення у спеціальному полі під Акцептом, який містить усі істотні умови Договору, Одноразового ідентифікатору, який відповідає вимогам п. З ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» та натиснення іконки «відправити/підписати». Зазначений ідентифікатор згенерований Товариством в Інформаційно-телекомунікаційній системі та був надісланий Позивачу в СМС-повідомленні.
Відповідач зазначає, що одноразовий персональний ідентифікатор було направлено Позивачу на номер мобільного телефону вказаний ним в Заявці на отримання грошових коштів, одноразовий персональний ідентифікатор було введено Позивачем у відповідне поле в інформаційно- телекомунікаційній системі Товариства. Вчинення Позивачем вказаних вище дій і зміна даних в системі Товариства є проставленням електронного підпису в Електронному Договорі Одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».
Окрім того, відповідач зазначає, що доказами накладеннями електронного підпису з одноразовим ідентифікатором є Довідка щодо дій позичальника в Інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога», в якій вказується зазначається особисті данні Позичальника, який він самостійно зазначив при поданні заявки на отримання грошових коштів в кредит, час: подання заявки на кредит, відправлення договору позичальнику, підписання договору та перерахування грошових коштів позичальнику.
Відповідач зазначає, що відповідно до п. 4.1 Договору невід`ємною частиною цього договору є «Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «Смарт» Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» (далі - «Правила»), Уклавши цей Договір, Позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, текст яких розміщений на Сайті Товариства: www.moneyveo.ua.
За твердженням відповідача, позивач особисто обрав для себе суму кредиту, строк кредитування та мав змогу ознайомитися з умовами Договору перед його підписанням.
На виконання ухвали суду відповідні документи не надійшли від Київського обласного державного нотаріального архіву та від приватного нотаріуса.
Позивач в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомялвся належним чином, подав заяву про розгляд справи за його відсутності.
Відповідач в судове засідання не зявився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомляв. Відзиву на позовну заяву від відповідачів до суду не надходив.
Треті особи без самостійних вимог:
Приватний виконавець Виконавчого округу Закарпатської області Лукеча О.В.. в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без його участі.
Приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В., в судове засідання не з`явилася, про дату та час розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки не повідомляла, заяв не подавала.
Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений, не подав відзив і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Ураховуючи, що представник відповідача по справі у судове засідання не з`явився, відзив не подавав, а сторона позивача не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів.
Дослідивши матеріали справи, оцінюючи докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді справи в судовому процесі на засадах змагальності, як того вимагає ст.12 ЦПК України, та у відповідності з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та з ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА" в електронній формі шляхом ідентифікації останнього та використання ним електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором, укладено кредитний договір №158508426 від 24 лютого 2020 року, відповідно до умов якого позивачу надано кредит у розмірі 5100 грн. строком на 30 календарних днів.
27.02.2020 року укладено додаткову угоду між ОСОБА_1 та з ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "МАН1ВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА" до кредитного договору №158508426 від 24 лютого 2020 року про збільшення суми кредиту на суму 4000 грн. з 27.02.2020 року на строк дії договору.
29.02.2020 року укладено додаткову угоду між ОСОБА_1 та з ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА" до кредитного договору №158508426 від 24 лютого 2020 року про збільшення суми кредиту на суму 2900 грн. з 29.02.2020 року на строк дії договору
01.03.2020 року укладено додаткову угоду між ОСОБА_1 та з ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА" до кредитного договору №158508426 від 24 лютого 2020 року про збільшення суми кредиту на суму 1500 грн. з 01.03.2020 року на строк дії договору.
03.03.2020 року укладено додаткову угоду між ОСОБА_1 та з ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА" до кредитного договору №158508426 від 24 лютого 2020 року про збільшення суми кредиту на суму 1400 грн. з 03.03.2020 року на строк дії договору.
04.03.2020 року укладено додаткову угоду між ОСОБА_1 та з ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА" до кредитного договору №158508426 від 24 лютого 2020 року про збільшення суми кредиту на суму 900 грн. з 04.03.2020 року на строк дії договору.
07.03.2020 року укладено додаткову угоду між ОСОБА_1 та з ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА" до кредитного договору №158508426 від 24 лютого 2020 року про збільшення суми кредиту на суму 500 грн. з 07.03.2020 року на строк дії договору.
09.03.2020 року укладено додаткову угоду між ОСОБА_1 та з ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА" до кредитного договору №158508426 від 24 лютого 2020 року про збільшення суми кредиту на суму 500 грн. з 09.03.2020 року на строк дії договору.
10.03.2020 року укладено додаткову угоду між ОСОБА_1 та з ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА" до кредитного договору №158508426 від 24 лютого 2020 року про збільшення суми кредиту на суму 550 грн. з 10.03.2020 року на строк дії договору.
10.03.2020 року укладено додаткову угоду між ОСОБА_1 та з ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА" до кредитного договору №158508426 від 24 лютого 2020 року про збільшення суми кредиту на суму 400 грн. з 10.03.2020 року на строк дії договору.
13.03.2020 року укладено додаткову угоду між ОСОБА_1 та з ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА" до кредитного договору №158508426 від 24 лютого 2020 року про збільшення суми кредиту на суму 600 грн. з 13.03.2020 року на строк дії договору.
До вказаних додаткових угод додано графік розрахунків.
03.03.2020 року укладено додаткову угоду між ОСОБА_1 та з ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА" до кредитного договору №158508426 від 24 лютого 2020 року про те, що починаючи з 25.03.2020 року позичальник сплачує за користування кредитом 1,38 відсотка в день від суми кредиту за дисконтною процентною ставкою згідно додаткової угоди.
14.03.2020 року укладено додаткову угоду між ОСОБА_1 та з ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА" до кредитного договору №158508426 від 24 лютого 2020 року про те, що починаючи з 02.04.2020 року позичальник сплачує за користування кредитом 1,38 відсотка в день від суми кредиту за дисконтною процентною ставкою згідно додаткової угоди.
14.04.2020 року укладено додаткову угоду між ОСОБА_1 та з ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА" до кредитного договору №158508426 від 24 лютого 2020 року про те, що починаючи з 13.03.2020 року позичальник сплачує за користування кредитом 1,38 відсотка в день від суми кредиту за дисконтною процентною ставкою згідно додаткової угоди.
Згідно вказаного виконавчого напису:
Строк платежу за Кредитним договором 158508426 від 24 лютого 2020 року настав. Боржником допущено прострочення платежів.
Стягнення заборгованості проводиться за період з 16 квітня 2021 року по 12 травня 2021 року.
Сума заборгованості складає 50 641,02 (П`ятдесят тисяч шістсот сорок одна гривня 02 копійки), в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 18 348.53 (Вісімнадцять тисяч триста сорок вісім гривень 53 копійки);
прострочена заборгованість за комісією становить 0,00 (Нуль гривень. 00 копійок);
прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом становить 32 292,49 (Тридцять дві тисячі двісті дев`яносто дві гривні 49 копійок),
строкова заборгованість за сумою кредиту становить 0,00 (нуль гривень 00 копійок); строкова заборгованість за комісією становить 0,00 (Нуль гривень 00 копійок);
строкова заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом становить 0,00 (Нуль гривень 00 копійок);
строкова заборгованість за штрафами і ненями становить 0,00 (Нуль гривень 00 копійок)
За вчинення цього виконавчого напису нотаріусом на підставі статті 31 Закону України «Про нотаріат» стягнуто плати із Стягувала, в розмірі і 200,00 (Одна тисяча двісті гривень 00 копійок), які підлягають стягненню з Боржника на користь Стягувана.
Загальна сума, що підлягає стягненню - 51 841,02 (П`ятдесят одна тисяча вісімсот сорок одна іривня 02 копійки).
Виконавчий напис пред`явлено до примусового виконання.
Постановою приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Лучкеча О.В. від 29.07.2021 відкрито виконавче провадження №66315038.
Вказаним приватним нотаріусом винесено Постановою ВП№66315038 від 29.07.2022 про стягнення з боржника основної винагороди.
27.01.2022, приватним виконавцем винесено постану ВП №66315038 про арешт коштів боржника.
Відповідач вказує на те, що договір було укладено у електронній формі відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію», підпис позивача було згенеровано, як на підтвердження накладення електронного підпису з одноразовим ідентифікатором надає Довідку щодо дій позивача в Інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства з обмеженою відповідальність «Манівео швидка фінансова допомога».
Верховним Судом, в справі №561/77/19 від 16.12.2020 р., зазначено, що якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України.) Абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним у письмовій формі. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі».
Таким чином, електронна форма договору прирівнюється до письмової, проте з певними особливостями щодо укладення таких договорів. Сторони вільні обрати форму правочину, в тому числі електронну. Тож електронний договір не може бути визнаний недійсним виключно через те, що він має електронну форму.
Крім цього, відповідно до ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства чи за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Зазвичай електронні кредитні договори підписуються за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, у рідких випадках за допомогою аналога власноручного підпису.
Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №524/5556/19 від 12.01.2021 р. дійшов такого висновку: «Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами ».
Проаналізувавши зазначені постанови Верховного Суду, можна дійти висновку, що кредитодавець вправі надати доказ підписання договору, що міститься у іншому документі (ч. 13 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію»), навіть у разі відсутності відображення підпису в договорі. Такі дії є законними та свідчать про волевиявлення сторін на укладення договору, тож за таких обставин у суду немає підстав для визнання електронного кредитного договору недійсним.
Зважаючи на презумпцію правомірності правочину, закріплену в ст. 204 ЦК України, суд критично сприймає доводи позивача стосовно відсутності кредитних правовідносин між сторонами. Зі змісту оскаржуваного виконавчого напису вбачається, що відповідач, ТОВ "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс" у вказаних правовідносинах набув статус кредитора на підставі Договору факторингу від 05.08.2020 року.
З тексту виконавчого напису вбачається, що нотаріус керувався ст.ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 року № 1172.
Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.
Таким чином, із моменту прийняття цієї постанови і до 10 грудня 2014 року була чинною редакція Переліку, згідно якої стягнення кредитної заборгованості на підставі виконавчих написів було можливе тільки за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також звернення стягнення на заставлене майно (п. 1 Переліку).
10 грудня 2014 року набула чинності постанова Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», якою, зокрема, Перелік був доповнений новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», яким створено можливість вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями (п. 2 Переліку).
Відповідно до положень п. 10.2 постанови Пленуму ВАС України від 20.05.2013 № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі» визнання акту суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акту.
Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.
За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків.
Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає у посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує виникнення права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання безспірного зобов`язання боржником.
Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість боржника перед стягувачем.
Безспірність заборгованості боржника, у тому числі і внаслідок цивільно-правової відповідальності - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»).
Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої вимоги боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.
З огляду на наведене та виходячи з системного аналізу статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.
Тому суд, вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.
Вказане узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, наведеною у постанові від 27 березня 2019 року в справі №137/1666/16-ц.
Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.
За умовами кредитного договору №158508426 від 24.02.2020, строк на який надається кредит становить 30 календарних днів (п.1.2 Договору). Додатком до вказаного договору являється графік платежів, згідно якого повернення кредиту мало відбутися 25.03.2020 року у розмірі 6584 грн. 10 коп.
З приводу заборгованості кредитор у зобов`язанні - ТОВ "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс" звернувся до приватного нотаріусу Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна із заявою про вчинення виконавчого напису.
Зі змісту виконавчого напису вбачається, що стягнення заборгованості проводиться за період з 16.04.2021 по 12.05.2021 року.
Вчинення виконавчого напису нотаріусом регулюється ст.87,88 Закону України «Про нотаріат», постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, який набрав чинності 07 березня 2012 року.
Так, відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» від 02 вересня 1993 року для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Разом з тим, у відповідності до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 16 травня 2018 року по цивільній справі № 320/8269/15-ц, для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. У цій постанові також зазначено, що законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлює суд відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.
Підставою вчинення оскаржуваного виконавчого напису став кредитний договір від №158508426 від 24 лютого 2020 року з встановленим терміном кредитування - 30 днів. З додатковими угодами з встановленим терміном кредитування до 02.04.2020 року
Таким чином, строк кредитування сплив у квітні 2020 року. Тобто із закінченням строку кредитування у позичальника в будь-якому випадку виникає обов`язок повернути суму позики незалежно від пред`явлення вимоги Банком повернути всю заборгованість за договором, що відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 28.03.2018 року по справі 444/9519/12. Окрім того, Велика Палата Верховного Суду вказала на тому, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
З розрахунку заборгованості та виконавчого напису вбачається, що вся сума заборгованості нарахована та стягується за період з 16.04.2021 по 12.05.2021 року.
Таким чином, відсотки нараховані поза межами строку кредитування.
Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.
Відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.
Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»).
Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.
Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.
З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає у тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного.
Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи у частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.
Тому, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів.
Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити і зазначити у рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.
Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.
Наведена правова позиція сформована Верховним судом, яка викладена у постанові від 06 травня 2020 року по справі № 320/7932/16-ц.
Наведене вище свідчить про те, що нотаріус при вчиненні напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми ст. 88 Закону України «Про нотаріат».
Таким чином, при вчиненні нотаріального напису, нотаріус не перевірив безспірність заборгованості за кредитним договором.
Так само як відсутнє підтвердження того, що позивачу було повідомлено про укладення договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», копія якого міститься у вказаних документах.
Ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутності будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнання їх.
Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається шляхом надіслання стягувачем письмової вимоги боржнику про усунення порушень.
Документом, що підтверджує такий факт, є отримання боржником вимоги стягувача з підписом боржника про його отримання.
Згідно з частиною першої статті 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.
Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону «Про нотаріат»).
Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного суду України від 05.06.2017 року у справі №6-887цс17, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачам документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів; для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі,чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.
Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною.
В даному випадку, за твердженням позивача, його не було проінформовано про намір вчинити виконавчий напис як стягувачем, так і нотаріусом. Вказане відповідачем не спростоване, матеріали справи не містять підтвердження отримання божником повідомлення.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16 дійшла висновку про те, що для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі та чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц погодилася з висновками апеляційного суду про законність вчинення нотаріусом виконавчих написів, оскільки позивач у встановленому законом порядку не спростував належними і допустимими доказами того, що сума заборгованості за кредитним договором на дату вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису була іншою, ніж та, яка запропонована в ньому до стягнення; не надав доказів часткового чи повного погашення заборгованості.
Верховний Суд, у справі № 569/8884/17, скасовуючи рішення апеляційного суду та направляючи справу на новий розгляд виходив з того, що суд взагалі не надав жодної оцінки документам на підтвердження безспірності заборгованості, не перевірив факт надання стягувачем нотаріусу всіх необхідних документів, що підтверджують безспірність заборгованості, не перевірив дотримання нотаріусом при вчиненні виконавчого напису всіх вищезазначених вимог закону.
Відповідно до п. 3.2 безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. №1172.
Таким чином, заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо для вчинення виконавчого напису подані документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. №1172.
Пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, встановлено, що по кредитним договорам, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.
Оскільки безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору з боку боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, то і документи, які підтверджують її безспірність і на підставі яких нотаріус здійснює виконавчий напис, мають бути однозначними, беззаперечними та підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором саме в такому розмірі, тому за вказаних обставин, відсутні підстави вважати, що заборгованість була безспірною.
З матеріалів даної справи вбачається, що відповідачем не було надано суду доказів безспірності заборгованості, за наявності якої було б можливим вчинення виконавчого напису. Про безспірність заборгованості свідчити виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені відповідно до норм ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", а саме: платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо.
Крім цього, із матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні напису нотаріус отримував від позивача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед відповідачем є безспірними.
З наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, приймаючи до уваги те, що судом не встановлено факту отримання позивачем повідомлення вимоги про наявність такої заборгованості, яка була надана нотаріусу для вчинення нотаріального напису. Відповідачем не подано до суду належних та достовірних доказів щодо спростування доводів позивача в цій частині.
Відповідно до ст. ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Згідно положень що закріплені в ст. ст. 13, 76, 80, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України).
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що при винесенні спірного виконавчого напису не було дотримано умову для винесення напису, а саме вимогу щодо безспірності заборгованості, а відтак позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.
Статтею 141 ЦПК України визначено, що у разі задоволення позову судовий збір покладається на відповідача. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Таким , чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого позивачем судового збору що становить 992,40 грн. за подання позовної заяви та 496,20 грн. за подання заяви про забезпечення позову.
Відповідно до ч.7 ст.158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.
Керуючись ст. ст. 16, 18 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 13, 76, 80, 81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,
Позовну заяву ОСОБА_1 до ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ОНЛАЙН ФІНАНС", треті особи без самостійних вимог: Приватний виконавець Виконавчого округу Закарпатської області Лукеча Олександр Васильович та Приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - задовольнити.
Стягнути з відповідача ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ОНЛАЙН ФІНАНС", на користь позивача ОСОБА_1 , сплачений ним судовий збір, що становить 992,40 грн. за подання позовної заяви та 496,20 грн. за подання заяви про забезпечення позову.
Заходи забезпечення позову вжиті постановою ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09.02.2022 у справі продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.
Позивач (заявник): Позивач: ОСОБА_1 : АДРЕСА_2 Електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Треті особи які беруть участь у справі:
Приватний нотаріус: Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна : АДРЕСА_1.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду Фазикош О.В.