Постанова

Іменем України

15 червня 2022 року

м. Київ

справа № 398/2910/20

провадження № 61-934св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Державна казначейська служба України, Кіровоградська обласна прокуратура, Головне управління Національної поліції в Кіровоградській області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Державної казначейської служби України на рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 06 травня

2021 року у складі судді Терещенка Д. В. та постанову Кропивницького апеляційного суду від 18 листопада 2021 року у складі колегії суддів: Дуковського О. Л., Дьомич Л. М., Письменного О. А.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Державної казначейської служби України, Кіровоградської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області про відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Позов мотивовано тим, що 27 червня 2013 року, керуючи належним йому автомобілем, втратив свідомість та скоїв ДТП.

У зв`язку із тим, що ДТП відбулося за його участі, були внесені матеріали до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001202 від

28 червня 2013 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України.

26 березня 2014 року після проведення всіх слідчих дій, кримінальне провадження було закрито на підставі пункту 2 частини першої статті 284 КПК України, в зв`язку з його невинуватістю в скоєному.

Через два з половиною роки після ДТП, заступник прокурора Кіровоградської області Приходько В., скасував вказану постанову та доручив проведення досудового розслідування слідчим СУ ГУНП в Кіровоградській області.

04 лютого 2016 року йому було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статі 286 КК України, підписане старшим слідчим в особливо важливих справах відділу СУ ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_2., та погоджене прокурором у кримінальному провадженні прокурором відділу прокуратури Кіровоградської області Вергелесом В. В., у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0001202 від 28 червня

2013 року.

16 лютого 2016 року кримінальне провадження направлене до суду.

У подальшому, згідно вироку Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 04 березня 2019 року його було виправдано, у зв`язку із відсутністю в діях складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 16 вересня 2019 року вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 04 березня

2019 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 09 липня 2020 року залишено без змін вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 04 березня

2019 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 16 вересня

2019 року.

Вказував, що під слідством та судом, він перебував на протязі чотирьох років і п`яти місяців, тобто п`ятдесят три місяці, до 09 липня 2020 року.

Незаконним притягненням до кримінальної відповідальності та незаконним засудженням йому спричинена тяжка моральна шкода, так як він проживає в

м. Олександрія, працює головним соціальним інспектором управління соціального захисту населення Олександрійської РДА.

Притягненням його до кримінальної відповідальності була принижена честь та гідність, а також ділова репутація. Він зазнав душевних страждань в зв`язку з незаконністю дій слідчого ОСОБА_2 . Слідчий, за погодженням з прокуратурою області, повідомив йому завідомо незаконну підозру, звинувачуючи в скоєнні тяжкого злочину, за який, відповідно до санкції частини другої статті 286 КК України, передбачено покарання у виді позбавлення волі від 3 до 8 років. Він, пережив сильний психологічний стрес. Люди, які раніше його знали, стали обходити його стороною, по місту поповзли плітки, що він «убивця». Це також негативно позначилися на його здоров`ї та психічному стані. Чотири важкі роки він добивався справедливості, весь цей час знаходився в нервовому стані, який позбавляв його можливості нормального спілкування з близькими та оточуючими його людьми. Він відчував приниження, вимушений постійно відпрошуватися з роботи. Керівництво почало до нього гірше ставитися, дехто з колег совітував йому звільнитися з роботи, мотивуючи це тим, що його «все одно посадять». У нього порушився сон, апетит, майже весь час перебування під слідством та судами на протязі більше чотирьох років він знаходився в стресовому стані і жив на заспокійливих пігулках. Спричинену моральну шкоду оцінив в сумі 500 000,00 грн.

ОСОБА_1 просив стягнути з Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку з розрахункового рахунку Державної казначейської служби України, призначеного для відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду, на його користь відшкодування моральної шкоди в розмірі 500 000,00 грн, виплачений гонорар за час розгляду кримінального провадження в сумі 38 000,00 грн, а також витрати на правову допомогу в розмірі 10 000,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від

06 травня 2021 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку з розрахункового рахунку Державної казначейської служби України, призначеного для відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду, на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди в розмірі 319 000,00 грн, витрати на правову допомогу за час розгляду кримінального провадження в сумі 38 000,00 грн, а також витрати на правову допомогу в розмірі 10 000, 00 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Задовольняючи частково позов про відшкодування шкоди, суд першої інстанції послався на те, що в період з 04 лютого 2016 року, а саме з дня отримання повідомлення про підозру по 09 липня 2020 року (день ухвалення постанови Верховним Судом), позивач безпідставно притягувався до кримінальної відповідальності, а саме підозрювався та обвинувачувався у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 286 КК України.

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 18 листопада 2021 року апеляційну скаргу Державної казначейської служби України задоволено частково.

Рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 06 травня 2021 року в частині стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди - змінено.

Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку з розрахункового рахунку Державної казначейської служби України, призначеного для відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду, на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди - 260 400,00 грн.

В іншій частині рішення залишено без змін.

Змінюючи рішення суду в частині розміру відшкодування моральної шкоди, апеляційний суд виходив із того, що період перебування позивача під слідством та судом, судом першої інстанції визначено неправильно, оскільки позивач фактично перебував під слідством та судом в період з 04 лютого 2016 року по

16 вересня 2019 року, тобто 43 місяців та 12 днів.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

14 січня 2022 року Державна казначейська служба України через засоби поштового зв?язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, просить змінити рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 06 травня 2021 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від

18 листопада 2021 року, вказавши в резолютивній частині про стягнення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 .моральної шкоди та витрат на правову допомогу у справі та кримінальній справі.

Касаційна скарга мотивована тим, що не допускається стягнення моральної шкоди з Казначейства, оскільки це змінює встановлений законодавством порядок виплати відповідних коштів.

Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: застосування апеляційним судом в оскаржуваному рішенні норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 06 лютого 2019 року в справі № 199/6713/14-ц, постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року в справі

№ 910/23967/16 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Доводи інших учасників справи

20 квітня 2022 року ОСОБА_1 через засоби поштового зв?язку подав до Верховного Суду відзив, у якому просить змінити оскаржувані судові рішення, виключивши з резолютивної частини те, що кошти стягуються з розрахункового рахунку Державної казначейської служби України.

Рух касаційної скарги та матеріалів справи

Ухвалою Верховного Суду від 03 лютого 2022 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою скаргу Державної казначейської служби України на рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 06 травня 2021 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від

18 листопада 2021 року у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Кіровоградського районного суду Кіровоградської області.

Зупинено виконання рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 06 травня 2021 року та постанови Кропивницького апеляційного суду від 18 листопада 2021 рокудо закінчення його перегляду в касаційному порядку.

05 квітня 2022 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 06 червня 2022 року справу призначено до судового розгляду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов таких висновків.

Аргументи касаційної скарги зводяться до незгоди з рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 06 травня 2021 року та постановою Кропивницького апеляційного суду від 18 листопада 2021 року в частині, що стосується порядку стягнення моральної шкоди.

В інших частинах рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 06 травня 2021 року та постанова Кропивницького апеляційного суду від 18 листопада 2021 року не оскаржуються, а тому відповідно до правил частини першої статті 400 ЦПК України Верховним Судом не перевіряються.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції в оскаржуваній частині не відповідає.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Порядок відшкодування такої шкоди встановлюється законом (частина сьома статті 1176 ЦК України).

Таким спеціальним нормативно-правовим актом є Закон України від 01 грудня 1994 року № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон).

Статтею 1 Закону передбачено, що відповідно до положень цього закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок:

1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру

у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян;

2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу;

3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

У наведених у статті 1 Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в дохід держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; моральна шкода.

Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених Законом України від 01 грудня 1994 року № 266/94 ВР, виникає, зокрема, у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати (пункт 2 частини першої статті 2 цього Закону).

У справі, що переглядається, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, установивши, що ОСОБА_1 , внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, завдано моральної шкоди, зробив висновок про стягнення моральної шкоди з Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку з розрахункового рахунку Державної казначейської служби України, призначеного для відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду, на користь ОСОБА_1 .

Разом з цим, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, стягуючи моральну шкоду з Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку з розрахункового рахунку Державної казначейської служби України, призначеного для відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду, не звернув уваги на таке.

Відповідно до статті 2 ЦК України учасником спірних правовідносин у справі про відшкодування шкоди за рахунок держави на підставі статті 1174 ЦК України є держава Україна, а тому вона має бути відповідачем.

Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року №460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Такими органами у цій справі є Міністерство внутрішніх справ України (дії посадової особи якого призвели до безспірного стягнення коштів) та Державна казначейська служба України (яка відповідно до законодавства є органом, який здійснює повернення коштів з державного бюджету). Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивні частини судових рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання коштів (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19 червня 2018 року в справі

№ 910/23967/16).

На вказані обставини суд апеляційної інстанції уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди безпосередньо з Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку з розрахункового рахунку Державної казначейської служби України, призначеного для відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

За таких обставин, оскаржувана постанова Кропивницького апеляційного суду від 18 листопада 2021 року підлягає зміні в частині стягнення не з Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку з розрахункового рахунку Державної казначейської служби України, призначеного для відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду, а безпосередньо з Державного бюджету України.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Частинами першою, третьою статті 412 ЦПК України встановлено, що підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухваленням нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 415, 416, 418, 419, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державної казначейської служби України задовольнити частково.

Постанову Кропивницького апеляційного суду від 18 листопада 2021 року в частині порядку стягнення моральної шкоди змінити, виклавши її резолютивну частину в такій редакції: «Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 компенсації моральної шкоди в розмірі 260 400,00 грн».

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: С. Ю. Бурлаков
А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко
В. М. Коротун