Справа № 716/883/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.06.2022 Заставнівський районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді - Пухарєвої О.В.

за участю секретаря - Кульки О.М.,

представника позивачки ОСОБА_1 ,

представниці відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Заставна в режимі відео конференції цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до приватного підприємства «Західний Буг» про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом зобов`язання повернути земельну ділянку,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою до ПП «Західний Буг» про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом зобов`язання повернути земельну ділянку.

В обґрунтування позову посилається на те, що ОСОБА_4 на підставі розпорядження Заставнівської РДА від 04.12.2006 № 507р є власником земельної ділянки, розміром 2,13 га, яка розташована на території Звенячинської сільської ради Заставнівського району Чернівецької області за кадастровим номером :01:003:0084, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю та інформацією з Державного земельного кадастру про земельну ділянку серії ЯА №423070 від 10.01.2007.

В кінці березня 2021 вона дізналася від державного реєстратора про існування договору оренди її земельної ділянки за кадастровим номером :01:003:0084, який укладений між нею - ОСОБА_3 та ПП «Західний Буг» 16.03.2021. Звернувшись до ПП «Західний Буг» про надання інформації щодо вищевказаного договору, працівники підприємства надали їй копію договору. Ознайомившись із ним, вона виявила, що в ньому міститься підпис, однак здійснений не нею, оскільки особисто такого договору не укладала та доручення на його укладання нікому не надавала.

У зв`язку із наведеним просить усунути їй як власнику, перешкоди у користуванні земельною ділянкою площею 2.13 га за кадастровим номером :01:003:0084 шляхом зобов`язання ПП «Західний Буг» повернути ОСОБА_3 вказану земельну ділянку. Також скасувати державну реєстрацію Договору оренди землі від 16.03.2021, укладеного між ОСОБА_3 та ПП «Західний Буг» та зареєстрований 16.03.2021 державним реєстратором Кострижівської селищної ради Чернівецького району Чернівецької області Берковською Оленою Степанівно на земельну ділянку площею 2,13 га за кадастровим номером :01:003:0084.

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 позов підтримав повністю, обґрунтував вищенаведеним.

Представник відповідача адвокат адвокатського об`єднання «Галицька правнича група» Боровець М.М. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, оскільки вважав, що вони є безпідставними та недоведеними. Посилався на те, що заперечення позивачкою факту вчинення правочину, а саме не підписання нею оспорюваного договору має доводитися висновком експертизи, а не показаннями свідка. Проте на час розгляду справи судово-почеркознавча експертиза не була проведена, відповідно висновок про те, що підпис в договорі оренди землі вчинений не позивачкою відсутній. У зв`язку з цим просив суд відмовити у задоволенні позову.

Свідок ОСОБА_5 повідомила суду, що являється донькою позивачки. Пояснила, що належна її матері земельна ділянка до березня 2021 року перебувала в оренді за договором, укладеним з ТзОВ «Хрещатик-Агро». Проте, правонаступник ПП «Західний Буг» затримував виплату орендної плати. Для вияснення цих обставин вона приїхала на підприємство в середині березня 2021 року. Працівниця підприємства запропонувала перерахувати матері заборгованість на банківську

картку і для оформлення цього питання надала їй листки паперу, які вона підписала не читаючи змісту. Вона не усвідомлювала, що підписує договір оренди, оскільки працівниця ПП «Західний Буг» ввела її в оману.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, показання свідка, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 423070, виданого 10.01.2007, ОСОБА_3 , яка проживає в с.Звенячин Заставнівського району Чернівецької області є власником земельної ділянки площею 2,13 га, кадастровий номер :01:003:0084, що розташована на території Звенячинської сільської ради Заставнівського району Чернівецької області. Цільове призначення (використання) земельної ділянки - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.12).

16.03.2021 між позивачкою ОСОБА_3 та відповідачем Приватним Підприємством «Західний Буг» укладено договір оренди №92 земельної ділянки кадастровий номер :01:003:0084 загальною площею 2,1249 га (а.с.15). Право оренди земельної ділянки зареєстровано в Державному реєстрі речових прав не нерухоме майно 25.03.2021 згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за №57287905 ( а.с.158).

Відповідно до п. 7 договору сторони узгодили, що договір укладено на 7 (сім) років, починаючи з дати укладення цього договору та діє до 16.03.2028.

Відповідно до вимог ч.4 ст. 124 ЗК України (в редакції чинній на дату виникнення спірних правовідносин) передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Відповідно до статті 1 ЗУ "Про оренду землі" оренда землі -це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно зі статтею 13 ЗУ "Про оренду землі" (в редакції чинній на дату виникнення спірних правовідносин) договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе.

За приписами ч.1 ст.398 ЦК України право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом.

За ст.93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

За частиною 5 ст.6 ЗУ «Про оренду землі» (на час виникнення спірних правовідносин) право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).

Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети.

Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.

Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на

паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.

У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.

Частиною другою статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено, оскільки фактично його не існує .

У випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним, шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірного договору у мотивувальній частині судового рішення (правовий висновок ВП ВС у постанові від 16.06.2020 у справі №145/2047/16-ц).

Згідно з ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або користувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків.

Так, звертаючись з позовом про усунення перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом її повернення, скасування рішення про державну реєстрацію договору оренди, сторона позивачки стверджувала, що договору оренди землі з відповідачем не укладала і не підписувала, волевиявлення та наміру на його укладення не мала, інших осіб на вчинення правочинів щодо належної їй земельної ділянки не уповноважувала.

Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція полягає в тому, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, якщо презумпція правомірності договору не спростована, всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Згідно вимог ЦПК України учасники справи мають передбачені процесуальним законом права і обов`язки.

Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач для відхилення його заперечень проти позову.

У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати та несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку із їх недоведеністю.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України).

Згідно ч.1-2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або

відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України).

За приписами ч.1-2 ст.102 ЦПК України визначено, що висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.

З огляду на предмет і підстави заявленого ОСОБА_3 позову твердження позивачки про те, що підпис у договорі оренди виконано не нею, а іншою особою, з`ясування питання ідентифікації виконавця підпису в договорі при проведенні судової почеркознавчої експертизи має визначальне значення для встановлення обставин справи та є способом реалізації основоположних засад цивільного судочинства - змагальності сторін, доведеності та переконливості їх доводів та доказів перед судом.

Аналіз викладеного дає можливість дійти висновку, що встановлення належності підпису особі в договорі, що наділяє правами користувача, виходить за межі вирішення питання права, не може спростовуватися показами позивачки та свідків, отже при наявності заперечень з приводу належності особі (сторони договору) підпису з боку іншої сторони (відповідача) та дії презумпції правочину повинен доводитися шляхом призначення судової експертизи.

Обов`язок доказування - невідповідності підпису ОСОБА_3 на оспорюваному договорі процесуальний закон покладає на позивачку, а тому саме вона зобов`язана це доводити, зокрема у спосіб, визначений законом, шляхом проведення в справі судової почеркознавчої експертизи.

Пунктом 1.2.1 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року № 53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26 грудня 2012 року № 1950/5) передбачено, що одним з основних видів (підвидів) експертизи є почеркознавча експертиза.

Відповідно до п.п.1.1 Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року № 53/5, основними завданнями почеркознавчої експертизи є ідентифікація виконавця рукописного тексту, обмежених за обсягом рукописних записів (літерних та цифрових) і підпису. Об`єктом почеркознавчої експертизи є почерковий матеріал, в якому відображені ознаки почерку певної особи у тому обсязі, в якому їх можна виявити для вирішення поставлених завдань. Для проведення почеркознавчих досліджень рукописних записів та підписів надаються оригінали документів.

В ході підготовки справи до судового розгляду 29.11.2021 ухвалою Заставнівського районного суду Чернівецької області за клопотанням представника позивачки призначено судово-почеркознавчу експертизу в даній цивільній справі, проведення якої доручено експерту Чернівецького НДЕКЦ МВС України. Витрати на проведення експертизи покладено на позивачку. Для проведення експертизи судом експерту направлено оригінали спірного договору, експериментальні та вільні зразки підпису позивачки.

20.12.2021 листом за № СЕ-19/126-21/10002-ПЧ судовий експерт Герцан Ю.В. направив суду клопотання про надання додаткових вільних зразків підпису позивачки ОСОБА_3 в офіційних документах (а саме за 2020-2021 роки), а також оплату вартості проведення експертизи згідно відповідного рахунку (а.с.104-105)

14.02.2022 року листом №СЕ-19/126-21/10002-ПЧ судовим експертом Герцан Ю.В. у відповідності до ч.8 ст.72 ЦПК України повідомлено про неможливість проведення даної експертизи у зв`язку з відсутністю вільних зразків підпису ОСОБА_3 та оплати висновку експерта (а.с.116).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій (ч.4 ст.12 ЦПК України).

З огляду наведеного вбачається, що суд відповідно до приписів ч.5 ст.12 ЦПК України сприяв позивачці в реалізації нею прав, передбачених цим Кодексом (зокрема у доведенні її обґрунтувань,

шляхом проведення почеркознавчої експертизи), проте остання таким правом у процесуальний спосіб не скористалася, отже належним чином не спростувала наявність у відповідача права володіння та користування спірною земельною ділянкою.

При цьому суд не приймає до уваги показання свідка ОСОБА_5 про не укладення позивачкою ОСОБА_3 спірного договору оренди земельної ділянки, з огляду на наступне.

Так, згідно частини 1 статті 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

У пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" роз`яснено, що за змістом абзацу другого частини першої статті 218 ЦК України не може доводитися свідченням свідків не лише заперечення факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин, а й факт його вчинення, а також виконання зобов`язань, що виникли з правочину. При цьому випадки, коли свідчення свідків допускаються як засіб доказування факту вчинення правочину, у ЦК України визначені прямо в частині другій статті 937 ЦК України та частині третій статті 949 ЦК України.

Отже, показання свідка, допитаного у судовому засіданні, не є належним та допустими доказом, що заперечує факт укладання спірного договору.

Таким чином, оскільки оспорюваний договір оренди було укладено сторонами, право оренди зареєстровано у встановленому законом порядку, відповідач володіє та користується спірною земельною на підставах, встановлених договором, суд приходить до висновку, що у задоволені позовної вимоги про усунення перешкод шляхом повернення земельної ділянки позивачці слід відмовити, з підстав недоведеності належними та допустимими доказами порушення її прав, як власника земельної ділянки.

Щодо вимоги позивачки про скасування державної реєстрації договору оренди, то суд звертає увагу, що в даному випадку, відповідно до закону, державній реєстрації підлягало право оренди земельної ділянки та вказує, що державна реєстрація права оренди спірної земельної ділянки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно була проведена на підставі договору, предметом якого є ця земельна ділянка.

Скасування за судовим рішенням документів, на підставі яких здійснена реєстрація речового права особи на земельну ділянку, тягне за собою припинення цього права, однак оскільки відсутні підстави для задоволення вимоги про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, наведене є наслідком для відмови в задоволенні вимоги про скасування державної реєстрації.

На підставі ст. 252-254, 631, 638, 640, 651, 792 ЦК України, Закону України «Про оренду землі», керуючись ст.ст.3,12,13,81,141,254,263,264,265,273,352,354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Чернівецького апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 01.07.2022.

Суддя О.Пухарєва