Номер провадження 2/754/1544/22
Справа №754/2478/20
РІШЕННЯ

Іменем України

30 червня 2022 року м.Київ

Деснянський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді Скрипки О.І.

при секретарі Моторенко К.О.

розглянувши у підготовчому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , третя особа: Деснянський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції про звільнення майна з-під арешту, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач АТ «Альфа-Банк» звернулося до суду з позовом до відповідача про звільнення майна з-під арешту.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що між АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є позивач, та відповідачем було укладено кредитний та іпотечний договори, відповідно до умов якого на забезпечення виконання основного зобов`язання, іпотекодавець передав в іпотеку належне йому на праві власності майно. Однак, у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не виконує свої зобов`язання, банк змушений був розпочати процедуру стягнення на іпотечне майно. 27.01.2020 року право власності на майно було зареєстровано за банком. Однак, стало відомо, що реалізувати майно неможливо, оскільки постановою державного виконавця ВДВС Деснянського РУЮ м.Києва від 19.03.2010 року було накладено арешт на нерухоме майно відповідача та накладено заборону на його відчуження.

Посилаючись на викладені обставини, а також на те, що внаслідок винесення вищевказаної постанови порушено його право власника, позивач просить задовольнити його вимоги та звільнити з-під арешту квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва Клочко І.В. від 27.02.2020 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

23.04.2020 року до суду надійшов лист представника третьої особи Федорченка Р.А. , в якому він не заперечує проти зняття арешту з майна та заперечує проти стягнення з Відділу витрат по сплаті судового збору.

Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва Скрипки О.І. від 26.10.2021 року прийнято справу до свого провадження після повторного автоматизованого розподілу в зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_3 та призначено підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 07.12.2021 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті.

В судове засідання представник позивача ОСОБА_4 не з`явилась, надавши суду заяву, в якій просить розглядати справу в її відсутність.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив.

Представник третьої особи, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився причини неявки суду не повідомив.

Враховуючи обставини справи та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних доказів.

Оскільки сторони по справі в судове засідання не з"явились, відповідно до ст.247 ч.2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову, з наступних підстав.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, що між АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 038/08-118к від 22.04.2005 року та кредитний договір № 08-038/369 від 27.07.2007 року. На забезпечення виконання позичальником основного зобов`язання 22.04.2005 року та 27.07.2007 року між ОСОБА_1 (іпотекодавцем) і АКБ «Укрсоцбанк» (іпотекодержателем) було укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого іпотекодавець передав іпотекодержателю в іпотеку належне йому на праві власності майно, а саме: двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 72,50 кв.м., жилою площею 36,10 кв.м.

У зв`язку з тим, що відповідачем не виконувались умови основного зобов`язання, позивачем було розпочато процедуру стягнення на іпотечне майно та 27.01.2020 право власності на вищевказану квартиру було зареєстровано за АТ «Альфа-Банк».

З матеріалів справи також вбачається, що постановою про відкриття в/п № 18077763 від 19.03.2010 року ВДВС Деснянського РУЮ м.Києва накладено арешт на вказану квартиру.

Відповідно до витягу з АСВП та листа представника третьої особи вбачається, що на виконанні у Відділі перебувало виконавче провадження № 18077763 з виконання виконавчого напису, виданого приватним нотаріусом КМНО Ковальчуком С.П. № 4759 від 29.12.2009 року про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , за рахунок коштів, отриманих від реалізації майна, задовольнити вимоги АКБ СР «Укрсоцбанк» в розмірі 559 650,13 грн.

Постановою державного виконавця від 28.03.2012 року виконавчий документ повернуто на підставі заяви стягувача.

Відповідно до положень ст.ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

Подібний правовий висновок наведений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.05.2020 у справі № 554/8004/16.

Також у цій постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що відповідачем у справах за позовами про звільнення майна з-під арешту є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних правовідносин щодо такого майна.

Звертаючись до суду із зазначеним позовом АТ «Альфа-Банк» посилалось на те, що відповідач належним чином не виконує взяті на себе зобов`язання за кредитним договором від 22.04.2005 року та від 27.07.2007 року у зв`язку з чим банк має на меті задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, як передбачено положеннями статей 37, 38 Закону України «Про іпотеку» та умовами іпотечного договору від 22.04.2005 року та від 27.07.2007 року.

Статтями 575, 577 ЦК України визначено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Моментом реєстрації застави є дата та час внесення відповідного запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку», в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки щодо зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації (ч. 6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку»).

Статтею 4 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Статтею 44 Закону України «Про виконавче провадження» встановлена черговість задоволення вимог стягувачів, згідно з якою у першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення вартості заставленого майна.

Згідно з частиною першою статті 52 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Загальний порядок звернення стягнення на заставлене майно визначений ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 54 «Про виконавче провадження», для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз`яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленного майна.

Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку» .

Таким чином, оскільки накладення арешту на майно має наслідком заборону відчуження арештованого майна, то ним порушується право іпотекодержателя в разі невиконання боржником забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

Зі змісту наведених норм права випливає, що в разі коли належним чином зареєстрована іпотека виникла раніше за накладення арешту для задоволення вимог стягувачів, відмінних від іпотекодержателя, суд має звільнити з-під арешту іпотечне майно. При цьому відсутні підстави для відмови у звільненні з-під арешту зазначеного майна у зв`язку з відсутністю реального порушення боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання на момент пред`явлення відповідної вимоги; факт порушення основного зобов`язання, яке забезпечене іпотекою, виступає лише умовою реалізації гарантованих іпотекою прав іпотекодержателя і не пов`язується з його існуванням, а, отже, й порушенням шляхом арешту та заборони відчуження предмета іпотеки. Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними Верховним Судом у постановах: від 10.04.2018 року у справі № 910/4772/17, від 19.11.2019 року у справі № 137/2080/18- ц, від 16.05.2018 року у справі № 338/1118/16, від 23.10.2019 року у справі № 520/7842/16 та від 30.06.2021 року у справі № 337/800/19.

Таким чином, оскільки відповідно до іпотечного договору від 22.04.2005 року та 27.07.2007 року АТ «Альфа-Банк» є іпотекодержателем квартири АДРЕСА_1 , проте постановою державного виконавця ВДВС Деснянського РУЮ м.Києва. від 19.03.2010 року накладено арешт на зазначене майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, тому наявні правові підстави для зняття арешту із нерухомого майна, яке є предметом іпотеки, оскільки іпотекодержатель має переважне право перед іншими кредиторами на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

З урахуванням наведеного, суд задовольняє позовні вимоги.

Враховуючи задоволення позову в повному обсязі, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2102,00 грн.

Керуючись ст.ст. 81, 141 ,223, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Альфа-Банк» - задовольнити.

Звільнити з-під арешту нерухоме майно, яке належить Акціонерному товариству «Альфа- Банк», а саме квартиру, загальною площею 72,5 кв.м., житловою площею 36,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що накладений постановою про відкриття в/п, серія та номер: 18077763, виданою 19.03.2010 року, видавник: ВДВС Деснянського РУЮ м.Києва, вик.Диких О.В.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНКОПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (, МФО 300346, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100) витрати по сплаті судового збору в розмірі 2102,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: