Справа № 585/707/22
Номер провадження 2/585/360/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2022 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого судді - Євлах О.О.

за участі:

секретаря судового засідання - Безручко О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ромни цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до

відповідачів - Товариства з обмеженою відповідальністю «Роменський завод продтоварів»

вимоги позивача: про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки,-

негайно після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив рішення про наступне:

І. Стислий виклад позиції позивача та відповідача.

1. Позивач звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Роменський завод продтоварів» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки.

Свою позовну заяву мотивував тим, що наказом генерального директора ТОВ «Роменський завод продтоварів» № 105/К від 15 серпня 2018 року його прийнято вантажником на дане підприємство з 15 серпня 2018 року та допущено до роботи. Наказом генерального директора ТОВ «Роменський завод продтоварів» № 97/К від 05 квітня 2022 року його звільнено з ТОВ «Роменський завод продтоварів» згідно ст.83 КЗпП України (за власним бажанням) з 05 квітня 2022 року, що підтверджується копією трудової книжки № НОМЕР_1 серії АУ від 17.01.2018 року, яка містить відповідні записи про прийняття та звільнення з роботи. За період його роботи вантажником з 2018 року по січень 2021 року відповідач своєчасно нараховував та виплачував йому заробітну плату. Однак, з січня 20201 року, відповідач припинив своєчасно виплачувати йому заробітну плату в повному розмірі, що призвело до виникнення на день звільнення заборгованості в розмірі 58000,00 гривень. Крім того, за період його роботи на ТОВ «Роменський завод продтоварів» з 15 серпня 2018 року по 05 квітня 2022 року він не скористався повною мірою своїм правом на відпочинок та не використав близько 51 дня щорічної основної відпустки. Тобто у день звільнення відповідач повинен був виплатити йому грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки, але розрахунковий лист за квітень 2022 року не містить жодного посилання про виплату йому зазначеної грошової допомоги. Провівши підрахунок позивач вважав, що на його користь відповідач у день звільнення мав сплатити 12087,51 гривню грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки.

3. Відповідач відзив на позовну заяву суду не надав.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

4. Сторони повідомлені про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом(повідомленням) сторін.

Клопотання про розгляд справи в загальному позовному провадженні до суду не подано.

ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.

5. Ухвалою суду від 04 травня 2022 року (а. с.19) було постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.

6. Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК), фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом, та зміст спірних правовідносин.

7. Судом встановлено, що до суду звернувся ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . ( а.с.6-7)

8. Згідно копії трудової книжки НОМЕР_2 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 15.08.2018 року прийнятий на роботу вантажником в ТОВ «Роменський завод продтоварів» згідно наказу №105к від 15.08.2018 року.

Відповідно до наказу № 97/к від 05.04.2022 року звільнений з посади за власним бажанням у зв`язку зі зміною місця проживання згідно ст.38 КЗпП України. Грошова компенсація за невикористану відпустку складає 51 календарний день ( а.с.8,31)

9. Згідно розрахункових листів за період з січня 2021 року по квітень 2022 року борг підприємства ТОВ «Роменський завод продтоварів» перед ОСОБА_2 складає 58310,33 гривні. (а.с.10-14).

10. Відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу - на ОСОБА_1 за 2002,2003,2004,2018,2019,2020,2021 р. Внесені відомості до стажу для зарахування до пенсії ( а.с.15-16).

11. Згідно особової картки ТОВ «РЗП» на ОСОБА_2 та наказів ТзОВ «Роменський завод продтоварів» ОСОБА_2 за період роботи в товаристві перебував у відпустці : з 08.09.18 р. По 09.09.18 р; з 26.06.19 р. По 07.07.19 р.;, з 03.07.19 р. По 10.07.19 р.; 11.11.19 р. По 24.11.19 р.; з 02.01.20 р. По 29.01.20 р.; з 29.12.20 рю. По 13.01.20 р. ( а.с. 25-32)

12. Згідно структури заборгованості організацій станом на 17.06.22 року, наданої ТОВ «РЗП» на запит суду, заборгованість у товариства перед ОСОБА_2 складає 52436,11 гривень. ( а.с.51)

V. Норми права

13. Згідно вимог ч.1 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується верховенством права. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.

Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Згідно ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України).

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 43 Конституції України закріплено право на працю і заробітну плату, а саме визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижче від визначеної законом.

Стаття 55 Конституції України наголошує, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно зі статтею 1 Конвенції Міжнародної організації праці "Про захист заробітної плати" № 95, ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін "заробітна плата" означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано. Цьому визначенню відповідає поняття заробітної плати, передбачене у частині першій статті 94 КЗпП України.

Наведений зміст поняття заробітної плати узгоджується з одним із принципів здійснення трудових правовідносин - відплатність праці, який дістав відображення у пункті 4 частини I Європейської соціальної хартії (переглянутої) від 3 травня 1996 року, ратифікованої Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V, за яким усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Частиною 1 ст. 94 КЗпП України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

На підставі ст. 15 ЗУ "Про оплату праці" від 24.03.1995р. оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці, а згідно ст. 24 цього Закону своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.

За вимогами ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця…

В абз. 5 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999 року зазначено, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Середній заробіток працівника визначається відповідно ст. 27 ЗУ "Про оплату праці" за правилами передбаченими положенням Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1995 року № 100. Відповідно до п.5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з абзацом І п.8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються, із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадиться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадку передбаченим чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Згідно ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, роботодавець повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, роботодавець в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно ч.1 ст.47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Згідно ч.1 ст.83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Згідно ст.4 Закону України «Про відпустки» установлюються такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону); 3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону); 3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16-1 цього Закону); 4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 18-1 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону); відпустка при народженні дитини (стаття 19-1 цього Закону); 5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону). Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватись інші види відпусток.

Сума компенсації за невикористану відпустку обраховується відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженої Постановаою КМУ №100 від 08.02.1995р. Щоб отримати суму компенсації відпускних, яку потрібно виплатити працівникові, суму середньоденної зарплати множать на кількість невикористаних днів відпустки. Розрахунок середнього заробітку для оплати компенсації відпускних здійснюють за правилами, передбаченими для розрахунку середнього заробітку для визначення суми відпускних. При цьому місяць, у якому звільнено працівника, у розрахунок середнього заробітку для розрахунку компенсації відпускних брати не потрібно (навіть у тому випадку, коли працівника звільняють в останній день місяця). А розрахунковий період для визначення компенсації всіх накопичених відпусток однаковий - 12 місяців перед місяцем призначення компенсації відпускних.

Якщо ж працівник пропрацював на підприємстві менше року, то для розрахунку середнього заробітку з метою визначення сум компенсації слід брати виплати за фактичний час роботи: з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, у якому виплачують компенсацію (абз. 2 п. 2Порядку обчислення середньої заробітної плати.)

VІ. Оцінка Суду.

14. Оцінивши докази, подані сторонами, встановивши характер спірних правовідносин, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення.

Так згідно структури заборгованості організацій станом на 17.06.22 року борг Товариства з обмеженою відповідальністю «Роменський завод продтоварів» перед позивачем ОСОБА_2 складає 524736,11 гривень, а відтак до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 52436,11 гривент заборгованості по заробітній платі. ( а.с.51).

Що стосується позовних вимог ОСОБА_2 щодо виплати на його користь компенсації за невикористані відпустки слід зазначити наступне.

Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати - обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або компенсації за невикористані відпустки проводиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за фактично відпрацьований період (розрахунковий період) на відповідну кількість календарних днів розрахункового періоду. Із розрахунку виключаються святкові та неробочі дні, встановлені законодавством. Отриманий результат множиться на число календарних днів відпустки.

Розрахунок середнього заробітку за компенсацію невикористаної відпустки:

Робочі дні у 2021 році: квітень - 22; травень - 18; червень -20; липень -22; серпень -21;

вересень -22; жовтень -20; листопад -22;грудень -22.

у 2022 році: січень - 19; лютий -20; березень -22;

Всього за 12 місяців = 250 робочих дні.

Заробіток, відповідно наданої довідки, за цей період склав = 50170,75 грн. (52136,11 грн.-2265,36 грн. за квітень оскільки заробіток за місяць у якому проводилось звільнення до розрахунку не береться).

Отже середньоденний заробіток становить - 50170,75 грн. : 250= 200,68 грн.

А відтак компенсація за 51 день невикористаної відпустки становить - 51Х200,68 грн. = 10234,68 грн., в зв`язку з чим позов в частині стягнення компенсації з невикористані дні щорічної відпустки підлягає частковому задоволенню.

VІІ. Розподіл судових витрат між сторонами.

15. Щодо розподілу судових витрат, суд приходить до наступних висновків. Оскільки позивачка, відповідно до п.1 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення заробітної плати,а тому відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судовий збір в розмірі 1984,80 гривень ( за дві позовні вимоги)підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

З цих підстав,

керуючись статтями 2, 5, 10-13, 18, 81,141,258-259, 263-265, 280-283 Цивільного процесуального кодексу України, Суд, -

У Х В А Л И В :

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Роменський завод продтоварів» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки - задовольнити частково.

2. Стягнути з ТОВ «Роменський завод продтоварів» (, адреса: 49017, вул. Авіаційна, будинок 39, офіс 17, м. Дніпро, Дніпропетровська область) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 - 52436 (п`ятдесят дві тисячі чотириста тридцять шість) гривень 11 копійок заборгованості по заробітній платі та 10234 ( десять тисяч двісті тридцять чотири ) гривні 68 копійок грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки

3. Стягнути з ТОВ «Роменський завод продтоварів» (, адреса: 49017, вул. Авіаційна, будинок 39, офіс 17, м. Дніпро, Дніпропетровська область) на користь держави 1984( одну тисячу дев`ятсот вісімдесят чотири ) гривні 80 копійок судового збору.

4. Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення нарахованої , але не виплаченої заробітної плати в межах платежу за один місяць.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Роменський міськрайонний суд Сумської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня підписання судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , мешканця : АДРЕСА_1 .

Відповідач: ТОВ «Роменський завод продтоварів» (, адреса: 49017, вул. Авіаційна, будинок 39, офіс 17, м. Дніпро, Дніпропетровська область).

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО

МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ Оксана ЄВЛАХ